ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" червня 2014 р.Справа № 922/3273/13

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Суслової В.В.

при секретарі судового засідання
Дородіної І.А.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Євробат", м. Київ до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.
Харків про стягнення 185000,00 грн. за
участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - ОСОБА_2, довіреність від
03.01.2014 року;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Євробат" звернулось
до господарського суду Харківської
області з позовом до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення
185000,00 грн. грошових коштів за
невиконання договору, 185000,00 грн.
штрафних санкцій, 7400,00 грн. судових
витрат та 148,00 грн. коштів за банківські
послуги з посиланням на невиконання
умов договору № 512 від 22.11.2012 року щодо
перевезення вантажу в обумовлений
пункт доставки.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 14.10.2013 року
(суддя Смірнова О.В.), залишеним без змін
постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 19.12.2013 року
(головуючий суддя Істоміна О.А., судді
Барбашова С.В., Гребенюк Н.В.), позовні
вимоги задоволено частково. З фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ТОВ
"Євробат" стягнуто 185000,00 грн. грошових
коштів, 3700,00 грн. судового збору. В
стягненні 185000,00 грн. штрафних санкцій
та 148,00 грн. коштів за банківські
послуги відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду
України від 11.03.2014 року рішення
господарського суду Харківської
області від 14.10.2013 року та постанову
Харківського апеляційного
господарського суду від 19.12.2013 року у
справі № 922/3273/14 господарського суду
Харківської області скасовано, справу
направлено на новий розгляд до
господарського суду Харківської
області.

Автоматизованою системою
документообігу господарського суду
Харківської області справу призначено
для розгляду судді Сусловій В.В.

06 червня 2014 року від позивача до
канцелярії суду надійшла заява про
зменшення позовних, відповідно до якої
останній просить стягнути з
відповідача 185000,00 грн. грошових коштів
за невиконання договору № 512 про
надання транспортно-експедиторських
послуг.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України,
позивач вправі збільшити розмір
позовних за умови дотримання
встановленого порядку досудового
врегулювання спору у випадках,
передбачених статтею 5 цього Кодексу в
цій частині, відмовитись від позову та
зменшити розмір позовних вимог. До
початку розгляду господарським судом
справи по суті позивач має право
змінити предмет або підставу позову
шляхом подання письмової заяви.

На підставі вказаного, суд приймає
заяву про зменшення позовних вимог та
продовжує розгляд справи з її
урахуванням.

20 червня 2014 року представник позивача у
судове засідання не з'явився, про
причину неявки суд не повідомив, про
час та місце судового засідання
повідомлений належним чином.

Представник відповідача проти позову
заперечує з мотивів, наведених у
відзиві на позовну заяву та у письмових
запереченнях.

Враховуючи те, що норми ст. 65
Господарського процесуального кодексу
України, щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, що необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3
ст. 129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом, в межах наданих
ним повноважень, створені належні
умови для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів, та
вважає за можливе розглянути справу за
наявними у ній та додатково поданими на
вимогу суду матеріалами та
документами.

Розглянувши матеріали
справи, повно та всебічно дослідивши
обставини та докази на їх
підтвердження, вислухавши
представника відповідача, судом
встановлено наступне.

12 грудня 2012 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю "Євробат",
м. Київ, (позивач) та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Мегатекс"
був укладений договір №282/з/тип/сн, у
відповідності до умов якого позивач
зобов'язується поставити товар у
власність, а ТОВ "Мегатекс", в свою
чергу, прийняти за вагою лом кольорових
металів, та своєчасно здійснювати його
оплату на умовах цього договору.

22 листопада 2012 року між позивачем та
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1
(відповідач) був укладений договір № 512,
предметом якого є взаємовідносини
сторін, які виникають при
транспортно-експедиційному
обслуговуванні вантажів, що надаються
позивачем для перевезення
автомобільним транспортом відповідача
- перевізника в міському та міжміському
сполученні.

