ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2014 року Справа № 910/1301/14

Вищий господарський суд України у
складі: суддя Селіваненко В.П. -
головуючий, судді Львов Б.Ю. і Палій В.В.
(доповідач)

розглянув касаційну скаргу
комунального підприємства з утримання
та експлуатації житлового фонду
спеціального призначення
"СПЕЦЖИТЛОФОНД", м. Київ,

на рішення господарського суду міста
Києва від 26.02.2014

та постанову Київського апеляційного
господарського суду від 24.04.2014

у справі № 910/1301/14

за позовом публічного акціонерного
товариства "КИЇВЕНЕРГО" (далі -
Товариство), м. Київ,

до комунального підприємства з
утримання та експлуатації житлового
фонду спеціального призначення
"СПЕЦЖИТЛОФОНД" (далі - Підприємство),
м. Київ,

про стягнення 131 549, 53 грн.

Судове засідання проведено за участю
представників сторін:

позивача - Кучкова Ю.В. -предст. (дов.
від 30.12.2013)

відповідача - Коваленко О.Д.- предст.
(дов. від 27.12.2013)

ВСТАНОВИВ:

Товариство звернулося до
господарського суду міста Києва з
позовом до Підприємства про стягнення
131 549,53 грн. заборгованості, з них:
121 685,59грн. основного боргу,
663,95грн. пені, 1 215,06грн. інфляційних
втрат, 7 984,93грн. - 3% річних, яка виникла у
зв'язку з неналежним виконанням
Підприємством зобов'язання з оплати
одержаної теплової енергії у гарячій
воді за договором на постачання
теплової енергії у гарячій воді
№ 8031030 від 01.05.2001 (далі -Договір).

Рішенням господарського
суду міста Києва від 26.02.2014 зі справи
№ 910/1301/14 (суддя Паламар П.І.), яке
залишено без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 24.04.2014 (судді
Гаврилюк О.М. - головуючий,
Іоннікова І.А., Майданевич А.Г.), позов
задоволено повністю.

Судові акти попередніх інстанцій з
посиланням на приписи статей 525, 526, 549,
614, 629, 625, 714 Цивільного кодексу України
(далі -ЦК України), 231, 275, 276, 343
Господарського кодексу України (далі -
ГК України) мотивовано неналежним
виконанням Підприємством зобов'язань з
оплати одержаної за Договором теплової
енергії у гарячій воді.

У касаційній скарзі до Вищого
господарського суду України
Підприємство просить судові рішення
попередніх інстанцій зі справи
скасувати з прийняттям нового рішення
про відмову в задоволенні позовних
вимог. Скаргу мотивовано прийняттям
оскаржуваних судових рішень з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Сторони відповідно до статті 1114
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України) належним
чином повідомлені про час і місце
розгляду скарги.

Перевіривши на підставі
встановлених попередніми судовими
інстанціями обставин справи
правильність застосування ними норм
процесуального та матеріального права,
заслухавши пояснення представників
сторін, Вищий господарський суд
України дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
касаційної скарги з урахуванням
такого.

Місцевим та апеляційним
господарськими судами у справі,
зокрема, встановлено, що:

- відповідно до умов укладеного
сторонами Договору Товариство
зобов'язалося постачати Підприємству
теплову енергію у вигляді гарячої води
на потреби опалення, вентиляції та
гарячого водопостачання, а
Підприємство - виконувати умови та
порядок оплати, в обсягах і в терміни,
які передбачені додатками до Договору;

- сторонами укладено додатки до
Договору, якими визначено обсяг
постачання, порядок розрахунків за
теплову енергію, тарифи, межі
балансової належності та умови
припинення подачі теплової енергії;

- відповідно до облікових карток
за період з лютого 2011 року по листопад
2013 року та відомостей обліку
споживання теплової енергії з 01.02.2011 по
01.12.2013 Підприємству було поставлено
теплову енергію на загальну суму 504
048,69грн.;

- відповідно до пункту 2 додатку 4
до Договору Підприємство до початку
розрахункового періоду (місяця)
сплачує Товариству вартість заявленої
у Договорі кількості теплової енергії
на розрахунковий період, з урахуванням
сальдо розрахунків на початок місяця,
або оформлює Договір про заставу майна
згідно із Законом України "Про заставу"
як засіб гарантії сплати споживаємої
теплової енергії;

- Підприємством вартість
одержаної теплової енергії за період з
01.02.2011 по 01.12.2013 оплачена частково, а
саме у сумі 382 363,10грн.;

- як передбачено пунктом 7 додатку 4
до Договору, Підприємству на суму боргу
на початок кожного розрахункового
періоду (місяця) Товариством
нараховується пеня у розмірі 0,5% за
кожний день, до моменту його повного
погашення, але не більше суми,
обумовленої чинним законодавством
України;

- за несвоєчасне виконання грошового
зобов'язання на підставі статті 625 ЦК
України Підприємству нараховані суми 3%
річних та інфляційних втрат.

