ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16.06.2014 Справа № 920/439/14

За позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Максима»,
м. Дніпропетровськ,

до відповідачів: Публічного
акціонерного товариства «Сумське
машинобудівне науково-виробниче
об'єднання ім. М.В. Фрунзе», м. Суми,

про стягнення 147 531 грн. 39 коп.

та

за зустрічним позовом: Публічного
акціонерного товариства «Сумське
машинобудівне науково-виробниче
об'єднання ім. М.В. Фрунзе», м. Суми,

до відповідача: Товариства з
обмеженою відповідальністю «Максима»,
м. Дніпропетровськ,

про стягнення 6339 грн. 50 коп. пені.

Суддя О.Ю. Резніченко

Представники:

від позивача: Сафронов М.А.,
довіреність № 18-49/1208 від 28.12.2013 року,

від відповідачів: Тищенко А.В.,
довіреність № 18-49/1209 від 28.12.2013 року.

У засіданні брали участь: секретар
судового засідання - Т.Д. Бублик.

Суть спору: Позивач, з урахуванням
заяви про збільшення розміру позовних
вимог, просить суд стягнути з
відповідача 137 580 грн. 37 коп. боргу, 8085
грн. 20 коп. пені, 1865 грн. 82 коп. 3% річних
за неналежне виконання відповідачем
укладеного між сторонами 29.08.2013 року
договору № 888 поставки металопрокату.

Позивач надав письмові пояснення по
справі, в яких зазначає, що наполягає на
задоволенні позовних вимог та
витребовувану увалою суду від 02.06.2014
року, товарно-транспортну накладну №
12111 від 12.11.2013 року.

Суд оглянув вищезазначену
товарно-транспортну накладну та надав
її для огляду представнику
відповідача.

Відповідач за первісним позовом у
відзиві на позовну заяву від 02.06.2014 року
зазначає, що позивач поставив
відповідачу не весь товар передбачений
договором, отже строк оплати за
поставлений товар не настав, а тому
відповідач просить суд відмовити
позивачу в задоволенні заявлених
вимог.

Позивач за зустрічним позовом просить
суд стягнути з відповідача 6339 грн. 50
коп. пені за неналежне виконання
відповідачем укладеного між сторонами
29.08.2013 року договору № 888 поставки
металопрокату.

Відповідач за зустрічним позовом подав
відзив від 12.04.2014 року на позовну заяву,
в якому зазначає, що проти позовних
вимог заперечує, оскільки пеня
застосовується лише до порушення
грошового зобов'язання і не може бути
застосована за несвоєчасну поставку
товару.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

29.08.2013 року між сторонами було укладено
договір поставки № 888 (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору позивач
зобов'язується передати відповідачу
металопрокат (надалі - товар), а
відповідач зобов'язується прийняти
товар та сплатити за нього, відповідно
до Договору та специфікації.

10.10.2013 року між сторонами була
підписана та скріплена печатками
специфікація № 2, в якій сторони
визначили кількість, ціну товару (126790
грн.), строки поставки - жовтень 2013 року,
а також порядок оплати - відстрочка
платежу 15 календарних днів з дати
відгрузки товару (а.с. 15).

Відповідно до п.2.3 Договору датою
поставки товару є дата передачі товару
відповідачу, зазначена в
товарно-транспортній накладній на
товар.

Позивач поставив відповідачу товар на
суму 137 580 грн. 37 коп. (з ПДВ), що
підтверджується підписаною сторонами
видатковою накладною № 12116 від 12.11.2013
року (а.с. 17) та довіреністю № 33172 від
08.11.2013 року на отримання товару з боку
відповідача (а.с. 18).

Крім того, факт поставки товару
підтверджується підписаною сторонами
товарно-транспортною накладною № 12111
від 12.11.2013 року.

Відповідачу був наданий рахунок
на оплату № ГМ0003554 від 12.11.2013 року, однак
відповідач за товар не розрахувався з
позивачем, а тому позивач був змушений
звернутись до суду з даним позовом.

Відповідач, не заперечуючи факт
поставки товару на суму 137 580 грн. 37 коп.,
у відзиві зазначає, що позивач поставив
частину товару, визначену в
специфікації до Договору, яка
перевищує кількість обумовленого в
специфікації товару, а частину товару
на суму 25537 грн. 60 коп. позивач
недопоставив.