Пунктом 3 ст. 3, ст. 627 Цивільного кодексу
України закріплено принцип свободи
договору, який передбачає, що сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до п. 2.1. Договору, умови
перевезень та
транспортно-експедиційного
обслуговування регулюються в Україні
Статутом автомобільного транспорту,
Правилами перевезень вантажів
автомобільним транспортом в україні,
та іншими діючими нормативними актами
України.

Згідно з п. 3.1.2. Договору, Замовник
зобов'язаний забезпечити завантаження
(розвантаження) транспортного засобу, а
також належне оформлення всіх
необхідних документів на протязі 24
годин з моменту прибуття автомобіля
під завантаження (розвантаження).

Пунктом 3.1.3. Договору передбачено, що
Замовник зобов'язаний забезпечити
своєчасне оформлення
товарно-транспортних накладних та
інших документів, необхідних для
безперешкодного проходження
ветеринарного, карантинного,
екологічного контролю і здачі вантажу
отримувачу.

Відповідно до п. 3.2.1. Договору,
Перевізник-експедитор зобов'язаний
надати письмове підтвердження про
подачу автомобіля, згідно прийнятої
Заявки.

Пунктом 3.2.3. Договору передбачено, що
Перевізник-експедитор зобов'язаний
при завантаженні звірити кількість та
стан вантажу, завантаженого на
транспортний засіб, з кількістю та
якістю вантажу, що зазначено у
товарно-транспортній накладній.

Відповідно до пункту 3.2.6.,
Перевізник-експедитор зобов'язаний
забезпечити збереження вантажу з
моменту прийняття його до перевезення
до моменту видачі в пункті призначення
уповноваженій на отримання вантажу
особі, а також забезпечити доставку
зазначеного вантажовідправником
вантажу в обумовлений термін до місця
призначення і видати його отримувачу,
вказаному в ТТН (згідно до п. 3.2.7.
Договору).

Що стосується оплати за послуги, то
обов'язковою умовою оплати є надання
Замовнику перевізником-експедитором
оригіналів ТТН, рахунку, акту виконаних
робіт та податкової накладної,
оформлених згідно нормативних
документів.

Відповідно до п.40 Статуту
автомобільного транспорту, на
перевезення вантажів
вантажовідправник подає в
автотранспортне підприємство або
організацію при наявності річного
договору на перевезення вантажів
відповідну заявку, а при відсутності
річного договору - разове замовлення.

Аналогічний порядок містить п. 10.1
Правил перевезення вантажів
автомобільним транспортом, які
затверджені Наказом Міністерства
транспорту України № 363 від 14.10.97 року.

Позивачем було надано відповідачу
транспортне замовлення від 13.12.2012року,
відповідно до якого визначено маршрут
замовлення - Київ - Констянтинівка,
найменування - акумулятори, дата і
адреса завантаження - 13 грудня м. Київ,
бул. Івана Лепсе, 16, адреса
розвантаження - 14 грудня Донецька
область, м.Констянтинівка, вул.
Калініна, 1-А, вартість перевезення 7000
грн., марка транспортного засобу - РЕНО
НОМЕР_1, причеп НОМЕР_2, П.І.Б водія -
ОСОБА_5. Вказане замовлення, як вказує
позивач, було узгоджено сторонами, про
що свідчить факсимільний підпис
відповідача.

Як зазначає позивач у позовній заяві,
останнім було передано відповідачу
уживані акумуляторні батареї на
загальну суму 185000 грн., що
підтверджується видатковою накладною
№ 297 від 14.12.2012 р., яка посвідчена
підписом водія автомобіля ОСОБА_5,
оскільки саме водій ОСОБА_5 був
зазначений в транспортному замовленні
від 13.12.2012 року.

