ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" червня 2014 р.
Справа № 911/1719/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Зайця Д.Г., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом Державного підприємства
«Адміністрація морських портів
України» в особі філії «Дельта-лоцман»
державного підприємства
«Адміністрація морських портів
України», м. Миколаїв

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.
Керч

про стягнення 3526,73 доларів США

секретар судового засідання Колісник
Ю.І.

за участю представників:

від позивача: Саніна Г.В. (довіреність
№2201 від 29 травня 2014 року);

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство «Адміністрація
морських портів України» в особі філії
«Дельта-Лоцман» державного
підприємства «Адміністрація морських
портів України» (далі - позивач) на
підставі ст. 12 Закону України «Про
забезпечення прав і свобод громадян та
правовий режим на тимчасово окупованій
території України» звернулось до
господарського суду Київської області
з позовом до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення
3526,73 доларів США.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на неналежне виконання
відповідачем умов договору від 20
грудня 2010 року за №107/П-10, а саме,
відповідач не сплатив грошові кошти за
надані позивачем послуги, в результаті
чого за ним утворилась заборгованість
в розмірі 3485,50 доларів США. Додатково,
за прострочення виконання зобов'язання
позивач нарахував відповідачу пеню у
розмірі 41,23 доларів США.

Провадження у справі порушено
відповідно до ухвали господарського
суду Київської області від 13 травня 2014
року та призначено справу до розгляду
на 10 червня 2014 року.

Відповідно до ухвали суду від 10 червня
2014 року розгляд справи на підставі ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України відкладено на 24 червня 2014 року.

27 травня 2014 року через канцелярію суду
представником позивача подано заяву
про збільшення розміру позовних вимог.

З урахуванням заяви про збільшення
розміру позовних вимог, позивач
просить суд стягнути з відповідача 9137,84
доларів США основного боргу та 73,46
доларів США пені.

На підставі статті 22 Господарського
процесуального кодексу України судом
прийнято до розгляду заяву про
збільшення розміру позовних вимог,
подальший розгляд справи здійснюється
з урахуванням зазначеної заяви.

Відповідач, належним чином
повідомлений про час та місце розгляду
справи ухвалами суду від 13 травня 2014
року та від 10 червня 2014 року, в судові
засідання не з'явився, витребуваних
документів не подав, хоча був
повідомлений належним чином. Суд
вважає за можливе відповідно до ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України розглянути справу без участі
відповідача за наявними в ній
матеріалами.

24 червня 2014 року відповідно до ч. 2 ст. 85
ГПК України у судовому засіданні
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши наявні в
матеріалах справи докази, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні дані, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між Державним підприємством
«Дельта-лоцман» (за договором -
підприємство) та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (за
договором - агент) 20 грудня 2010 року
укладено договір за №107/П-10.

Пунктом 1.1 договору встановлено, що
підприємство зобов'язується за
заявками агента надавати послуги з
лінійного і портового лоцманського
проведення, послуги по
перешвартуванню, перетягуванню суден в
акваторії порту, надавати послуги
Служби регулювання руху суден (далі -
СРРС) у зонах дії центрів і постів
регулювання руху суден (далі -
ЦРРС/ПРРС) та надавати право
проходження по
Бузько-Дніпровсько-лиманському,
Херсонському морському каналам та
глибоководному судновому ходу р.
Дунай-Чорне море (далі - БДЛК, ХМК та
ГСХ), а також, надавати інформаційну
послугу судну при проходженні судном
ГСХ, а агент зобов'язується прийняти та
оплатити надані послуги. При цьому,
споживачем послуг підприємства є
судновласник.

Пунктом 2.1.2 договору передбачено, що
підприємство зобов'язується надавати
агенту рахунки для сплати зборів і
платежів за користування зазначеними
послугами, які оформлені на підставі
встановлених цін і державних тарифів,
розцінок підприємства та вимог цього
договору.

Згідно пункту 2.2.3. договору відповідач
зобов'язався здійснювати своєчасну
оплату відповідно до умов цього
договору по суднах, що плавають під
іноземним прапором - у ВКВ, а під
прапором України - у національній
валюті України, вказувати в
банківських документах необхідну
розшифровку платежу по кожному судну.

