м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/6730/14 05.06.14
За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фінанспромгаз"до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрохімзбут"про
стягнення 1 524 605,30 грн.
Суддя Стасюк С.В.
Представники сторін:
від позивача Квасніцький В.В. (дов.
б/н від 15.01.2014 року) Федорчук В.В. (дов. б/н
від 15.01.2014 року)від відповідача не
Відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України у
судовому засіданні 05 червня 2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення у справі.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ :
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Фінанспромгаз"
(надалі по тексту - позивач) звернулось
до Господарського суду міста Києва з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрохімзбут" (надалі
по тексту - відповідач) про стягнення
1 635 221,06 грн., з яких 1 455 470,46 грн.
заборгованості за договором № 01/4/12-ДТ
поставки нафтопродуктів від 04.12.2013
року, 179 750,60 грн. пені, а також просить
суд покласти на відповідача судові
витрати, а саме, 32 704,42 грн. судового
збору та 20 000,00 грн.
витрат на правову допомогу.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 14.04.2014 року порушено
провадження у справі № 910/6730/14, слухання
справи призначено на 22.05.2014 року.
Представник відповідача в судове
засідання 22.05.2014 року не з'явився,
вимоги ухвали суду від 14.04.2014 року не
виконав, письмового відзиву на позов не
надав, про причини своєї неявки суд не
повідомив, про дату та час слухання
справи повідомлявся належним чином.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 22.05.2014 року розгляд справи
було відкладено на 05.06.2014 року.
У судовому засіданні 05.06.2014 року
представник позивача подав заяву про
уточнення позовних вимог, відповідно
до якої просить суд стягнути з
відповідача 1 524 605,30 грн. з яких 1 455 470,46
грн. заборгованості за договором №
01/4/12-ДТ поставки нафтопродуктів від
04.12.2013 року, 69 134,84 грн.. пені та судові
витрати, а саме, 32 704,42 грн. судового
збору та 20 000,00 грн. витрат на правову
У відповідності до статті 22
Господарського процесуального кодексу
України, позивач вправі до прийняття
рішення по справі збільшити розмір
позовних вимог за умови дотримання
встановленого порядку досудового
врегулювання спору у випадках,
передбачених статтею 5 цього Кодексу, в
цій частині, відмовитись від позову або
зменшити розмір позовних вимог. До
початку розгляду господарським судом
справи по суті позивач має право
змінити предмет або підставу позову
шляхом подання письмової заяви.

Згідно з пунктом 3.11. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18
Господарським процесуальним кодексом,
зокрема статтею 22 цього Кодексу, не
передбачено права позивача на подання
заяв (клопотань) про "доповнення" або
"уточнення" позовних вимог, або
заявлення "додаткових" позовних вимог і
т.п. Тому в разі надходження до
господарського суду однієї із
зазначених заяв (клопотань) останній,
виходячи з її змісту, а також змісту
раніше поданої позовної заяви та
конкретних обставин справи, повинен
розцінювати її як: - подання іншого (ще
одного) позову, чи - збільшення або
зменшення розміру позовних вимог, чи-
об'єднання позовних вимог, чи- зміну
предмета або підстав позову.

Подана позивачем заява про уточнення
позовних вимог розцінюється судом як
заява про зменшення позовних вимог та
приймається до розгляду, позовні
вимоги розглядаються з урахуванням
заяви поданої у судовому засіданні
05.06.2014 року.

Представник відповідача у судове
засідання 05.06.2014 року повторно не
з'явився, вимоги ухвали суду у справі №
910/6730/14 не виконав, письмового відзиву
на позов не надав, про причини своєї
неявки суд не повідомив.

Місцезнаходження відповідача за
адресою: 01030, м. Київ, вул. Богдана
Хмельницького, 42, кв. 39 на яку було
відправлено ухвали суду вказана в
позові та підтверджується матеріалами
справи.