Як вже було зазначено вище, в
транспортному замовленні вказані
строк розвантаження - 14 грудня та
адреса: Донецька область, м.
Констянтинівка, вул. Калініна, 1-А.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ
"Мегатекс" направив на адресу позивача
лист № 002046 від 19.07.2013 року, в якому
повідомлялося про те, що акумулятори,
загальною вартістю 22 т. згідно умов
договору № 354/тип/сн від 01.11.2011 року, які
мали надійти з м. Києва на його адресу
до м. Констянтинівка 14.12.2012 року, у
вказаний день і до теперішнього часу не
надходили.

Внаслідок невиконання відповідачем
своїх зобов'язань щодо доставки товару
до пункту призначення, у позивача
виникла заборгованість, що і стало
підставою для звернення останнього до
суду з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку укладеному між
позивачем та відповідачем Договору,
суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 929 Цивільного кодексу
України за договором транспортного
експедирування одна сторона
(експедитор) зобов'язується за плату і
за рахунок другої сторони (клієнта)
виконати або організувати виконання
визначених договором послуг,
пов'язаних з перевезенням вантажу.
Договором транспортного
експедирування може бути встановлено
обов'язок експедитора організовувати
перевезення вантажу транспортом і за
маршрутом, вибраним експедитором або
клієнтом, зобов'язання експедитора
укласти від свого імені або від імені
клієнта договір перевезення вантажу,
забезпечити відправку і одержання
вантажу, а також інші зобов'язання,
пов'язані з перевезенням. Умови
договору транспортного експедирування
визначаються за домовленістю сторін,
якщо інше не встановлено законом,
іншими нормативно - правовими актами.

Статтею 932 ЦК України передбачено, що
експедитор має право залучити до
виконання своїх обов'язків інших осіб.
У разі залучення експедитором до
виконання своїх обов'язків за
договором інших осіб експедитор
відповідає перед клієнтом за порушення
договору.

Відповідно до вимог ст. 933, ст. 934, ст. 935
ЦК України клієнт зобов'язаний надати
експедиторові документи та іншу
інформацію про властивості вантажу,
умови його перевезення, а також
інформацію про властивості вантажу,
умови його перевезення, а також
інформацію, необхідну для виконання
експедитором обов'язків, встановлених
договором. У разі ненадання клієнтом
документів документів та необхідної
інформації експедитор має право
відкласти виконання своїх обов'язків,
встановлених договором. У разі
ненадання клієнтом документів та
необхідної інформації експедитор має
право відкласти виконання своїх
обов'язків за договором транспортного
експедирування до надання документів
та інформації в повному обсязі. За
порушення обов'язків за договором
транспортного експедирування
експедитор відповідає перед клієнтом
відповідно до глави 51 цього Кодексу.
Клієнт або експедитор має право
відмовитись від договору
транспортного експедирування,
попередивши про це другу сторону у
розумний строк. Сторона, яка заявила
про таку відмову, зобов'язана
відшкодувати другій стороні збитки,
завдані їй у зв'язку із розірванням
договору.

Таким чином, цивільна правова
відповідальність експедитора за
договором встановлюється тільки у разі
порушень умов договору транспортного
експедирування або при відмові від
такого договору.

Як вбачається з умов Договору, послуги
які обумовлені сторонами, не тільки
пов'язані з перевезенням, а й
стосуються безпосередньо перевезення.

Статтею 909 ЦК України встановлено, що за
договором перевезення вантажу одна
сторона (перевізник) зобов'язується
доставити довіреній їй другою стороною
(відправником) вантаж до пункту
призначення та видати його особі, яка
має право на одержання вантажу
(одержувачеві), а відправник
зобов'язується сплатити за перевезення
вантажу встановлену плату. Укладення
договору перевезення вантажу
підтверджується складенням
транспортної накладної (коносамента
або іншого документа, встановленого
транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ст. 924 ЦК України,
перевізник відповідає за збереження
вантажу, багажу, пошти з моменту
прийняття їх до перевезення та до
видачі одержувачеві, якщо не доведе, що
втрата, нестача, псування або
пошкодження вантажу, багажу, пошти
сталися внаслідок обставин, яким
перевізник не міг запобігти та
усунення яких від нього не залежало.

