номер провадження справи 27/39/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2014
Справа № 908/1516/14

За позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фінансова компанія
"Надія України" в особі Бердянського
відділення Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фінансова компанія
"Надія України" (71100 Запорізька область,
м. Бердянськ, вул. Шевченка,
11/52)

до відповідача-1: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_3)

до відповідача-2: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_2)

до відповідача-3: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 (АДРЕСА_1)

про стягнення 22 715 грн. 79 коп.

Суддя
Дроздова С.С.

Представники:

від позивача: Пилипенко Н.М., дов. б/н
від 23.06.2014 р.

від відповідача-1: не з'явився

від відповідача-2: не з'явився

від відповідача-3: не з'явився

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Фінансова компанія
"Надія України" в особі Бердянського
відділення Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фінансова компанія
"Надія України", Запорізька область, м.
Бердянськ звернулося до
господарського суду з позовом про
солідарне стягнення з відповідача 1 -
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2,
Запорізька область, м. Бердянськ,
відповідача 2 - Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3, Запорізька
область, м. Бердянськ, відповідача 3 -
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4,
Запорізька область, м. Бердянськ 13 512
грн. 00 коп. основного боргу, 9 177 грн. 53
коп. відсотків за користування
кредитом, 26 грн. 26 коп. пені за порушення
строків оплати по договору.

Відповідно до Положення про
автоматизовану систему документообігу
суду, затвердженого рішенням Ради
суддів України № 30 від 26.11.2010р.,
протоколом автоматичного розподілу
справи між суддями від 06.05.2014р., справу
№ 908/1516/14 передано на розгляд судді
Дроздовій С.С.

Ухвалою суду від 07.05.2014р. позовну заяву
прийнято до розгляду, порушено
провадження у справі № 908/1516/14,
присвоєно справі номер провадження
27/39/14 та призначено судове засідання на
02.06.2014р.

Ухвалою суду від 02.06.2014р. розгляд справи
відкладався на 17.06.2014р., у зв'язку з
неявкою у судове засідання
відповідачів 1, 2, 3.

Ухвалою голови господарського суду
Запорізької області ОСОБА_5 від 17.06.2014р.
розгляд справи перенесено на 01.07.2014р.,
зв'язку з неявкою у судове засідання
відповідача, необхідністю
витребування додаткових доказів у
справі та документів, які необхідні для
всебічного, об'єктивного розгляду
спору, а також, відсутністю судді
Дроздової С.С. за сімейними
обставинами.

01.07.2014р. продовжено судовий розгляд
справи № 908/1516/14.

01.07.2014р. до початку розгляду справи
представник позивача заявив письмове
клопотання щодо відмови від здійснення
технічної фіксації судового процесу.

Головуючим суддею оголошено яка справа
розглядається, склад суду, та
роз'яснено представнику позивача, який
прибув в судове засідання, його права, у
тому числі право заявляти відводи.

Відводів складу суду не заявлено.

У судовому засіданні 01.07.2014р.
представник позивача підтримав
позовні вимоги, на підставах,
викладених у позовній заяві. Просить
суд солідарно стягнути з відповідачів
по справі1, 2, 3 - 13 512 грн. 00 коп. основного
боргу, 9 177 грн. 53 коп. відсотків за
користування кредитом, 26 грн. 26 коп.
пені за порушення строків оплати по
договору.

Відповідачі 1, 2, 3 у судові засідання,
відкриті 02.06.2014р., 17.06.2014р., 01.07.2014р. не
з'явилися, вимог суду не виконали,
письмового відзиву не надали, про час
та місце розгляду справи були
попереджені належним чином. Клопотань
про розгляд справи без відповідачів 1, 2,
3 або про відкладення розгляду справи
на адресу суду не надходило.