Слід зазначити, що законодавство
України, в тому числі Господарський
процесуальний кодекс України, не
зобов'язує й сторону у справі, зокрема
позивача, з'ясовувати фактичне
місцезнаходження іншої сторони
(сторін) у справі (якщо воно не
співпадає з її місцезнаходженням,
визначеним згідно зі статтею 93
Цивільного кодексу України) та
зазначати таке фактичне
місцезнаходження в позовній заяві чи
інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження
юридичної особи - учасника судового
процесу з якихось причин не відповідає
її місцезнаходженню, визначеному
згідно з законом, і дана особа
своєчасно не довела про це до відома
господарського суду, інших учасників
процесу, то всі процесуальні наслідки
такої невідповідності покладаються на
цю юридичну особу.

При цьому, судом враховано, що
відповідно до пункту 3.9.1 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції",
розпочинаючи судовий розгляд, суддя
має встановити, чи повідомлені про час
і місце цього розгляду особи, які
беруть участь у справі, але не з'явилися
у засідання.

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87
Господарського процесуального кодексу
України.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Факт належного повідомлення
відповідача про час та місце судового
засідання підтверджується підписами
уповноважених осіб Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Агрохімзбут" на рекомендованих
повідомленнях про вручення поштових
відправлень.

У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору (пункт 3.9.2.
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 року "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції").

Зважаючи на те, що неявка представника
відповідача не перешкоджає всебічному,
повному та об'єктивному розгляду всіх
обставин справи, суд вважає за можливе
розглянути справу за наявними в ній
матеріалами в порядку статті 75
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані позивачем
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, суд -

ВСТАНОВИВ:

04.12.2013 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Фінанспромгаз"
(постачальник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Агрохімзбут" (покупець) було укладено
договір № 01/4/12-ДТ поставки
нафтопродуктів (надалі по тексту -
Договір), за умовами якого постачальник
зобов'язується поставити, а покупець
прийняти і сплатити на умовах цього
Договору нафтопродукти, (надалі по
тексту - Продукція), номенклатура,
об'єми і ціни яких визначені в
Додаткових угодах до цього Договору, що
є його невід'ємною частиною.

Загальна сума Договору складає суму,
визначену на підставі цих Додаткових
угод до цього Договору (пункт 1.2.
Договору).

Відповідно до розділу 4 Договору
Продукція, що поставляється
постачальником, оплачується покупцем
за цінами, які визначені в Додаткових
угодах до цього Договору в
національній валюті України. Ціни на
продукцію за цим Договором
визначаються в гривнях, у тому числі на
транспортні витрати . Зміна цін на
продукцію може бути викликана зміною
цін на сировинну, енергоносії, тощо.
Зміна цін на продукцію узгоджується
сторонами в письмовому вигляді. Оплата
продукції проводиться за фактом
постачання протягом 2-х (двох)
банківських днів, якщо інше не буде
погоджено в Додаткових угодах до цього
Договору.

Договір набуває чинності з моменту
підписання його сторонами і діє до
31.12.2013 року. У разі якщо на дату
закінчення терміну дії Договору у
сторін залишились невиконані
договірні зобов'язання, то термін дії
Договору продовжується, щодо таких
зобов'язань, до повного їх виконання
сторонами (пункт 8.1. Договору).

09.12.2013 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Фінанспромгаз" та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Агрохімзбут" було
укладено Додаткову угоду № 1 до
Договору (надалі по тексту - Додаткова
угода № 1), предметом якої є поставка
дизельного палива ДТ-3-К5, сорт F в
кількості 286,600 тон, загальною вартістю 2
957 712,00 грн.

У відповідності до пункту 3 Додаткової
угоди № 1 розрахунок за поставлену
продукцію за даною додатковою угодою
здійснюється шляхом перерахування
грошових коштів на поточний рахунок
постачальника до 13.12.2013 року включно.

На виконання умов Договору позивач
поставив на користь відповідача
дизельне паливо ДТ-3-К5, сорт F в
кількості 286,600 тон на загальну суму 2 957
712,00 грн., що підтверджується актом
приймання - передачі № 1 від 12.12.2013 року
та видатковою накладною № 121 від 12.1.2013
року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач, в порушення умов Договору,
свої зобов'язання щодо оплати вартості
товару виконав лише частково,
внаслідок чого, у відповідача
утворилась заборгованість перед
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Фінанспромгаз" у
розмірі1 455 470,46 грн.