Статтею 306 ГК України передбачено, що
допоміжним видом діяльності,
пов'язаним з перевезенням вантажу, є
транспортна експедиція.

Відповідно до ст. 308 ГК України,
відповідальність перевізника за
збереження вантажу виникає з моменту
прийняття вантажу до перевезення. Про
прийняття вантажу до перевезення
перевізник видає вантажовідправнику в
пункті відправлення документ,
оформлений належним чином.

Згідно зі статтею 314 ГК України,
перевізник несе відповідальність за
втрату нестачу та пошкодження
прийнятого до перевезення вантажу,
якщо не доведе, що втрата, нестача або
пошкодження сталися не з його вини.

Відповідно до ст. 316 ГК України, за
договором транспортного
експедирування одна сторона
(експедитор) зобов'язується за плату і
за рахунок другої сторони (клієнта)
виконати або організувати виконання
визначених договором послуг,
пов'язаних з перевезенням вантажу.
Договором транспортного
експедирування може бути встановлений
обов'язань, пов'язаних з перевезенням.

Згідно змісту ст. ст. 1, 8-10, 14 Закону
України "Про
транспортно-експедиторську
діяльність", перевізник - юридична або
фізична особа, яка взяла на себе
зобов'язання і відповідальність за
договором перевезення вантажу за
доставку до місця призначення
довіреного їй вантажу, перевезення
вантажів та її видачу (передачу)
вантажоодержувачу або іншій особі,
зазначеній у документі, що регулює
відносини між експедитором та
перевізником. Експедитори за
дорученням клієнтів, зокрема надають в
установленому законодавством порядку
учасникам транспортно-експедиторської
діяльності заявки на відправлення
вантажів та наряди на відвантаження. У
разі залучення експедитором до
виконання його зобов'язань за
договором транспортного
експедирування іншої особи у
відносинах з нею експедитор може
виступати від свого імені або від імені
клієнта. перевезення вантажів
супроводжується товарно-транспортними
документами, складеними мовою
міжнародного спілкування залежно від
обраного виду транспорту або держаною
мовою, якщо вантажі перевозяться в
Україні. Факт надання послуги
експедитора при перевезенні
підтверджується єдиним транспортним
документом або комплектом документів
(залізничних, автомобільних,
авіаційних накладних, коносаментів,
тощо), які відображують шлях прямування
вантажу від пункту його відправлення
до пункту його призначення. Експедитор
має право не приступати до виконання
обов'язків за договором транспортного
експедирування до отримання від
клієнта всіх необхідних документів та
іншої інформації щодо властивостей
вантажу, умов його перевезення, а також
інформації, необхідної для виконання
експедитором обов'язків, передбачених
договором транспортного
експедирування. Експедитор несе
відповідальність за дії та недогляд
третіх осіб, залучених ним до виконання
договору транспортного
експедирування, у тому ж порядку, як і
за власні дії.

Одже, як вбачається з матеріалів
справи, позивач в обгрунтування своїх
позовних вимог посилається на те, що
відповідач не повернув вантаж, який ним
був прийнятий до перевезення , а також
не сплатив кошти за втрачений товар.

Як доказ своєї позиції, позивачем було
надане транспортне замовлення від 13
грудня 2012 року з факсимільним підписом
відповідача, відповідно до якого,
визначено маршрут замовлення - Київ -
Констянтинівка, найменування -
акумулятори, кількість одиниць
вантажу (вага) -21,5т, дата і адреса
завантаження - 13 грудня м. Київ, бул.
Івана Лепсе, 16, адреса розвантаження - 14
грудня Донецька область,
м.Констянтинівка, вул. Калініна, 1-А,
вартість перевезення 7000 грн., марка
транспортного засобу - РЕНО НОМЕР_1,
причеп НОМЕР_2, П.І.Б водія - ОСОБА_5.
Також позивач надав видаткову накладну
за № 297 від 14.12.2013 року, підписану водієм
ОСОБА_5, відповідно до якої останній
прийняв до перевезення уживані
акумулятори вагою 22 т. на суму 185000,00 грн.

