ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2014 р.
Справа № 914/1638/14

За позовом: Приватного акціонерного
товариства «ХДІ Страхування», м. Київ

До відповідача: Приватного
акціонерного товариства акціонерної
страхової компанії «Скарбниця», м.
Львів

Про відшкодування шкоди в порядку
регресу - 6 699,61 грн.

В судове засідання з'явились:

від позивача: Ковальчук О.М. -
представник

від відповідача: не з'явився

Суддя
Березяк Н.Є.

Секретар судового засідання
Кравець О.І.

Представнику позивача роз'яснено
права та обов'язки, передбачені ст. ст.
20, 22 ГПК України.

Суть спору: Подано позов Приватним
акціонерним товариством «ХДІ
Страхування» до відповідача:
Приватного акціонерного товариства
акціонерної страхової компанії
«Скарбниця» про відшкодування шкоди в
порядку регресу - 6 699,61 грн.

Представник позивача у судовому
засіданні 16.06.2014 р. позовні вимоги
підтримав повністю з підстав
зазначених у позовній заяві та поданих
поясненнях.

Відповідач в судові засідання не
з'явився, відзиву на позов не подав,
хоча належним чином був повідомлений
про час і місце розгляду справи
ухвалами суду, які направлялись йому
рекомендованою кореспонденцією з
повідомленням про вручення. За таких
обставин суд вважає, що справа у
відповідності до вимог ст. 75 ГПК
України, може бути розглянута за
відсутності відповідача.

В судовому засіданні 16.06.2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Суд заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали
справи, та оцінивши докази в їх
сукупності, встановив наступне:

28.06.2014 р. в м. Львові з вини водія
забезпеченого транспортним засобом
КРАЗ 255 Б1 (державний номер НОМЕР_1)
ОСОБА_2 внаслідок порушення п. 13.1 Правил
дорожнього руху трапилась
дорожньо-транспортна пригода (надалі
ДТП) внаслідок якого було пошкоджено
автомобіль ВАЗ 2109 (державний номер
НОМЕР_2), який на день скоєння ДТП
застрахований у Приватному
акціонерному товаристві Акціонерна
страхова компанія «Скарбниця» за
Правилами добровільного страхування
наземного транспорту (крім
залізничного) поліс АС/0417037.

Згідно розпорядження про виплату
страхового відшкодування і відповідно
до страхового акту № 634-06/13-56 від 26.09.2013
року за ремонт зазначеного вище
транспортного засобу на рахунок ФОП
ОСОБА_3 виплачено страхове
відшкодування в сумі 6 699,61 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№ 9938 від 26.09.2013 року.

На момент ДТП цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_2 була
застрахована у ПАТ АСК «Скарбниця» за
полісом № АС/0417037.

Позивачем 01.11.2013 р. на адресу ПАТ АСК
«Скарбниця» було направлено претензію
про відшкодування збитків в порядку
регресу в сумі 6 699,61 грн., однак
відповідач залишив її без відповіді і
задоволення.

З огляду на викладене, позивач просить
стягнути з відповідача 6 699,61 грн.
виплаченої суми страхового
відшкодування.

Проаналізувавши всі обставини та
матеріали справи, заслухавши пояснення
представника позивача суд прийшов до
висновку, що позов обґрунтований і
підлягає до задоволення.

При прийнятті рішення, суд
виходив з наступного:

Відповідно до ст. 27 Закону
України «Про страхування» та ст. 993 ЦК
України до страховика, який виплатив
страхове відшкодування за договором
майнового страхування, у межах
фактичних витрат переходить право
вимоги, яке страхувальник або інша
особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

Як вбачається з матеріалів справи,
Приватне акціонерне товариство «ХДІ
страхування» звернулось до суду з
позовом до відповідача про стягнення в
порядку регресу суми виплаченого
страхового відшкодування у розмірі 6
699,61 грн. Позовні вимоги обґрунтовані
тим, що 30.04.2013 року між позивачем - ПАТ
«ХДІ страхування» (Страховик) і ОСОБА_4
(Страхувальник) був укладений договір
добровільного страхування наземного
транспортного № 06-002107-56, відповідно до
якого позивач прийняв на страхування
автомобіль «ВАЗ» (д.н. НОМЕР_2).
Договором визначена страхова сума
об'єкту: 45 000,00 грн.

28.06.2014 р. в м. Львові з вини водія
забезпеченого транспортним засобом
КРАЗ 255 Б1 (державний номер НОМЕР_1)
ОСОБА_2 внаслідок порушення п. 13.1 Правил
дорожнього руху трапилась
дорожньо-транспортна пригода (надалі
ДТП) внаслідок якого було пошкоджено
автомобіль ВАЗ 2109 (державний номер
НОМЕР_2), який на день скоєння ДТП
застрахований у Приватному
акціонерному товаристві Акціонерна
страхова компанія «Скарбниця» за
Правилами добровільного страхування
наземного транспорту (крім
залізничного) поліс АС/0417037.

