ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

24.06.2014 Справа № 920/779/14

За позовом: Публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України», м.Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Тепловодпостач»,
м.Конотоп, Сумська область

про стягнення 11302 грн. 26 коп.

СУДДЯ СОП'ЯНЕНКО О.Ю.

при
секретарі с/з Буренко Я.В.

Представники сторін:

Від позивача: Мельник В.В., довіреність
№ 14-93 від 18.04.2014 року

Від відповідача: Кучмій Н.Б.,
довіреність № 6 від 09.01.2014 року

Суть спору: позивач, згідно вимог
позовної заяви, просить суд стягнути з
відповідача 11302 грн. 26 коп.
заборгованості, яка виникла внаслідок
неналежного виконання відповідачем
взятих на себе зобов'язань за договором
купівлі - продажу природного газу №
13/2421-ЮО-29, укладеного між сторонами у
справі, а саме: 7897 грн. 64 коп. - пені, 1870
грн. 35 коп. - 3% річних, 1534 грн. 27 коп. -
інфляційних витрат, а також стягнути з
відповідача витрати по сплаті судового
збору.

Відповідач подав суду відзив на
позовну заяву № 165 від 03.06.2014 року, в
якому проти позову заперечує, вказує
на те, що нарахування пені перевищує 183
дні, передбачені законом для
нарахування, проти нарахування
позивачем 3% річних та інфляційних
витрат, просить суд врахувати 100% сплату
відповідачем суми основного боргу в
розмірі 1277775,51 грн. а також скрутний
фінансовий стан, в якому знаходиться
підприємство відповідача.

Представник позивача подав
заперечення на відзив, підтримав
позовні вимоги, заперечення
відповідача вважає безпідставними.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечувала,
просила суд відмовити позивачу в
стягненні з відповідача штрафних
санкцій, врахувати, що підприємство
відповідача знаходиться в скрутному
фінансовому становищі, проте сплатило
суму основного боргу в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши повноважних представників
позивача та відповідача, дослідивши та
оцінивши надані докази, суд встановив:

28.12.2012р. між Публічним акціонерним
товариством «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України»
(продавець) та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Тепловодпостач»
(покупець) був укладений договір
купівлі-продажу природного газу №
13/2421-БО-29, відповідно до умов якого
позивач зобов'язався передати у
власність покупця у 2013 році природний
газ, а покупець зобов'язався прийняти і
оплатити природний газ на умовах
даного договору.

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених ст. 11 цього
Кодексу, тобто із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки, зокрема, з договорів та інших
правочинів.

Договір № № 13/2421-БО-29 від 28.12.2012р. за
своєю правовою природою є договором
купівлі - продажу, підписаний
повноважними представниками сторін,
відповідає вимогам, передбаченим ст.
ст. 628, 639, 837 Цивільного кодексу України
щодо змісту та форми договору, не
розірваний сторонами та не визнаний
недійсним в судовому порядку.

Пунктами 3.3., 3.4. договору визначено, що
приймання-передача газу оформляється
відповідним актом приймання-передачі
газу. Не пізніше 5-го числа місяця
наступного за місяцем продажу газу
відповідач зобов'язаний надати
позивачу підписані та скріплені
печатками покупця та
газорозподільного (газотранспортного)
підприємства три примірника акта
приймання-передачі газу, в якому
зазначаються фактичні обсяги
використаного газу, його фактична ціна
та вартість. Продавець не пізніше 8-го
числа зобов'язаний повернути покупцеві
та газорозподільному
(газотранспортному) підприємству по
одному примірнику оригіналу акта,
підписаний уповноваженим
представником та скріплений печаткою,
або надати мотивовану письмову
відмову. Акти є підставою для
остаточних розрахунків між сторонами.

Відповідно до п. 2.1 договору, продавець
передає покупцю з 01 січня 2013р. по 31
грудня 2013 року газ в обсязі до 250,00 тис.
куб.м. Обсяги газу, що планується
передати за цим договором можуть
змінюватись сторонами протягом місяця
продажу у встановленому порядку.

Вартість газу встановлена сторонами
згідно з п.5.2 договору в редакції
Додаткових угод № 1 від 10.07.2013 року.

Як свідчать матеріали справи, позивач
на виконання умов договору поставив
протягом січня - квітня, жовтня - грудня
2013 року імпортований природний газ, а
відповідач прийняв природний газ на
загальну суму 1277775 грн. 51 коп., що
підтверджується актами
приймання-передачі природного газу.

Частиною 1 статті 692 ЦК України
передбачено обов'язок покупця оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Пунктом 6.1 договору встановлено, що
оплата за газ здійснюється покупцем
виключно грошовими коштами шляхом 100%
поточної оплати протягом місяця
поставки газу. Остаточний розрахунок
за фактично переданий газ здійснюється
до 14-го числа місяця, наступного за
місяцем поставки газу.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу
України, зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.
Ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України
встановлено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Як свідчать матеріали справи, позивач
передав, а відповідач прийняв
природний газ на загальну суму 1277775 грн.
51 коп., що підтверджується актами
приймання - передачі природного газу
(а.с.19-25). Як зазначає позивач,
відповідач сплатив заборгованість за
отриманий природний газ в повному
обсязі, проте з порушенням строків,
встановлених договором. В зв'язку з
неналежним виконанням відповідачем
взятих на себе договірних зобов'язань
позивач нарахував відповідачу 7897 грн. 64
коп. - пені, 1870 грн. 35 коп. - 3% річних, 1534
грн. 27 коп. - інфляційних витрат.

