ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" червня 2014 р.Справа № 922/1596/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Жиляєва Є.М.

при секретарі судового засідання
Васильєві А.В.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Укртелеком" в особі
Одеської філії Публічного
акціонерного товариства "Укртелеком",
м. Одеса до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Велтон.Телеком", м.
Харків про стягнення 7790,34 грн. за
участю представників:

позивача - Протопопова І.В., довіреність
№ 1790 від 11.12.2013 року;

відповідача - Бочарова Н.В., довіреність
№ 2619 від 23.05.2014 року

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
"Укртелеком" в особі Одеської філії
Публічного акціонерного товариства
"Укртелеком", м. Одеса (позивач)
звернувся до господарського суду
Харківської області з позовом до
відповідача - Товариства з обмеженою
відповідальністю "Велтон.Телеком", м.
Харків про стягнення 13120,75 грн. В
обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на неналежне
виконання з боку відповідача
покладених на нього обов'язків за
договором № 273-37 оренди нерухомого
майна товариства (технологічні
приміщення) від 24.04.2013 року, з
урахуванням чого просить суд стягнути
з відповідача заборгованість в
розмірі 10875,35 грн., пеню в розмірі 253,49
грн., 3 % річних в розмірі 110,70, індекс
інфляції в розмірі 1881,21 грн. Також до
стягнення заявлені судові витрати.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 24 квітня 2014
року було прийнято позовну заяву до
розгляду, порушено провадження у
справі № 922/1596/14 та призначено її
розгляд у відкритому судовому
засіданні на 27 травня 2014 року о 12:00.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 27 травня 2014
року клопотання відповідача про
відкладення розгляду справи (вх. № 17492
від 27.05.2014р.) задоволено та розгляд
справи відкладено на 17 червня 2014 р. об
11:40, відповідно до приписів ст. 77 ГПК
України.

03 червня 2014 року через канцелярію суду,
до матеріалів справи від позивача
надійшла заява про уточнення позовних
вимог (вх. № 18623), в якій позивач зменшує
розмір позовних вимог та просить суд
стягнути з відповідача заборгованість
в розмірі 8529,17 грн., пеню в розмірі 253,49
грн., 3 % річних в розмірі 110,70 грн.,
індекс інфляції в розмірі 372,86 грн.
Також до стягнення заявлені судові
витрати.

Позивач в призначене судове засідання
з'явився та підтримав подану заяву про
уточнення позовних вимог, яку просить
суд прийняти до розгляду та розглядати
справу в подальшому з її врахуванням.

Відповідач в призначене судове
засідання з'явився та вказав про
часткову сплату заборгованості.

Щодо заяви позивача про уточнення
позовних вимог (вх. № 18623), суд зазначає,
що вона буде вирішена в наступному
судовому засіданні, після звіряння між
сторонами взаєморозрахунків.

З метою звіряння між сторонами
взаєморозрахунків 17 червня 2014 року в
судовому засіданні оголошено перерву
до 19 червня 2014 року до 14:30, відповідно до
приписів ст. 77 ГПК України.

19 червня 2014 року через канцелярію суду,
до матеріалів справи від позивача
надійшла заява про уточнення позовних
вимог (вх. № 20592), в якій позивач зменшує
розмір позовних вимог та просить суд
стягнути з відповідача заборгованість
в розмірі 7053,29 грн., пеню в розмірі 253,49
грн., 3 % річних в розмірі 110,70 грн., індекс
інфляції в розмірі 372,86 грн. Також до
стягнення заявлені судові витрати.

19 червня 2014 року, після перерви розгляд
справи було продовжено.

Позивач в призначене судове засідання
з'явився та підтримав подану заяву про
уточнення позовних вимог (вх. № 20592 від
19.06.14р.), яку просить суд прийняти до
розгляду, задовольнити викладені в ній
обставини та стягнути з відповідача
заборгованість в розмірі 7053,29 грн., пеню
в розмірі 253,49 грн., 3 % річних в розмірі
110,70 грн., індекс інфляції в розмірі 372,86
грн. Також до стягнення заявлені
судові витрати.

Відповідач в призначене судове
засідання з'явився, надав суду усні
пояснення, в яких позовні вимоги
визнав, проте письмово оформленої
позиції до матеріалів справи не надав.

Суд, дослідивши заяву позивача про
уточнення позовних вимог (вх. № 20592 від
19.06.14р.), виходить з наступного.

Згідно зі ст. 22 ГПК України позивач
вправі до прийняття рішення по справі,
збільшити розмір позовних вимог за
умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених ст. 5 цього
кодексу в цій частині, відмовитись від
позову або зменшити розмір позовних
вимог.

Відповідно до п. 3.11., п. 3. 12. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції",
передбачені частиною четвертою статті
22 ГПК права позивача збільшити або
зменшити розмір позовних вимог,
відмовитись від позову можуть бути
реалізовані до прийняття рішення судом
першої інстанції. Під збільшенням або
зменшенням розміру позовних вимог слід
розуміти відповідно збільшення або
зменшення кількісних показників за
тією ж самою вимогою, яку було заявлено
в позовній заяві. Згідно з частиною
третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує
позивач.