Зважаючи на вищенаведене, позивач
просить суд стягнути з відповідача 1 455
470,46 грн. заборгованості за договором №
01/4/12-ДТ поставки нафтопродуктів від
04.12.2013 року, 69 134,84 грн.. пені, нарахованої
за період з 14.12.2013 року по 19.03.2014 року.

Відповідач не скористався своїм
процесуальним правом, передбаченим
статтею 22 Господарського
процесуального кодексу України, на
подання відзиву на позов, жодних
заперечень на спростування наведених
позивачем обставин суду не надав.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного
кодексу України передбачено, що однією
із підстав виникнення цивільних прав
та обов'язків є договори та інші
правочини.

За своєю правовою природою договір №
01/4/12-ДТ від 04.12.2013 року є договором
поставки, а відтак між сторонами
виникли правовідносини, які підпадають
під правове регулювання параграфа 1
глави 30 Господарського кодексу
України.

Частинами 1, 6 статті 265 Господарського
кодексу України передбачено, що за
договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.
Реалізація суб'єктами господарювання
товарів негосподарюючим суб'єктам
здійснюється за правилами про договори
купівлі-продажу. До відносин поставки,
не врегульованих цим Кодексом,
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України про договір
купівлі-продажу.

Аналогічні положення містяться і у
статті 712 Цивільного кодексу України,
згідно з якою за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Не допускаються одностороння
відмова від виконання зобов'язань.

Судом встановлено, що позивач взяті на
себе зобов'язання щодо поставки
нафтопродуктів виконав належним чином,
зауважень щодо поставки
нафтопродуктів від відповідача не
надходило, що підтверджується актом
приймання - передачі № 1 від 12.12.2013 року
та видатковою накладною № 121 від 12.1.2013
року, які підписані уповноваженими
особами та скріплені печатками сторін
(належним чином засвідчені копії
містяться в матеріалах справи).

Пунктом 3 Додаткової угоди № 1 сторони
погодили, що розрахунок за поставлену
продукцію за даною додатковою угодою
здійснюється шляхом перерахування
грошових коштів на поточний рахунок
постачальника до 13.12.2013 року включно.

Спір у даній справі виник у зв'язку з
невиконанням відповідачем своїх
зобов'язань в частині оплати за
поставлений позивачем природний газ
згідно Договору, внаслідок чого у
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрохімзбут" виникла
заборгованість перед Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Фінанспромгаз" у розмірі 1 455 470,46 грн.,
яка станом на день розгляду даної
справи є непогашеною.

Судом прийнято до уваги також акт
звіряння взаємних розрахунків між
сторонами за період з 01.12.2013 року по
16.01.2014 року, який підписаний
уповноваженими особами та скріплений
печатками сторін, належним чином
засвідчена копія якого містяться в
матеріалах справи, яким сторони
підтвердили, що станом на 16.01.2014 року
заборгованість Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрохімзбут" перед
позивачем становить 1 455 470,46 грн.

Доказів протилежного суду не надано.

Згідно зі статтею 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Приймаючи до уваги те, що факт
наявності боргу у відповідача перед
позивачем у розмірі 1 455 470,46 грн.
належним чином доведений,
документально підтверджений і
відповідачем, в порядку статей 4-3, 33
Господарського процесуального
кодексу України не спростований,
позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фінанспромгаз" про
стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрохімзбут" 1 455 470,46
грн. заборгованості за договором
поставки № 01/4/12-ДТ від 04.12.2013 року
підлягають задоволенню.

Також, позивач просить суд стягнути з
відповідача пеню на загальну суму
69 134,84 грн. пені, нараховану за
період з 14.12.2013 року по 19.03.2014 року.

Пунктом 1 статті 216 Господарського
кодексу України встановлено що,
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Згідно з пунктом 1 статті 218
Господарського кодексу України,
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері
господарювання.

Відповідно до статті 230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором (частина 6 статті 231
Господарського кодексу України).