Представник відповідача проти позову
заперечує, вказує на те, що нарахування
пені перевищує 183 дні, передбачені
законом для нарахування, проти
нарахування позивачем 3% річних та
інфляційних витрат відповідач також
заперечує, просить суд врахувати 100%
сплату відповідачем суми основного
боргу в розмірі 1277775,51 грн., а також
скрутний фінансовий стан, в якому
знаходиться підприємство відповідача.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до ст. ст. 216, 217, 218
Господарського кодексу України
учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання.

Згідно наданого позивачем розрахунку
відповідачу за неналежне виконання
умов договору нараховано до сплати
пеню у розмірі 7897 грн. 64 коп.

Згідно зі ст. 612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ст. 229 Господарського
кодексу України, учасник господарських
відносин у разі порушення ним
грошового зобов'язання не звільняється
від відповідальності через
неможливість виконання і зобов'язаний
відшкодувати збитки, завдані
невиконанням зобов'язання, а також
сплатити штрафні санкції відповідно до
вимог, встановлених цим Кодексом та
іншими законами.

Згідно з ч.6 ст.232 Господарського
кодексу України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 7.2 договору передбачена
відповідальність покупця (відповідача)
у разі несвоєчасної оплати
поставленого природного газу, а саме
відповідач зобов'язаний сплатити пеню
у розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла у період, за який
сплачується пеня від суми
простроченого платежу за кожний день
прострочення платежу.

Позиція відповідача, що нарахування
санкцій (пені) позивачем зроблено
невірно і нараховувати пеню необхідно
з дати підписання актів
прийому-передачі газу - 31.03.2013 р., є
хибною. Як зазначено вище, пунктом 6.1
договору встановлений обов'язок
покупця розрахуватися за газ протягом
місяця поставки газу шляхом 100%
поточної оплати, остаточний розрахунок
за фактично переданий газ здійснюється
до 14-го числа місяця, наступного за
місяцем поставки газу. Таким чином,
підставою для оплати газу є не факт
(дата) підписання актів
прийому-передачі газу, а сам факт
поставки газу та прийняття його
покупцем. Виходячи з цього, позивачем
вірно визначений період, з якого
проведено нарахування пені. Також
позивачем вірно застосовані норми ч. 6
ст. 232 Господарського кодексу України
щодо припинення нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано, а не за шість місяців, що
передують зверненню із позовом, як
вказує у відзиві відповідач.

Частиною 1 ст. 233 Господарського кодексу
України передбачено, що у разі якщо
належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Також, у відповідності до ч.3 ст.83
Господарського процесуального кодексу
України, суд, приймаючи рішення має
право зменшувати у виняткових випадках
розмір неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання.

Вирішуючи питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання, суд виходить з
інтересів обох сторін, ступеню
виконання зобов'язання, причини
неналежного виконання, а також
невідповідності розміру стягуваної
неустойки розміру основного
зобов'язання.

Суд, враховуючи, що прострочення
виконання відповідачем зобов'язань за
договором виникло внаслідок поважних
причин та обставин, зокрема,
підприємство відповідача здійснює
господарську діяльність з
перетворення енергетичних ресурсів на
теплову енергію за допомогою технічних
засобів для опалення та гарячого
водопостачання, транспортує та
постачає теплову енергію. Основними
споживачами є бюджетні організації та
населення, які несвоєчасно сплачують
за надані відповідачем послуги.
Підприємство відповідача на даний час
знаходиться в скрутному фінансовому
становищі, про що свідчить фінансовий
звіт підприємства, постанови про арешт
коштів боржника - ТОВ «Тепловодпостач».
Також, беручи до уваги сплату
відповідачем заборгованості за
спожитий природний газ в повному
обсязі, розмір якої був значний, акти
прийому - передачі, які відповідно до
умов договору є підставою для
остаточного розрахунку між сторонами
підписані були не своєчасно, тому суд
вважає за доцільне зменшити розмір
пені на 50 %.

Отже, розмір пені, що підлягає
стягненню з відповідача на користь
позивача становить 3948 грн. 82 коп.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних з
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу
та 3% річних, сплата яких передбачена
ст.625 ЦК України не є штрафними
санкціями, а виступають відповідно
способом захисту майнового права та
інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утриманими
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові.

Відповідно до наданого розрахунку з
відповідача підлягає стягненню 1870 грн.
35 коп. - 3% річних та 1534 грн. 27 коп. -
інфляційних витрат. Розрахунок
позивача перевірений судом.
Заперечення відповідача щодо
неправильного визначення дати, з якої
необхідно починати нарахування 3%
річних та інфляційних витрат,
спростовується наведеним вище.

Згідно зі ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести суду ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Позивач з урахуванням всіх обставин
справи, подав суду достатньо доказів,
які об'єктивно і у визначеному законом
порядку підтвердили його позицію. За
таких обставин, суд дійшов висновку, що
вимоги позивача є правомірними,
обґрунтованими і підлягають
частковому задоволенню.

Відповідно до Закону України «Про
судовий збір», ст.ст. 44, 49
Господарського процесуального кодексу
України позивачу за рахунок
відповідача відшкодовуються витрати
по сплаті судового збору в сумі 1827 грн.
00 коп.

На підставі викладеного, керуючись
Законом України «Про судовий збір»,
ст.ст. 44, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Шосткинське підприємство
«Тепловодпостач» (41600, Сумська область,
м.Конотоп, вул.Вирівська, 60, код 31589837) на
користь Публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України» (01001,
м.Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, код 20077720)
3948 грн. 82 коп. - пені, 1870 грн. 35 коп. - 3%
річних, 1534 грн. 27 коп. - інфляційних
витрат та 1827 грн. 00 коп. - витрат по
сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

В судовому засіданні було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Повний текст рішення підписано 26.06.2014
року.

Суддя
О.Ю. Соп'яненко