Отже, суд розглянувши подану позивачем
заяву про уточнення позовних вимог (вх.
№ 20592), розцінює її як зменшення розміру
позовних вимог, приймає її до розгляду
та розглядатиме справу № 922/1596/14 в
подальшому з її врахуванням.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України,
обов'язок доказування та надання
доказів покладений на сторони, тому
суд, відповідно до статті 75
Господарського процесуального кодексу
України, розглядає справу за наявними в
ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, надані
докази, вислухавши пояснення
представників позивача та відповідача,
суд встановив наступне.

24 квітня 2013 року між позивачем -
Публічне акціонерне товариство
"Укртелеком" в особі Одеської філії
Публічного акціонерного товариства
"Укртелеком" (ВАТ "Укртелеком"
перейменовано в ПАТ "Укртелеком")
(орендодавець) та відповідачем -
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Велтон.Телеком"
(орендарем) було укладено договір
оренди нерухомого майна товариства
(технологічні приміщення) № 273-37
(далі-Договір), відповідно до пункту 1.1.
якого, орендодавець (позивач) передає,
а орендар (відповідач) приймає в
строкове платне користування частину
приміщення Споживачів (далі-Майно),
розташоване а м. Одеса на 4-у поверсі 7-и
верхневого будинку № 100 по вул.
Балківська, загальною площею 1,2 кв.м.
технологічних приміщень для
розміщення обладнання.

Пунктом 3.1. спірного Договору від
24.04.2013р. в редакції підписаної між
сторонами Додаткової угоди № 1 від
20.11.13р. зазначено, що орендна плата
встановлюється орендодавцем
(позивачем) у розмірі 1430,04 грн. (з ПДВ) за
1,2 кв.м. орендованої площі, не підлягає
індексації протягом всього строку дії
договору оренди та зазначається у
додатку № 3.1 до цього договору.

Пунктом 3.6 Договору від 24.04.2013 року
сторони погодили, що орендна плата
перераховується орендарем
(відповідачем) у безготівковому
порядку на поточний банківський
рахунок орендодавця (позивача) не
пізніше 27 числа місяця, наступного за
розрахунковим, згідно з рахунками, які
виставляються орендодавцем (позивачем)
не пізніше 17 числа місяця, наступного
за розрахунковим та надаються орендарю
(відповідачу) разом з актом про надані
послуги та податковою накладною.

Відповідно до п. 3.7 вищезазначеного
Договору від 24.04.13р., щомісячна сума, яка
підлягає оплаті, визначається у
розмірі 100 % орендної плати за
попередній місяць та збільшується
(зменшується) на суму заборгованості
(передплати) за фактично надані послуги
попереднього місяця, яка утворилась на
1 число розрахункового місяця.

Згідно з п. 12.1 спірного Договору від
24.04.13р., за домовленістю сторін цей
Договір набирає чинності з 01 квітня 2013
року і діє до 28 лютого 2016 року. Сторони
зобов'язані протягом 20 днів після
закінчення строку дії цього Договору
здійснити остаточні розрахунки за ним.

Як вбачається з наявного в матеріалах
справи Акту приймання - передачі майна
від 24.04.13р., позивач виконав належним
чином взяті на себе зобов'язання за
Договором від 24.04.13р. та 24 квітня 2013 року
передав, а орендар (відповідач) прийняв
у будинку № 100 по вул. Балківська у м.
Одеса частину приміщення кімнати
Споживачів на 4-му поверсі загальною
площею 1,2 кв.м. технологічних приміщень
для розміщення обладнання (арк. справи
19).

Проте відповідач (орендар), в порушення
взятих на себе зобов'язань за спірним
Договором своєчасно та у встановленому
розмірі оплату в строки, погоджені
сторонами пунктом 3.6 Договору від 24.04.2013
року не проводив, що призвело до
виникнення у відповідача перед
позивачем заборгованості за період з
01.04.2013р. по 01.03.2014р. в розмірі 7053,29 грн.

На момент прийняття рішення по справі в
матеріалах справи відсутні будь-які
докази погашення відповідачем
заборгованості в добровільному
порядку.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, суд виходить з
наступного.

Стаття 11 Цивільного кодексу України
вказує, що цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки,
й серед підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема, передбачає
договори та інші правочини.

Як зазначено в ст. 174 Господарського
кодексу України, господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
із господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідносини, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку. Таке
ж положення містить і ст. 173
Господарського кодексу України.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу
України, ст. 193 Господарського кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цих Кодексів, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 525 Цивільного
кодексу України, ч. 7 ст. 193
Господарського кодексу України).

Матеріали справи свідчать про те, що
між сторонами у даній господарській
справі виникли зобов'язання, які за
своєю правовою природою є
правовідносинами, що випливають із
договору найму (оренди), згідно якого та
в силу ст. 759 Цивільного кодексу
України, наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк.