Проте відповідач не погоджується з
доводами позивача, посилаючись на той
факт, що підписуючи транспортне
замовлення відповідач погоджувався
13.12.2012 року здійснити перевезення,
однак позивачем у телефонному режимі
було скасовано вказане замовлення, у
зв'язку з чим, письмове підтвердження,
яке б зобов'язувало Замовника
(позивача) приступати до завантаження
транспортного засобу у встановлений
термін, а також оформлення належним
чином товарно-транспортних накладних
та інших документів, відповідачем
здійснено не було.

Суд звертає увагу, що в матеріалах
справи відсутні оригінали письмового
погодження відповідача на перевезення
вантажу з оригіналами печаток та
підпису. Транспортне замовлення від
13.12.2014 року містить лише факсимільний
підпис відповідача.

Також, на думку суду, посилання
позивача на видаткову накладну № 297 від
14.12.2013 року як на доказ передачі
матеріальних цінностей є хибним. Суд
дійшов такого висновку виходячи з
наступного.

Вищевказана видаткова накладна
підписана ОСОБА_5 - водієм
транспортного засобу, який був
зазначений у транспортному замовленні
від 13.12.2014 року.

Відповідно до п. 50 Статуту
автомобільного транспорту, при
прийманні вантажу до перевезення
шофер-експедитор автотранспортного
підприємства або організації
пред'являє вантажовідправнику
службове посвідчення та путьовий лист,
завірений печаткою автотранспортного
підприємства або організації.

Як свідчать матеріали справи,
позивачем не було надано жодних
документів, які б підтверджували
дозвіл на завантаження транспортного
засобу під керуванням ОСОБА_5. Також
позивачем не надано жодних
підтверджень та доказів того, що
автотранспортне підприємство на
автомобіль якого нібито завантажили
вантаж, це підприємство відповідача.

Проте, відповідачем надані до суду
докази того, що жодних угод з
перевезення з вказаним водієм не
укладалось та жодних трудових
договорів не реєструвалось.

Крім того, дані вказані у видатковій
накладній № 297 містять розбіжності із
транспортним замовленням від 13.12.2012
року.

Так, видаткова накладна була видана
позивачем 14.12.2012 року, хоча перевезення
мало б статися 13.12.2012 року. Також, у
видатковій накладний вказаний вантаж -
уживані акумуляторні батареї у
кількості 22т., хоча у транспортному
замовленні яке надавалось відповідачу
зазначений вантаж - акумулятори вагою
21,5 т.

Водночас суд вказує, що відповідно до п.
47 Статуту - вантажовідправник повинен
подати автотранспортному підприємству
або організації на вантажі товарного
характеру, що пред'являються до
перевезення, товарно - транспортні
накладні.

Товарно - транспортні накладні є
основними транспортними документами,
які визначають взаємовідносини між
вантажовідправником,
вантажоодержувачами та
автотранспортними підприємствами та
організаціями.

Крім Статуту Правила оформлення
документів на перевезення
регламентуються п. 11 Правил перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні, згідно до пунктів яких:

11.1. Основними документами на
перевезення вантажів є
товарно-транспортні накладні та
дорожні листи вантажного автомобіля.

11.3 Дорожній лист вантажного автомобіля
є документом, без якого перевезення не
допускається.

11.4. Оформлення перевезень вантажів
товарно-транспортними накладними
здійснюється незалежно від умов оплати
за роботу автомобіля.

11.5. Товарно-транспортну накладну на
перевезення вантажів автомобільним
транспортом Замовник
(вантажовідправник) повинен виписувати
в кількості не менше чотирьох
екземплярів. Замовник
(вантажовідправник) засвідчує всі
екземпляри товарно-транспортної
накладної підписом і при необхідності
печаткою (штампом).