Пунктом 4.2.2 (в редакції додаткової
угоди від 1 квітня 2011 року) встановлено,
що остаточна оплата здійснюється
агентом на протязі 10 банківських днів з
дня отримання рахунку за реквізитами,
зазначеними у рахунку.

Відповідно до пункту 5.5 договору агент
несе повну матеріальну
відповідальність перед підприємством
за повноту та своєчасність оплати
наданих послуг по розрахунках як у
національній валюті, так і в ВКВ.

Згідно з ч. 1 ст. 110 Кодексу
торговельного мореплавства України у
районах інтенсивного судноплавства
(портові та узбережні води, вузькості,
перетин морських шляхів) рішенням
центрального органу виконавчої влади,
що забезпечує формування державної
політики у сфері транспорту,
створюються служби регулювання руху
суден, що здійснюють радіолокаційне
обслуговування суден.

Частиною 2 ст. 110 Кодексу торговельного
мореплавства України встановлено, що
під радіолокаційним обслуговуванням
маються на увазі контроль за безпекою
судноплавства, регулювання руху суден,
радіолокаційне проведення, подання
допомоги суднам під час
аварійно-рятувальних операцій,
інформування про рух суден, стан
засобів навігаційного облаштування,
гідрометеорологічні умови та інші
фактори, що впливають на безпеку
плавання.

Згідно ст. 115 Кодексу торговельного
мореплавства України із суден, що
користуються послугами служби
регулювання руху суден, справляється
збір, порядок справляння і розмір якого
встановлюються центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сфері
транспорту, за погодженням з
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування державної
політики економічного розвитку.

Згідно п. 4.8 Положення про морських
лоцманів, затвердженого наказом
Міністерства інфраструктури України 8
травня 2013 року за №292 (далі - положення)
із суден, що користуються послугами
морських лоцманів, справляється
лоцманський збір, порядок справляння і
розмір якого встановлюються
відповідно до закону;лоцманський збір
справляється й за лоцманське
проведення, що здійснюється методом
лідирування, а також у випадках, коли
один лоцман здійснює проведення
декількох суден, що прямують одне за
одним.

В силу п. 4.9 положення лоцманські
послуги надаються на підставі
двостороннього договору між капітаном
судна або морським агентом, що виступає
від імені судновласника, з однієї
сторони, і лоцманським підприємством,
що надає ці послуги, з іншої сторони.

Згідно з пунктом 4.1 Типового положення
про службу регулювання руху суден,
затвердженого наказом Міністерства
транспорту України від 28 травня 2001 року
за №340 (далі - Типове положення), служби
регулювання руху суден (далі - СРРС)
створюються для надання послуг з
регулювання руху суден, які
перебувають у зоні дії СРРС, з метою
забезпечення безпеки мореплавства,
ефективності судноплавства, охорони
людського життя на морі, запобігання
забрудненню довкілля з суден.

Відповідно до пункту 4.1 Порядку надання
послуг з регулювання руху суден, із
суден, що користуються послугами СРРС з
регулювання руху суден, справляється
збір, порядок справляння і розмір якого
встановлюється відповідно до закону.

Наказом Міністерства інфраструктури
України від 3 грудня 2013 року за №966
затверджено тарифи на послуги з
регулювання руху суден.

Відповідно до пункту 1.2 тарифів на
послуги з регулювання руху суден
нарахування збору за послуги з
регулювання руху суден здійснюється з
умовного об'єму судна, який
обчислюється в кубічних метрах і
дорівнює добутку трьох величин
(довжина судна, ширина судна і висота
борту судна), зазначених в обмірному
свідоцтві (головні розмірення) або
документі, що його замінює.

Відповідно до додатку №2 до тарифів на
послуги з регулювання руху суден (пункт
2.1) для суден у закордонному плаванні,
які здійснюють плавання у порту Керч
становить 0,0205 доларів США за кубічний
метр.

Згідно примітки 4 до додатку №2 до
тарифів на послуги з регулювання руху
суден із суден, що прямують до морських
портів (терміналів, причалів), не
передбачених у цьому додатку та
розташованих у зоні дії СРРС Керч,
Маріуполь, Одеса, Іллічівськ, збір за
послуги з регулювання руху суден
справляється за ставками,
установленими відповідно для морських
портів Керч, Маріуполь, Одеса,
Іллічівськ.