Відповідно до п. 3.9.1 Постанови Пленуму
ВГС від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання
практики застосування ГПК України",
особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У разі присутності сторони або іншого
учасника судового процесу в судовому
засіданні, протокол судового
засідання, в якому відображені
відомості про явку сторін (пункт 4
частини другої статті 81-1 ГПК), є
належним підтвердженням повідомлення
такої сторони (іншого учасника
судового процесу) про час і місце
наступного судового засідання.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі,
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців) і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

За приписами ст. 17 Закону України від
15.05.2003р. N 755-IV "Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців", місцезнаходження
юридичної особи або місце проживання
фізичної особи - підприємця
визначається на підставі відомостей,
внесених до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців.

Таким чином, місцезнаходження (місце
проживання) відповідачів визначається
за даними їх державної реєстрації як
суб'єкта господарювання.

Згідно Витягів з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців ФОП ОСОБА_4 проживає
за адресою: 71100, АДРЕСА_1; ОСОБА_3
проживає за адресою: АДРЕСА_2; ФОП
ОСОБА_6, проживає за адресою: АДРЕСА_3.

Відповідачі 1, 2, 3 належним чином були
повідомлені судом про дату, час та
місце розгляду справи. Ухвали суду про
порушення провадження у справі від
07.05.2014р., відкладення розгляду справи
від 02.06.2014р. та 17.06.2014р. надіслано на
адреси відповідачів, зазначені у
позовній заяві та у Витягах з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців, та
отримано особисто, про що свідчать
поштові повідомлення про вручення
поштового відправлення від 13.05.2014р. та
16.05.2014р.

Згідно ст. 22 ГПК України, сторони
зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

У відповідності із ст. 33 ГПК України,
обов'язок доказування і подання
доказів покладається на сторони. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно роз'яснень Вищого
Господарського Суду України, які
викладені в інформаційному листі від
15.03.2010 року № 01-08/140 "Про деякі питання
запобігання зловживанню
процесуальними правами у
господарському судочинстві" - неявка в
судові засідання учасників судового
процесу (сторін), ненадання
витребуваних судом документів та
доказів, необхідних для повного
розгляду справи - подібна практика,
спрямована на свідоме невиправдане
затягування судового процесу, порушує
права інших учасників судового процесу
та суперечить вимогам статті 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року,
учасником якої є Україна, стосовно
права кожного на розгляд його справи
судом упродовж розумного строку.

Неподання або несвоєчасне подання
стороною у справі, іншим учасником
судового процесу доказів з неповажних
причин, спрямоване на затягування
судового процесу, може розцінюватися
господарським судом як зловживання
процесуальними правами.

Згідно п. 26.4.7-1 Роз'яснення президії
Вищого господарського суду України №
04-5/609 від 31.05.2002 р. "Про внесення змін і
доповнень і про визнання таким, що
втратило чинність, деяких роз'яснень
президії Вищого арбітражного суду
України", особи, які беруть участь у
справі, вважаються повідомленими про
час і місце її розгляду судом, якщо
ухвалу про порушення провадження у
справі надіслано за поштовою адресою,
зазначеною у позовній заяві.

Неявка відповідача в судове засідання
не звільняє відповідача від виконання
вимог суду, викладених в ухвалах суду і
направлення суду витребуваних
матеріалів.

Згідно ст. 75 ГПК України, якщо відзив на
позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами, якщо їх
достатньо для вирішення спору по суті.
Відповідачі своїх зобов'язань не
виконали, не скористалися правом на
захист своїх інтересів.

Розглянувши матеріали та фактичні
обставини справи, оцінивши надані
докази, вислухавши представника
позивача, суд вважає вимоги позивача
такими, що підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу, способами захисту цивільних
прав та інтересів може бути - визнання
права.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 13, ч. 1, 2 ст. 14 Цивільного
кодексу України цивільні права особа
здійснює у межах, наданих їй договором
або актами цивільного законодавства.

Цивільні обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства. Особа не
може бути примушена до дій, вчинення
яких не є обов'язковим для неї.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне.
Відповідно до ст. 4-1 ГПК України
господарські суди вирішують спори у
порядку позовного провадження.