Згідно з ст. 283 ГК України за договором
оренди одна сторона (орендодавець)
передає другій стороні (орендареві) за
плату на певний строк у користування
майно для здійснення господарської
діяльності.

Відповідно до статті 284 Господарського
кодексу України орендна плата є
істотною умовою договору оренди.

Пунктом 1 статті 286 Господарського
кодексу України встановлено, що
орендна плата - це фіксований платіж,
який орендар сплачує орендодавцю
незалежно від наслідків своєї
господарської діяльності. Відповідно
до пункту 1 статті 762 Цивільного кодексу
України за користування майном з
наймача справляється плата, розмір
якої встановлюється договором найму.

Обов'язок своєчасно і в повному обсязі
сплачувати орендну плату встановлені
частиною 2 статті 285 Господарського
кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу
України, за користування майном з
наймача справляється плата, розмір
якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ч. 5 ст. 762 Цивільного
кодексу України, плата за користування
майном вноситься щомісячно, якщо інше
не встановлено договором.

Частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу
України встановлено, якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Згідно вимог передбачених ст. 32 ГПК
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Статтями 33, 34 ГПК України встановлено,
що кожна із сторін повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до приписів ст. 36 ГПК
України письмовими доказами є
документи і матеріали, які містять дані
про обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Відповідно до вимог передбачених ст. 43
ГПК України господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку про те, що позовні вимоги в
частині стягнення заборгованості в
розмірі 7053,29 грн. за Договором оренди
нерухомого майна товариства
(технологічні приміщення) № 273-37 від
24.04.2013 року обґрунтовані, правомірні,
доведеними матеріалами справи, не
спростованими відповідачем та є
такими, що підлягають задоволенню.

Окрім того, позивачем заявлено до
стягнення з відповідача 253,49 грн. пені, 3%
річних у розмірі 110,70 грн. та 372,86 грн.
збитків від інфляції.

В силу ст. 625 ЦК України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання. У разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського
Кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 4 статті 231 ГК України у разі
якщо розмір штрафних санкцій законом
не визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором.

В силу статей 546-551 ЦК України, виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.
Виконання зобов'язання (основного
зобов'язання) забезпечується, якщо це
встановлено договором або законом. При
цьому, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконання грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання і її
розмір (ч. 2 ст. 551 ЦК України)
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

В силу ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" розмір
пені обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Пунктом 6 ст. 232 ГК України визначено, що
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Як вбачається із умов пункту 8.2
спірного Договору від 24.04.13р., сторони
передбачили, що у разі наявності
заборгованості по орендній платі чи
іншим витратам за Договором за
попередній місяць станом на 27 число
поточного місяця, орендарю
(відповідачу) нараховується пеня від
суми простроченого платежу в розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня,
починаючи з 28 числа місяця до дати
погашення заборгованості.

В силу вимог ч.2 ст.625 Цивільного кодексу
України, боржник який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

При цьому, передбачене законом право
кредитора вимагати сплати боргу з
урахуванням індексу інфляції та
процентів річних є способами захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові.

Перевіривши надані позивачем
нарахування 253,49 грн. пені, 3% річних у
розмірі 110,70 грн. та 372,86 грн. збитків від
інфляції, суд приходить до висновку, що
даний розрахунок не суперечить вимогам
чинного законодавства, нарахований
вірно, з урахуванням чого позовні
вимоги в цій частині підлягають
задоволенню повністю.

За таких підстав, приймаючи до уваги, що
відповідач не виконав прийнятий на
себе обов'язок по оплаті в термін,
встановлений Договором оренди
нерухомого майна товариства
(технологічні приміщення) № 273-37 від
24.04.2013 року, що підтверджується
наявними матеріалами справи, позовні
вимоги відповідають вимогам договору
та діючому законодавству України, та
підлягають задоволенню повністю.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України.
У спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав судовий
збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката, витрати по сплаті судового
збору та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються: при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. Таким
чином, судовий збір у розмірі 1827,00 грн.
за вимоги майнового характеру спору у
даному разі, покладається на
відповідача, з вини якого виник даний
спір, який доведено до суду.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції
України, статтями 1, 4, 12, 22, 32, 33, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Велтон.Телеком", 61002,
м. Харків, вул. Сумська, буд. 50 (п/р
4403 в АТ "ОТП Банк" м. Київ, МФО 300528,
) на користь Публічного
акціонерного товариства "Укртелеком" в
особі Одеської філії Публічного
акціонерного товариства "Укртелеком",
65023, м. Одеса, вул. Коблевська, 39 (р/р 26004258
в ООД ПАТ "Укртелеком" банк "Аваль", МФО
328351, ідентифікаційний код 01186691) - 7053,29
грн. заборгованості, 253,49 грн. пені, 110,70
грн. 3% річних, 372,86 грн. індексу інфляції,
1827,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 23.06.2014 р.

Суддя Є.М. Жиляєв