11.7. Перший екземпляр
товарно-транспортної накладної
залишається у замовника
(вантажовідправника), другий -
передається водієм (експедитором)
вантажоодержувачу, третій та четвертий
екземпляри, засвідчені підписом
вантажоодержувача (у разі потреби й
печаткою або штампом), передається
перевізнику.

Одже, товарно-транспортна документація
- комплект юридичних документів, на
підставі яких здійснюють облік,
приймання, передавання, перевезення,
здавання вантажу та взаємні розрахунки
між учасниками транспортного процесу.

Однак, як свідчать матеріали справи,
жодних доказів, засвідчених у
товарно-транспортних документаціях
позивачем до суду не надано.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить
до висновку, що позивачем при зверненні
до суду не були надані належні та
допустимі документи, внаслідок чого
суду не доведена вина відповідача.

Згідно із ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковим.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України:
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

При цьому, належністю доказів є
спроможність фактичних даних містити
інформацію щодо обставин, що входять до
предмета доказування, слугувати
аргументами (посилками) у процесі
встановлення об'єктивної істини.

Стаття 129 Конституції України
відносить до основних засад
судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов'язок
доказування певних обставин
покладається на особу, яка посилається
на ці обставини. Обов'язок доказування
та подання доказів розподіляється між
сторонами, виходячи з того, хто
посилається на юридичні факти, які
обґрунтовують його вимоги та
заперечення. Це стосується позивача,
який повинен доказати факти, на
підставі яких пред'явлено позов, а
також відповідача, який має можливість
доказувати факти, на підставі яких він
будує заперечення проти позову.

У відповідності до вимог ст. 54 ГПК
України позовна заява повинна містити
виклад обставин, на яких ґрунтуються
позовні вимоги з зазначенням доказів.
До обставин, на яких позивач
обґрунтовує свої вимоги, відносять
обставини, які становлять предмет
доказування у справі. Предмет
доказування це сукупність обставин,
які необхідно встановити для
правильного вирішення справи. У
предмет доказування включаються факти
матеріально-правового характеру, що є
підставою вимог позивача та заперечень
відповідача.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно статей 55 Конституції
України, статей 15, 16 Цивільного кодексу
України кожна особа має право
звернутись до суду за захистом свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

При цьому, суд бере до уваги, що в п. 2.3
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12. 2011 року, зазначено, що якщо стороною
(або іншим учасником судового процесу)
у вирішенні спору не подано суду в
обґрунтування її вимог або заперечень
належні і допустимі докази, в тому
числі на вимогу суду, або якщо в разі
неможливості самостійно надати докази
нею не подавалося клопотання про
витребування їх судом (частина перша
статті 38 ГПК), то розгляд справи
господарським судом може
здійснюватися виключно за наявними у
справі доказами, і в такому разі у суду
вищої інстанції відсутні підстави для
скасування судового рішення з мотивів
неповного з'ясування місцевим
господарським судом обставин справи.

Відтак, беручи до уваги наведені
законодавчі положення, суд дійшов
висновку, що вимога позивача про
стягнення з відповідача 185000,00 грн. не
підлягає задоволенню, оскільки не
доведена позивачем належними та
допустимими доказами.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України.
У спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав судовий
збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються: при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. Таким
чином, судовий збір у даній справі
покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 4, 12, 15, 22, 33, 43, 44, 49, 75,
82-85 Господарського процесуального
кодексу України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Повернути ухвалою Товариству з
обмеженою відповідальністю "Євробат"
(03191, м. Київ, вул. Крейсера "Аврора", буд.
1, корпус, кв. 84, ) з
Державного бюджету України суми зайво
сплаченого судового збору у розмірі
3700,00 грн., сплаченого квитанцією № 41
від 31.07.2013 року.

Повне рішення складено 25.06.2014 р.

Суддя В.В. Суслова

справа № 922/3273/13