Позов - це вимога позивача про захист
порушеного або оспорюваного
суб'єктивного права чи охоронюваного
законом інтересу, яка здійснюється у
визначеній законом процесуальній
формі. Згідно з господарським
процесуальним законодавством предмет
позову це матеріально - правова вимога
позивача до відповідача, відносно якої
суд повинен винести рішення.
Матеріально-правова вимога позивача
повинна опиратися на певні обставини,
якими позивач обґрунтовує свої вимоги,
а саме на підставу позову.

Згідно з ст. 20 ГК України право на
захист особа здійснює на свій розсуд.

Згідно статті 42 Конституції України
кожен має право на підприємницьку
діяльність, яка не заборонена законом.

Підприємництво - це самостійна,
ініціативна, систематична, на власний
ризик господарська діяльність, що
здійснюється суб'єктами
господарювання (підприємцями) з метою
досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання прибутку (ст.
42 Господарського кодексу України).

Підприємницька діяльність
здійснюється суб'єктами
господарювання, підприємці мають право
без обмежень самостійно здійснювати
будь-яку підприємницьку діяльність,
яку не заборонено законом.

Господарським судом встановлено, що
19.12.2012р. між ТОВ "Фінансова компанія
"Надія України" (кредитор) та ФОП ОСОБА_2
(позичальник) укладений договір
кредиту № ДК 378-30.

Відповідно до п. 2.1 договору кредитор
зобов'язується надати позичальнику в
тимчасове користування на умовах
зворотності, терміновості,
забезпеченості та платності кредит в
сумі 27 000 грн. 00 коп., з оплатою по
процентній ставці 3% на місяць, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити відсотки у розмірі
та на умовах, передбачених договором.

Згідно п. 3.1 договору, договір набирає
чинності з моменту його підписання
сторонами, та діє до повного виконання
сторонами своїх зобов'язань по
договору.

Відповідно до п. 3.2 договору,
позичальник зобов'язується повністю
повернути кредит, отриманий за цим
договором, та відсотки за користування
ним, до 16-00 години 07.11.2014р. включно.

Згідно п. 4.1.1 договору кредитор
зобов'язаний надати позичальнику
кредит в день підписання договору
шляхом видачі з каси кредитора
грошових коштів у розмірі, зазначеному
в пункті 2.1 договору.

Пунктом 4.2 договору кредиту визначено,
що позичальник зобов'язується:
одержати кредит у касі кредитора в день
підписання договору (п. 4.2.1); сплачувати
відсотки за користування кредитом
відповідно до розділу 5 договору (п. 4.2.3);
проводити погашення кредиту і
відсотків у порядку та строки згідно з
графіком погашення кредиту і відсотків
(додаток № 1), який є невід'ємною
частиною договору. Днем погашення
кредиту та/або відсотків є день
надходження грошових коштів до каси
кредитора або зарахування грошових
коштів на поточний рахунок кредитора
(п. 4.2.4).

Підпунктом 4.3.4 договору кредиту
визначено право кредитора вимагати
дострокового розірвання договору у
разі: нецільового використання
кредиту; порушення графіку погашення
кредиту і відсотків (додаток № 1) більш
ніж на один платіжний період;
створення небезпечної заборгованості
з причин, що не залежать від кредитора;
виникнення реальної загрози
невиконання позичальником своїх
зобов'язань за договором; важкої
хвороби позичальника або настання
інших обставин, що не залежать від волі
останнього або перешкоджають
виконанню ним умов договору; порушення
позичальником умов договору.

Згідно п.п. 4.3.5 договору кредиту, при
настанні обставин, передбачених
підпунктом 4.3.4 договору, кредитор має
право направити позичальникові
повідомлення про дострокове
розірвання договору. Повідомлення
містить вимогу кредитора про
дострокове погашення кредиту, сплату
відсотків за весь термін користування
кредитом (за весь термін дії договору),
а також пені.

Відповідно до п. 5.1 договору кредиту, за
користування кредитом у період з дати,
зазначеної в пункті 3.1 договору і до
дати погашення кредиту позичальник
сплачує кредиторові відсотки у розмірі
3 % на місяць від суми, вказаної в пункті
2.1 договору.