Частиною 1 ст. 193 Господарського
кодексу України встановлено правило,
згідно якого суб'єкти господарювання
та інші учасники господарських
відносин повинні виконувати
господарські зобов'язання належним
чином відповідно до закону, інших
правових актів, договору.

Згідно до ч. 7 ст. 193 Господарського
кодексу України не допускається
одностороння відмова від виконання
зобов'язань.

Відповідно до ст. 265
Господарського кодексу України за
договором поставки постачальник
зобов'язується передати у зумовлені
строки покупцеві товар, а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
і сплатити за нього певну грошову суму.

Специфікацією № 2 до Договору
передбачено порядок оплати товару -
відстрочка платежу 15 календарних днів
з дати відгрузки товару

Крім того, згідно до ч. 6 ст. 265
Господарського кодексу України до
відносин поставки, не врегульованих
цим кодексом, застосовуються
відповідні положення Цивільного
кодексу України про договір
купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу
України покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього.

Отже, видатковою накладною,
довіреністю та товарно-транспортною
накладною підтверджується факт
прийняття відповідачем від позивача
Товару на суму 137580 грн. 37 коп., жодних
заперечень стосовно кількості товару
від відповідача не надходило і як
наслідок, у відповідача виник обов'язок
розрахуватись з позивачем, за товар,
передбачений у специфікації - до 28.11.2013
року, за товар отриманий за межами
Договору - з 13.11.2013 року (наступний день
від дня отримання товару та підписання
між сторонами товаророзпорядчих
документів, відповідно до ст. 692
Цивільного кодексу України).

Таким чином, суд дійшов висновку, що
основна заборгованість відповідача
перед позивачем в розмірі 137 580 грн. 37
коп. підтверджується матеріалами
справи, а тому позовна вимога про
стягнення з відповідача
вищезазначеної суми є правомірною,
обгрунтованою та такою, що підлягає
задоволенню.

Також позивач просить суд стягнути
з відповідача 3 % річних в розмірі 1865
грн. 82 коп. за період з 28.11.2013 року по
11.05.2014 року.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором.

Статтею 625 Цивільного кодексу
України передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу, а
також 3% річних від простроченої суми.

Враховуючи порушення
відповідачем строків виконаня
зобов'язань, суд вважає, що вимога про
сятгнення з відповідача 3 % річних в
розмірі 1865 грн. 82 коп., за період з 28.11.2013
року по 11.05.2014 року, є правомірною та
такою, що підлягає задоволенню.

Також, відповідно до ст. 230
Господарського кодексу України у разі
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання до
учасника господарських відносин
застосовуються штрафні санкції, які
відповідно до ст. 231 Господарського
кодексу України застосовуються у
розмірі встановленому договором.

Пунктом 6.3 Договору сторони
погодили, що за невиконання
зобов'язання по оплаті товару
сплачується відповідачем пені у
розмірі 0,2% від суми простроченого
платежу за кожний день прострочення
оплати, але не більше 5% простроченого
платежу.

Отже, сторони Договором
самостійно обмежили розмір
нарахування пені - не більше 5% від
простроченої суми.

Позивач нарахував відповідачу
пеню в розмірі 8085 грн. 20 коп., за період з
28.11.2013 року по 11.05.2014 року.

Враховуючи, що заборгованість
відповідача перед позивачем
встановлена судом, пеня та обмеження
максимального розміру її нарахування
самостійно і вільно передбачена
сторонами у Договорі, то суд частково
задовольняє вимогу про стягнення з
відповідача пені, а саме стягує 6879 грн.
02 коп., за період з 28.11.2013 року по 11.05.2014
року, що становить 5% від суми боргу в
розмірі 137 580 грн. 37 коп.

Стосовно зустрічного позову, то
позивач за зустрічним позовом просить
суд стягнути з відповідача 6339 грн. 50
коп. пені за неналежне виконання
позивачем Договору.

В тому числі позивач просить суд
стягнути з відповідача 2789 грн. 38 коп.
пені за прострочення поставки товару
по Договору, за період з 01.11.2013 року по
11.11.2013 року.