Пунктом 5.3. Договору сторони погодили,
що при простроченні оплати в термін,
визначений у пункті 4.3. Договору
покупець оплачує постачальнику пеню в
розмірі 05, % від суми заборгованості за
кожен день прострочення, але не вище
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла на момент нарахування пені.

Згідно з пунктом 1.12. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України з
огляду на вимоги частини першої статті
4 7 і статті 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд має з'ясовувати
обставини, пов'язані з правильністю
здійснення позивачем розрахунку, та
здійснити оцінку доказів, на яких цей
розрахунок ґрунтується. У разі якщо
відповідний розрахунок позивачем
здійснено неправильно, то
господарський суд з урахуванням
конкретних обставин справи самостійно
визначає суми пені та інших нарахувань
у зв'язку з порушенням грошового
зобов'язання, не виходячи при цьому за
межі визначеного позивачем періоду
часу, протягом якого, на думку позивача,
мало місце невиконання такого
зобов'язання, та зазначеного позивачем
максимального розміру відповідних
пені та інших нарахувань. Якщо з
поданого позивачем розрахунку
неможливо з'ясувати, як саме обчислено
заявлену до стягнення суму, суд може
зобов'язати позивача подати більш
повний та детальний розрахунок. При
цьому суд в будь-якому випадку не
позбавлений права зобов'язати
відповідача здійснити і подати суду
контррозрахунок (зокрема, якщо
відповідач посилається на
неправильність розрахунку,
здійсненого позивачем).

Приймаючи до уваги вищенаведене, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги про стягнення пені у розмірі 69
134,84 грн., нарахованої за період з 14.12.2013
року по 19.03.2014 року є обґрунтованими,
проте такими, що підлягають частковому
задоволенню, оскільки, за розрахунком
суду розмір пені за вказаний позивачем
період становить 49 765,13
грн.

Таким чином, позовні вимоги щодо
стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фінанспромгаз"
заборгованості підлягають частковому
задоволенню в розмірі 1 455 470,46 грн.
основного боргу та 49 765,13 грн. пені.

Позивачем також заявлено про стягнення
з відповідача витрат на послуги
адвоката на суму 20 000,00 грн.

Відповідно до частини 3 статті 48
Господарського процесуального кодексу
України, витрати, що підлягають сплаті
за послуги адвоката, визначаються у
порядку, встановленому Законом України
"Про адвокатуру та адвокатську
діяльність".

Позивачем на підтвердження здійснення
витрат на правову допомогу надано суду
договір № 3/2014 про надання юридичних
послуг від 15.01.2014 року, укладений між
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Фінанспромгаз" та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "С.А. "Лєкс".

Відповідно до статей 4, 6 Закону України
"Про адвокатуру та адвокатську
діяльність" адвокатом може бути
фізична особа, яка має повну вищу
юридичну освіту, володіє державною
мовою, має стаж роботи в галузі права не
менше двох років, склала
кваліфікаційний іспит, пройшла
стажування (крім випадків,
встановлених цим Законом), склала
присягу адвоката України та отримала
свідоцтво про право на заняття
адвокатською діяльністю. Адвокат може
здійснювати адвокатську діяльність
індивідуально або в
організаційно-правових формах
адвокатського бюро чи адвокатського
об'єднання (організаційні форми
адвокатської діяльності).

За змістом частини третьої статті 48 та
частини п'ятої статті 49 Господарського
процесуального кодексу України у їх
сукупності можливе покладення на
сторони у справі як судових витрат
тільки тих сум, які були сплачені
стороною за отримання послуг саме
адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1
та частини першої статті 6 Закону
України "Про адвокатуру та адвокатську
діяльність"), а не будь-якої особи, яка
надавала правову допомогу стороні у
справі.

Відповідно до підпункту 6.3. пункту 6
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України" від 21.02.2013 року № 7
витрати позивачів та відповідачів,
третіх осіб, пов'язані з оплатою ними
послуг адвокатів, адвокатських бюро,
колегій, фірм, контор та інших
адвокатських об'єднань з надання
правової допомоги щодо ведення справи
в господарському суді, розподіляються
між сторонами на загальних підставах,
визначених частиною п'ятою статті 49
Господарського процесуального кодексу
України.