Нарахування відсотків здійснюється
щодня з дня одержання позичальником
кредиту у касі кредитора до дати,
зазначеної в пункті 3.2 договору.

Відповідно до п. 5.2 договору кредиту у
разі дострокового погашення кредиту
нарахування відсотків здійснюється за
весь термін фактичного користування
кредитом.

Пунктом 5.3 Договору кредиту
передбачено, що повернення кредиту і
сплата відсотків за ним здійснюється
Позичальником у порядку та терміни
згідно з Графіком погашення кредиту і
відсотків (Додаток № 1) готівкою через
касу Кредитора або шляхом
перерахування на поточний рахунок
Кредитора через банк. При несплаті
частини кредиту та/або відсотків у
термін, вказаний у Графіку, вони
вважаються простроченими. Кошти для
погашення заборгованості, що не
перевищує 29 (включно) календарних днів,
спрямовуються у першу чергу для сплати
нарахованої пені, у другу чергу -
прострочених відсотків за кредитом, у
третю чергу - нарахованих відсотків за
користування кредитом, у четверту
чергу - простроченої заборгованості за
кредитом, у п'яту чергу - платежів по
погашенню кредиту, термін виконання
яких настав. Кошти для погашення
заборгованості, що складає 30 (включно) і
більше календарних днів, спрямовуються
у першу чергу для сплати
заборгованості за кредитом,
простроченим 30 (включно) і більше
календарних днів, у другу чергу -
прострочених відсотків за кредитом, у
третю чергу - нарахованих відсотків за
користування кредитом, у четверту
чергу - заборгованості за кредитом,
простроченої від 1 до 29 (включно) днів, у
п'яту чергу - платежів по погашенню
кредиту, термін виконання яких настав,
в останню чергу - для сплати
нарахованої пені.

Пунктом 6.1 договору кредиту сторони
встановили, що виконання зобов'язань
позичальника за договором
забезпечується ДП 77 від 19.12.2012р.,
укладений між Кредитором і ОСОБА_3,
ОСОБА_4 (поручителі), а також усім майном
та коштами, які належать
позичальникові та на які може бути
звернено стягнення у порядку,
встановленому законодавством України.

На забезпечення виконання зобов'язань
19.12.2012р. між ТОВ "Фінансова компанія
"Надія України" (кредитор) та ФОП ОСОБА_3
та ФОП ОСОБА_4 (поручителі) укладений
договір поруки № 77 від 19.12.2012р.

Відповідно до п. 1.1 договору поруки
поручителі на добровільних засадах
зобов'язуються відповідати перед
кредитором за виконання ОСОБА_2
(позичальник) своїх зобов'язань, що
випливають з договору кредиту № ДК 378-30
від 19.12.2012р. укладеного між
позичальником та кредитором (договір
кредиту).

Предметом договору кредиту є передача
кредитором у користування
позичальнику грошових коштів у сумі 27
000 грн. 00 коп. (п. 1.2 договору поруки).

Згідно п. 1.3 договору поруки, основне
зобов'язання позичальника за договором
кредиту, виконання якого
забезпечується цим договором, полягає
у наступному: повернути кредит в
розмірі 27 000 грн. 00 коп., сплатити
відсотки за його користування, пеню, в
розмірі, строки та у випадках,
передбачених договором кредиту, а
також відшкодовувати можливі збитки та
виконувати інші умови договору кредиту
в повному обсязі (основне зобов'язання).

Відповідно до п. 1.4 договору поруки,
разом з підписанням цього договору
поручителі підтверджують, що вони
ознайомлені з положеннями договору
кредиту, цілком розуміють його зміст та
згодні виступати поручителями за
зобов'язаннями позичальника за
договором кредиту.

Згідно п. 2.2 договору поруки сторони
визначили, що у випадку невиконання
позичальником взятих на себе
зобов'язань по договору кредиту,
поручителі несуть солідарну
відповідальність перед кредитором у
тому ж обсязі, що і позичальник,
включаючи сплату основного боргу за
договором кредиту в сумі 27 000 грн. 00 коп.,
нарахованих відсотків за користування
кредитом, пені у розмірах, передбачених
договором кредиту, а також
відшкодування збитків. При цьому
кредитор має право вимоги до
поручителів як солідарно, так і до
кожного з них окремо.