Суд дійшов висновку, що вищезазначена
вимога підлягає задоволенню, оскільки:

Відповідно до специфікації № 2 до
Договору сторони оговорили строк
поставки товару - протягом жовтня 2013
року.

Як вбачається з видаткової та
товарно-транспортної накладної, товар
на суму 126 790 грн. (з ПДВ) був поставлений
відповідачем позивачу 12.11.2013 року, а
отже відповідач прострочив поставку
товару на 11 днів.

Відповідно до ст. 230 Господарського
кодексу України у разі невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання до учасника господарських
відносин застосовуються штрафні
санкції, які відповідно до ст. 231
Господарського кодексу України
застосовуються у розмірі
встановленому договором.

Відповідно до п. 6.3 Договору у випадку
прострочки поставки товару по Договору
відповідач сплачує позивачу пеню в
розмірі 0,2 % вартості товару,
поставленого з прострочкою за кожен
день прострочення, але не більше 5%
вартості товару, поставленого з
прострочкою.

Відповідач зазначає, що пеня за
поставку товару є нікчемною, оскільки
пеня може бути застосована лише за
грошове зобов'язання.

Проте, відповідно до ст. 199
Господарського кодексу України
виконання господарських зобов'язань
забезпечується заходами захисту прав
та відповідальності учасників
господарських відносин.

За погодженнями сторін можуть
застосовуватися передбачені законом
або такі, що йому не суперечать, види
забезпечення виконання зобов'язань,
які звичайно застосовуються у
господарському (діловому) обігу.

До відносин щодо забезпечення
виконання зобов'язань учасників
господарських відносин застосовуються
відповідні положення Цивільного
кодексу України.

Заходи відповідальності у вигляді
господарських санкцій передбачено ст.
216 Господарського кодексу України та
ст. 549 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 216 Господарського
кодексу України учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
(в тому числі сплата штрафних санкцій)
на підставі і в порядку, передбачених
цим кодексом, іншими законами та
договором.

Відповідно до ст. ст. 230, 231
Господарського кодексу України
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми, яку відповідач
зобов'язаний сплатити за невиконання
чи неналежне виконання господарського
зобов'язання. Якщо розмір штрафних
санкцій не визначено, санкції
застосовуються у розмірі,
передбаченому договором.

Згідно до ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, яке
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6.3 Договору у випадку
прострочки поставки товару по Договору
відповідач сплачує позивачу пеню в
розмірі 0,2 % вартості товару,
поставленого з прострочкою за кожен
день прострочення, але не більше 5%
вартості товару, поставленого з
прострочкою.

Однак, та обставина, що за порушення
строків поставки товару відповідач
сплачує позивачу неустойку у вигляді
пені у розмірі 0,2 відсотків від
вартості непоставленого в строк товару
за кожен день прострочення, не
перетворює цю неустойку в пеню за
порушення грошового зобов'язання, так
само, як і обов'язок постачальника
поставити товар не стає грошовим
зобов'язанням.

Вищезазначена правова позиція
міститься у Постанові Верховного Суду
України від 03.12.2013 року по справі №
908/43/13-г.

Отже, сторони самостійно і вільно
встановили порядок оплати за товар,
встановили строк поставки товару,
встановили відповідальність та її
розмір за прострочення строків
поставки товару - стягнення пені, яка не
є неустойкою за порушення грошового
зобов'язання.

Оскільки, відповідачем порушені строки
поставки товару, встановлені у
Договорі, що підтверджується
матеріалами справи, відповідач факт
прострочення поставки не заперечує,
відповідальність у вигляді пені
встановлена сторонами у Договорі, а
тому вимога позивача про стягнення 2789
грн. 38 коп. пені, за період з 01.11.2013 року
по 11.11.2013 року, є правомірною
обгрунтованою та такою, що підлягає
задоволенню.

Також, позивач за зустрічним позовом
просить суд стягнути з відповідача
пеню в розмірі 7201 грн. 60 коп., за період з
12.11.2013 року по 02.04.2014 року, за
недопоставлений товар на суму 25537 грн. 60
коп. (з ПДВ).