На виконання умов договору позивач
виставив відповідачу рахунки №КР-00244
від 13 січня 2014 року, №КР-00916 від 15 січня
2014 року, №КР-01028 від 16 січня 214 року,
№КР-01038 від 20 січня 2014 року, №КР-01403 від
21 січня 2014 року, №КР-01628 від 24 січня 2014
року, №КР-03155 від 4 березня 2014 року,
№КР-03759 від 11 березня 2014 року, №КР-03872
від 13березня 2014 року, №КР-04446 від 21
березня 2014 року, №КР-04488 від 24 березня
2014 року, №КР-04688 від 25 березня 2014 року,
№КР-05159 від 31 березня 2014 року, №КР-05247
від 2 квітня 2014 року та №КР-05362 від 6
квітня 2014 року на суму 9064,38 доларів США.

Однак, як встановлено судом, зазначені
рахунки відповідачем оплачені не були.

Судом оглянуто оригінали документів,
залучених до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України.

Згідно приписів статей 525, 526 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору, вимог ЦК
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Частиною 2 ст. 530 Цивільного кодексу
України передбачено, що якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Відповідно до статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу
України за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Станом на день прийняття рішення у
справі відповідач не розрахувався з
позивачем за надані позивачем послуги.
Зазначений факт відповідачем не
спростовано. Розмір заборгованості
відповідає фактичним обставинам
справи. Вимога позивача про стягнення з
відповідача 9064,38 доларів США
заборгованості за надані позивачем
послуги підлягає задоволенню.

Пунктом 5.4 договору (в редакції
додаткової угоди від 21 квітня 2012 року)
встановлено, що вразі порушення
строків здійснення остаточного
розрахунку агент, за вимогою
підприємства несе перед останнім
відповідальність у вигляді пені у
розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України від
несплаченої вартості послуг за кожний
день прострочення.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу
України передбачено, що штрафними
санкціями у Господарському кодексі
України визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського
кодексу України штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
№543/965-ВР від 22.11.1996 року, платники
грошових коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочення
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного
Закону.

Розмір пені, нарахованої позивачем, у
сумі 73,46 доларів США є обґрунтованим та
підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до п. 19 інформаційного листа
Вищого господарського суду України
№01-08/369 від 29 червня 2010 року «Про деякі
питання, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів України у 2009 році щодо
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України»
господарський суд може прийняти
рішення про стягнення з відповідача
суми заборгованості саме в іноземній
валюті у спорах, пов'язаних із
здійсненням валютних операцій у
випадках і в порядку, встановлених
законом (частина друга статті 192,
частина третя статті 533 Цивільного
кодексу України, Декрет Кабінету
Міністрів України від 19 лютого 1993 року
№15-93 «Про систему валютного
регулювання і валютного контролю»). При
цьому законом прямо не передбачено
обов'язку господарського суду
зазначати в резолютивній частині
рішення про стягнення заборгованості в
іноземній валюті еквівалент такої суми
в гривнях. Якщо ж у відповідних
випадках позивач просить зазначити в
резолютивній частині судового рішення
зі спору, пов'язаного зі стягненням
суми заборгованості в іноземній
валюті, також і гривневий еквівалент
(за офіційним курсом Національного
банку України) або лише гривневий
еквівалент, то суд з урахуванням
конкретних обставин справи може
задовольнити будь-яке з таких
клопотань.

Як вбачається з прохальної частини
позовної заяви, позивач просить суд при
прийнятті рішення зазначити
заборгованість в іноземній валюті.

Таким чином, позовні вимоги підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати відповідно до ст.ст. 44, 49
ГПК України покладаються на
відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України,
ст.ст. 44, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити
повністю.

2. Стягнути з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код
НОМЕР_1) на користь Державного
підприємства «Адміністрація морських
портів України» в особі філії
«Дельта-лоцман» державного
підприємства «Адміністрація морських
портів України» (54017, м. Миколаїв, вул.
Лягіна, 27, код 38728507) - 9064 (дев'ять тисяч
шістдесят чотири) доларів США 38 центів
боргу, 73 (сімдесят три) доларів США 46
центів пені та 2142 (дві тисячі сто сорок
дві) грн. 49 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

Повне рішення складено - 27 червня 2014
року

Суддя
Заєць Д.Г.