Вина водія підтверджена
постановою Залізничного районного
суду м. Львова від 25.07.2013 року про
притягнення ОСОБА_2 до
адміністративної відповідальності за
ст. 124 КУпАП за скоєння
дорожньо-транспортної пригоди. Згідно
розпорядження про виплату страхового
відшкодування і відповідно до
страхового акту № 634-06/13-56 від 26.09.2013
року за ремонт зазначеного вище
транспортного засобу на рахунок ФОП
ОСОБА_3 виплачено страхове
відшкодування в сумі 6 699,61 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№ 9938 від 26.09.2013 року.

Згідно до ст. 1187 ЦК України шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК
шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме: шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою; за
наявності вини всіх осіб, діяльністю
яких було завдано шкоди, розмір
відшкодування визначається у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення.

В пункті 4 постанови Пленуму Верховного
суду України від 27.03.92 р. № 6 із змінами і
доповненнями Верховний Суд звертає
увагу на те, що джерелом підвищеної
небезпеки належить визнавати будь-яку
діяльність, здійснення якої створює
підвищену імовірність заподіяння
шкоди через неможливість контролю за
нею людини, а також діяльність по
використанню, транспортуванню,
зберіганню предметів, речовин і інших
об'єктів виробничого, господарського
чи іншого призначення, які мають такі ж
властивості. Майнова відповідальність
за шкоду, заподіяну діями таких джерел,
має наставати як при цілеспрямованому
їх використанні, так і при мимовільному
прояві їх шкідливих властивостей
(наприклад, у випадку заподіяння шкоди
внаслідок мимовільного руху
автомобіля).

Під володільцем джерела підвищеної
небезпеки розуміється юридична особа
або громадянин, що здійснюють
експлуатацію джерела підвищеної
небезпеки в силу права власності,
повного господарського відання,
оперативного управління або з інших
підстав (договору оренди, довіреності
тощо).

Як вже зазначалося раніше, винуватцем
ДТП є ОСОБА_2, цивільно-правова
відповідальність якого на момент ДТП
була застрахована у ПАТ АСК
«Скарбниця» за полісом № АС/0417037.

За ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму
Верховного суду України від 27.03.92 р. № 6
із змінами і доповненнями з винної
особи за регресною вимогою стягується
сума майнових витрат, понесених на
виконання зобов'язання по
відшкодуванню шкоди, а якщо законом
встановлено межі відшкодування або
межі відповідальності винної особи, то
з неї витрати стягуються в цих межах та
враховуючи норми ст. 27 Закону України
«Про страхування» випливає, що розмір
вимоги, що переходить до страховика
повинна відповідати сумі понесених
витрат на виконання зобов'язання по
відшкодуванню шкоди.

Позивачем на адресу ПАТ АСК
«Скрабниця» 01.11.2013 р. було направлено
претензію про відшкодування збитків в
порядку регресу в сумі 6 699,61 грн., однак
Відповідач залишив її без відповіді і
задоволення.

З огляду на викладене, позивач просить
стягнути з відповідача 6 699,61 грн. шкоди,
завданої своїм страхувальником.

Дані позовні вимоги підлягають до
задоволення.

Згідно зі ст. ст. 4-2 та 4-3 ГПК
України - правосуддя у господарських
судах здійснюється на засадах рівності
всіх учасників судового процесу перед
законом і судом. Судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідач позов не заперечив, доказів
перерахування коштів суду не подав.

З огляду на викладене, з врахуванням
практики застосування законодавства
вищою судовою інстанцією, суд прийшов
до висновку про задоволення позовних
вимог.

Судові витрати слід віднести на
відповідача.

Керуючись 3, 4, 41, 42, 43, 44; 45, 46, 12, 32, 33, 34, 35,
36, 43, 49,75, 82, 84, 85,111-12 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1.Позовні вимоги задоволити.

2.Стягнути з Приватного акціонерного
товариства Акціонерна страхова
компанія «Скарбниця» (79005, м. Львів, вул.
Саксаганського, 5, ) на
користь Приватного акціонерного
товариства «ХДІ страхування» (03150, м.
Київ, вул. Червоноармійська, 102, ) - 6 699,61 грн. - страхового
відшкодування, 1 827,00 грн. - судового
збору.

Рішення суду може бути оскаржено
протягом 10 днів до Львівського
апеляційного господарського суду.

Наказ видати у відповідності до ст. 116
ГПК України.

Повний текст рішення виготовлено
та підписано 19.06.2014 р.

Суддя
Березяк Н.Є.