Причиною виникнення спору зі
справи є питання стосовно наявності чи
відсутності підстав для стягнення з
Підприємства заборгованості за
одержану теплову енергію у гарячій
воді.

Згідно з частиною першою статті 275 ГК
України, за договором енергопостачання
енергопостачальне підприємство
(енергопостачальник) відпускає
електричну енергію, пару, гарячу і
перегріту воду (енергію) споживачу
(абоненту), який зобов'язаний оплатити
прийняту енергію та дотримуватись
передбаченого договором режиму її
використання, а також забезпечити
безпечну експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.
Відповідно до статті 26 Закону України
"Про електроенергетику" споживання
енергії можливе лише на підставі
договору з енергопостачальником.
Споживач енергії зобов'язаний
додержуватись вимог
нормативно-технічних документів та
договору про постачання енергії.
Споживач енергії несе
відповідальність за порушення умов
договору з енергопостачальником та
правил користування електричною і
тепловою енергією та виконання
приписів державних інспекцій з
енергетичного нагляду за режимами
споживання електричної та теплової
енергії згідно із законодавством
України.

Згідно з приписами статті 525 ЦК
України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

На підставі статті 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином, відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до частини першої статті 230
ГК України штрафними санкціями у цьому
Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно з частиною шостою статті 232 ГК
України нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до частин другої статті
343 ГК України, платник грошових коштів
сплачує на користь одержувача цих
коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін, але не може перевищувати
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Передбачене законом (статтею 625 ЦК
України) право кредитора вимагати
сплати боргу з урахуванням індексу
інфляції та процентів річних є
способами захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові.

Місцевий та апеляційний господарські
суди: повно та всебічно дослідивши
обставини справи, перевіривши їх
поданими сторонами доказами, яким
надали необхідну оцінку, з дотриманням
наведених норм матеріального та
процесуального права, беручи до уваги
наявність договору на постачання
теплової енергії у гарячій воді і умови
його виконання; встановивши
прострочення виконання Підприємством
зобов'язання з оплати одержаної
теплової енергії та відсутність
доказів оплати, - дійшли обґрунтованого
висновку про наявність правових
підстав для задоволення позову у
відповідності до перевіреного судами
розрахунку позивача.

Посилання Підприємства на здійснення
часткової оплати за поставлену теплову
енергію у гарячій воді у розмірі 175
111,52грн., що не враховано при розрахунку
Товариством, обґрунтовано відхилено
судами попередніх інстанцій з огляду
на те, що така оплата проведена
Підприємством 30.08.2011 у рахунок
погашення боргу за попередній період
на виконання рішення суду і не
стосується предмета заявленого у даній
справі позову.

Доводи Підприємства не спростовують
висновків, викладених в оскаржуваних
судових рішеннях попередніх інстанцій.
При цьому в частині встановлення
фактичних обставин справи та
переоцінки наявних доказів касаційна
скарга не відповідає вимогам статті 1117
ГПК України стосовно меж перегляду
справи в касаційній інстанції.

Таким чином, рішення місцевого
господарського суду та постанова
апеляційного господарського суду зі
справи відповідають встановленим ними
фактичним обставинам, прийняті з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права та передбачені
законом підстави для їх скасування
відсутні.

Керуючись статтями 1117, 1119-11111 ГПК
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду міста
Києва від 26.02.2014 та постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 24.04.2014 зі
справи № 910/1301/14 залишити
без змін, а касаційну скаргу
комунального підприємства з утримання
та експлуатації житлового фонду
спеціального призначення
"СПЕЦЖИТЛОФОНД" - без задоволення.

Суддя
В. Селіваненко

Суддя
Б. Львов

Суддя
В. Палій