Відповідно до п. 2.3 договору поруки
поручителі приймають на себе
зобов'язання, у випадку невиконання
позичальником зобов'язань за договором
кредиту, здійснити виконання
зобов'язань позичальника в обсязі,
заявленому Кредитором в письмовій
вимозі, протягом 3 (трьох) робочих днів з
дати отримання відповідної письмової
вимоги кредитора про виконання
зобов'язань. Виконання зобов'язання
здійснюється поручителями внесення
відповідної суми у касу або на поточний
рахунок кредитора. Поручителі
здійснюють погашення зобов'язань за
кредитним договором у валюті кредиту.
Погашення кредиту в іншій валюті, ніж
валюта кредиту, здійснюється лише за
згодою сторін, що оформлюється у
вигляді додаткової угоди цього
договору.

Згідно п. 3.1 договору поруки, у випадку
невиконання або неналежного виконання
позичальником взятих на себе
зобов'язань по договору кредиту,
поручителі та позичальник несуть
солідарну відповідальність перед
кредитором за виконання зобов'язань в
повному обсязі.

Свої зобов'язання за договором кредиту
№ ДК 378-30 від 19.12.2012р. позивач виконав у
повному обсязі, грошові кошти в розмірі
27 000 грн. 00 коп. були надані ФОП ОСОБА_2,
що підтверджується видатковим касовим
ордером № 492 від 19.12.2012р. на суму 27 000 грн.
00 коп.

ФОП ОСОБА_2 лише частково повернув
отриманий кредит, а саме: 13 488 грн. 00 коп.
основного боргу (тіло кредиту), 9 144 грн.
00 коп. процентів за користування
кредитом.

23.01.2014р. позивач звернувся до
відповідачів з
повідомленнями-вимогами про
розірвання договору кредиту з 24.01.2014р.
та сплату у строк до 06.02.2014р.
заборгованості за цим договором та
відсотків.

Отже, свої зобов'язання за договором
позивач виконав у повному обсязі.

Відповідачі не виконали своїх
зобов'язань за договором кредиту та
договором поруки, в результаті чого
виникла заборгованість у розмірі: 13 512
грн. 00 коп. основного боргу, 9 177 грн. 53
коп. відсотків за користування
кредитом.

Відповідно до положень ст. 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Як свідчать надані суду документи, між
сторонами склалися господарські
відносини, що породили взаємні
обов'язки.

Відповідачами не надано доказів,
в підтвердження відсутності вини та
доказів вжиття всіх залежних від нього
заходів щодо належного виконання
зобов'язання у повному обсязі.

За таких обставин, суд вважає за
необхідне задовольнити позовні вимоги
про стягнення солідарно з відповідачів
1, 2, 3 - 13 512 грн. 00 коп. основного боргу, 9
177 грн. 53 коп. відсотків за користування
кредитом.

Статтями 11 та 509 Цивільного кодексу
України визначено, що однією із підстав
виникнення цивільних прав і обов'язків
(зобов'язань), які мають виконуватись
належним чином і в установлений строк,
є договір.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України та ст. 526 Цивільного
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським Кодексом
України.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Відповідно до ст. 530 ЦК
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України,
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості
сторін проценти виплачуються щомісяця
до дня повернення позики.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України
встановлено, що позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Наслідки порушення договору
позичальником передбачені ст. 1050 ЦК
України. Зокрема, відповідно до ч. 1 цієї
статті встановлено, якщо позичальник
своєчасно не повернув суму позики, він
зобов'язаний сплатити грошову суму
відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Якщо позичальник своєчасно не повернув
речі, визначені родовими ознаками, він
зобов'язаний сплатити неустойку
відповідно до статей 549-552 цього
Кодексу, яка нараховується від дня,
коли речі мали бути повернуті, до дня їх
фактичного повернення позикодавцеві,
незалежно від сплати процентів,
належних йому відповідно до статті 1048
цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України
зобов`язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
виконання зобов`язання не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Аналогічний
припис містять п.п. 1, 7 ст. 193
Господарського кодексу України.