Відшкодування цих витрат здійснюється
господарським судом шляхом зазначення
про це у рішенні, ухвалі, постанові за
наявності документального
підтвердження витрат, як-от: угоди про
надання послуг щодо ведення справи у
суді та/або належно оформленої
довіреності, виданої стороною
представникові її інтересів у суді,
платіжного доручення або іншого
документа, який підтверджує сплату
відповідних послуг, а також копії
свідоцтва адвоката, який представляв
інтереси відповідної сторони, або
оригіналу ордера адвоката, виданого
відповідним адвокатським об'єднанням,
з доданням до нього витягу з договору, в
якому зазначаються повноваження
адвоката як представника або обмеження
його прав на вчинення окремих
процесуальних дій.

У разі неподання відповідних
документів у господарського суду
відсутні підстави для покладення на
іншу сторону зазначених сум.

В матеріалах справи відсутні будь-які
докази які підтверджують оплату
позивачем послуг адвоката у сумі 20 000,00
грн.

Стягнення суми в рахунок майбутньої їх
оплати у вигляді судових витрат чинним
законодавством не передбачено.

Зважаючи на вищенаведене, у суду
відсутні підстави покладення на
відповідача відшкодування витрат на
послуги адвоката у розмірі 20 000,00 грн.

Відповідно до статті 4 Закону України
"Про судовий збір" судовий збір
справляється у відповідному розмірі
від мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі, встановленої
законом на 1 січня календарного року, в
якому відповідна заява або скарга
подається до суду, - у відсотковому
співвідношенні до ціни позову та у
фіксованому розмірі.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 4
Закону України "Про судовий збір", за
подання до господарського суду
позовної заяви майнового характеру
ставка судового збору встановлюється в
розмірі 2 відсотків ціни позову, але не
менше 1,5 розміру мінімальної
заробітної плати та не більше 60
розмірів мінімальної заробітної плати
у місячному розмірі.

Як вбачається з платіжних доручень № 88
від 21.03.2014 року та № 125 від 09.04.2014 року
позивач, керуючись вищевказаними
нормами законодавства сплатив судовий
збір за подання позову у даній справі
на загальну суму 32 704,42 грн.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7
Закону України "Про судовий збір",
сплачена сума судового збору
повертається за ухвалою суду в разі
зменшення розміру позовних вимог або
внесення судового збору в більшому
розмірі, ніж встановлено законом.

Приймаючи до уваги те, що 05.06.2016 року
позивачем зменшено позовні вимоги до 1
524 605,30 грн., відповідно до вказаної
норми, позивачу підлягає поверненню з
Державного бюджету України 2 212,31 грн. (32
704,42 грн. - 30 492,11 грн.).

Відповідно до частини 1 статті 49
Господарського процесуального кодексу
України судовий збір покладається на
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись
статтями 4, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрохімзбут" (01030, м.
Київ, вул. Богдана Хмельницького, 42, кв.
39, ) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фінанспромгаз" (01133,
м. Київ, вул. Щорса, буд. 31, поверх 2, оф.
26-Б, ) 1 455 470 (один мільйон
чотириста п'ятдесят п'ять тисяч 470) грн.
46 коп. заборгованості, 49 765 (сорок
дев'ять тисяч сімсот шістдесят п'ять)
грн. 13 коп. пені, 30 492 (тридцять
тисяч чотириста дев'яносто дві) грн. 11
коп. судового збору.

3. В іншій частині позову - відмовити.

4. Повернути Товариству з обмеженою
відповідальністю "Фінанспромгаз" (01133,
м. Київ, вул. Щорса, буд. 31,
поверх 2, оф. 26-Б, ) ) з
Державного бюджету України 2 212 (дві
тисячі двісті дванадцять) грн. 31 коп.
судового збору як такий, що внесений у
більшому розмірі, ніж передбачено
законом, перерахований за платіжним
дорученням № 88 від 21.03.2014 року та за
платіжним дорученням № 125 від 09.04.2014
року.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 10.06.2014 року

Суддя
С.В. Стасюк