Відповідач зазначає, що дійсно ним
недопоставлено товар, проте позивач не
застосовує умови специфікації
стосовно толерансу поставки в розмірі
-5%.

Відповідно до специфікації № 2 до
Договору поставка товара здійснюється
по фактичній вазі. Толеранс по даній
специфікації +/- 5%, при цьому розрахунки
проводяться за фактично поставлений
товар.

Позивач за зустрічним позовом
зазначає, що позивачу недопоставлено
0,63 т. кутика 90х7, 0,1 т. балки № 16, 1.1 т.
балки № 45, 1 т. листа 3х1500х600.

Проте, як вбачається з матеріалів
справи та не заперечується позивачем,
відповідач поставив позивачу 1,9 т.
балки № 16 ( в специфікації передбачено
2т.), а специфікація передбачає толеранс
-5%, що є 0,1 т., а тому по вищезазначеній
позиції поставка відбулась у межах
передбачених специфікацією.

Відповідно до ст. 230 Господарського
кодексу України у разі невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання до учасника господарських
відносин застосовуються штрафні
санкції, які відповідно до ст. 231
Господарського кодексу України
застосовуються у розмірі
встановленому договором.

Відповідно до п. 6.3 Договору у випадку
прострочки поставки товару по Договору
відповідач сплачує позивачу пеню в
розмірі 0,2 % вартості товару,
поставленого з прострочкою за кожен
день прострочення, але не більше 5%
вартості товару, поставленого з
прострочкою.

Отже, відповідачем недопоставлено
товару на суму 24697 грн. 61 коп. та
враховуючи те, що сторонами самостійно
обмежено розмір пені, яка може бути
застосована за прострочення поставки
товару - 5%, то суд частково задовільняє
вимогу позивача про стягнення пені, а
саме стягує з відповідача 1234 грн. 88 коп.,
за період з 12.11.2013 року по 02.04.2014 року, що
становить 5% від суми недопоставленого
товару.

Крім того, суд не приймає до уваги
перерахований розрахунок суми пені
наданий позивачем - всього 6339 грн. 50 коп.
пені за недопоставлений та невчасно
поставлений товар, оскільки розрахунок
позивачем здійснений від сум всієї
поставки, а не від суми
недопоставленого товару.

Також, суд не приймає заперечення
відповідача по зустрічному позову
стосовно того, що позивач не враховує
толеранс за -5 % по всіх позиціях
недопоставленого товару, оскільки
неможливо застосувати толеранс до ще
непоставленого в повному обсязі
товару, так як при поставці товару,
згідно специфікації № 2 до Договору,
може бути допустиме відхилення
(толеранс) у вазі як мінус так і плюс 5%
або меньше відсотків, а розрахунок
проводиться за фактично поставлений
товар.

Відповідно до ст. ст. 44, 49
Господарського процесуального кодексу
України витрати по сплаті судового
збору понесені позивачем покладаються
на обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.
44, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Первісний позов задовольнити
частково.

2. Стягнути з Публічного
акціонерного товариства «Сумське
машинобудівне науково-виробниче
об'єднання ім. М.В. Фрунзе» (вул.
Горького, буд. 58, м. Суми, 40004, код 05747991) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Максима» (вул.
Кавалерійська, 12Б, м. Дніпропетровськ,
49006, код 31576896) 137580 грн. 37 коп. боргу, 1865
грн. 82 коп. 3% річних, 6879 грн. 02 коп. пені,
2926 грн. 87 коп. судового збору.

3. В іншій частині первісного
позову - відмовити.

4. Зустрічний позов задовольнити
частково.

5. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю «Максима»
(вул. Кавалерійська, 12Б, м.
Дніпропетровськ, 49006, код 31576896) на
користь Публічного акціонерного
товариства «Сумське машинобудівне
науково-виробниче об'єднання ім. М.В.
Фрунзе» (вул. Горького, буд. 58, м. Суми,
40004, код 05747991) 4024 грн. 26 коп. пені, 1159 грн.
76 коп. судового збору.

6. В іншій частині зустрічного
позову - відмовити.

7. Видати накази після набрання
рішенням законної сили.

Повне рішення складено 23.06.2014 року.

Суддя О.Ю. Резніченко