Крім того, позивач просить суд стягнути
з відповідачів 26 грн. 26 коп. пені.

Відповідно до ст. 546 ЦК України
виконання зобов'язань може
забезпечуватися згідно з законом або
договором неустойкою (штрафом, пенею).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Як визначено ст. 230 Господарського
кодексу України, учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити штрафні
санкції (неустойку, штраф, пеню) у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 230 ГК України
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до ст. 231 ГК України, законом
може бути визначений розмір штрафних
санкцій також за інші порушення
окремих видів господарських
зобов'язань, зазначених у частині
другій цієї статті.

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України
у разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ст.
549 ЦК України).

Згідно ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань", розмір
пені не може перевищувати подвійної
облікової ставки Національного
банку України, що діяла у період, за
який сплачується пеня.

Відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки. Згідно з ст. 549 цього Кодексу
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до вимог Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Відповідно до п. 7.1 договору кредиту
сторони визначили, що у випадку
порушення позичальником термінів
погашення заборгованості за кредитом
та/або оплаті відсотків за
користування кредитом, Кредитор,
починаючи з першого дня прострочення
зобов`язання по сплаті кредиту та
відсотків за користування кредитом,
має право нарахувати, а Позичальник
зобов'язаний оплатити кредитору пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня. Пеня
нараховується за весь період
прострочення. Сплата пені не звільняє
Позичальника від зобов`язання сплатити
відсотки за весь час фактичного
користування кредитом.

Нарахування позивачем пені, у зв'язку з
порушенням умов договору не суперечить
нормам діючого законодавства України,
тому задовольняється судом.

Ст. 218 ГК України встановлено, що
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання, якщо не доведе, що ним
вжито усіх залежних від нього заходів
для недопущення господарського
правопорушення.

З урахуванням наведеного, суд вважає за
необхідне задовольнити позовні вимоги
про стягнення з відповідачів 1, 2, 3: 13 512
грн. 00 коп. основного боргу, 9 177 грн. 53
коп. відсотків за користування
кредитом, 26 грн. 26 коп. пені за порушення
строків оплати по договору.

Відповідно до статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування, ст. 34 ГПК України.

На підставі статті 85 ГПК України -
01.07.2014року прийнято рішення про
задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України
судовий збір покладається на
відповідача, оскільки спір до суду
доведений з його вини.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 44, 49, 75, 82, 84, 85 ГПК
України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фінансова компанія
"Надія України" в особі Бердянського
відділення Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фінансова компанія
"Надія України", Запорізька область, м.
Бердянськ до відповідача 1 - Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, Запорізька
область, м. Бердянськ, відповідача 2 -
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3,
Запорізька область, м. Бердянськ,
відповідача 3 - Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4, Запорізька
область, м. Бердянськ задовольнити у
повному обсязі.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (АДРЕСА_3, ідентифікаційний №
НОМЕР_1), Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний №
НОМЕР_2), Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний №
НОМЕР_3) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "Фінансова
компанія "Надія України" в особі
Бердянського відділення Товариства з
обмеженою відповідальністю "Фінансова
компанія "Надія України" (71100 Запорізька
область, м. Бердянськ, вул. Шевченка, 11/52,
) 13 512 (тринадцять тисяч
п'ятсот дванадцять) грн. 00 коп.
основного боргу, 9 177 (дев'ять тисяч сто
сімдесят сім) грн. 53 коп. відсотків за
користування кредитом, 26 (двадцять
шість) грн. 26 коп. пені за порушення
строків оплати по договору, 1 827 (одна
тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00
коп. судового збору. Видати наказ після
набрання рішенням законної сили.

Суддя
С.С. Дроздова

Рішення оформлено та підписано 04.07.2014р.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.