ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2014 року Справа № 910/16766/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів :

головуючого суддіМалетича
М.М.,суддів:Круглікової К.С.(доповідач),
Мамонтової О.М.розглянувши касаційну
скаргу Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія " Нафтогаз України" на
постановуКиївського апеляційного
господарського суду від 15.04.2014 рокуу
справі№910/16766/13 господарського суду
міста Києва за позовом до Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія " Нафтогаз України"
Публічного акціонерного товариства
"Київенерго" простягнення 23 166 815,62
грн. За участю представників сторін:

позивача: Сидорченко В.В.,

відповідача: Матвеєва В.П.,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до господарського
суду міста Києва з позовом, в якому
просив суд стягнути з відповідача 18 764
199,91 грн. боргу, 172 910,69 грн. інфляційних
втрат, 754 217,57 грн. річних та 3 475 487,45 грн.
пені.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 22.11.2013 р. у справі №910/16766/13
позов задоволено частково. Стягнуто з
Публічного акціонерного товариства
"Київенерго" на користь Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
8 007 832 грн. 90 коп. - основного боргу, 754217
грн. 57 коп. - 3% річних, 172910 грн. 69 коп. -
інфляційних втрат, 1737743 грн. 73 коп. -
пені, 31657 грн. 20 коп. - судового збору. В
частині стягнення 10756367,01грн. основного
боргу - провадження припинено. В іншій
частині заявлених позовних вимог
відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 15.04.2014 року
вказане рішення місцевого
господарського суду скасовано в
частині стягнення з відповідача на
користь позивача 754217 грн. 57 коп. - 3%
річних, 172910 грн. 69 коп. - інфляційних
втрат, 1737743 грн. 73 коп. - пені, прийняте
нове рішення, яким відмовлено у
задоволенні позовних вимог. Крім того,
рішення місцевого суду змінено в
частині стягнення судових витрат,
викладено резолютивну частину в такій
редакції:

"Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Київенерго" (01001, м. Київ, пл.
Івана Франка 5, ) на
користь Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ,
вул. Б.Хмельницького 6, )
23788 (двадцять три тисячі сімсот
вісімдесят вісім) грн. 30 коп. - судового
збору за розгляд позовної заяви." В
іншій частині рішення місцевого
господарського суду залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою
апеляційного господарського суду, ПАТ
"Національна акціонерна компанія "
Нафтогаз України" звернулось до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій, посилаючись
на неправильне застосування
апеляційним судом норм матеріального
та процесуального права, просить її
скасувати та залишити рішення суду
першої інстанції в силі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі
перегляду справи у касаційній
інстанції, обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши наявні
матеріали справи на предмет
правильності юридичної оцінки
обставин справи, вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню, постанова
апеляційного господарського суду -
скасуванню в частині відмови у позові
про стягнення з відповідача пені,
інфляційних та річних з залишенням в
силі рішення суду першої інстанції з
таких підстав.

Попередніми судовими інстанціями
встановлено, що 30.09.2011р. між Публічним
акціонерним товариством "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
(далі - позивач, компанія, постачальник)
та ПАТ "Київенерго" (далі - відповідач,
покупець) був укладений договір №14/2274/11
купівлі-продажу природного газу.

Відповідно до п. 1.1 Договору продавець
зобов'язався передати покупцеві в 2011-2012
роках імпортований природний газ (далі
- газ) для виробництва теплової енергії,
яка споживається населенням та
релігійними організаціями, а покупець
зобов'язується прийняти і оплатити
природний газ в обсязі, згідно умов
цього договору.

Згідно з п.6.1. Договору оплата за газ
здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 30-ти
відсоткової попередньої оплати
вартості планових обсягів поставки
природного газу за п'ять днів до
початку поставки. Решта 70 відсотків
вартості планових обсягів сплачується
протягом місяця поставки. Остаточний
розрахунок за фактично переданий газ
здійснюється до 14 числа, наступного за
місяцем поставки газу.

Пунктом 7.3 Договору передбачено, що у
разі невиконання покупцем умов пункту
6.1 цього договору покупець
зобов'язується (крім суми
заборгованості) сплатити пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла в період, за який
сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожен день
простроченого платежу.

Судами також встановлено, що позивачем,
на виконання умов договору, протягом
вересня-грудня 2012 року поставлено
відповідачу, а відповідачем прийнято
природний газ обсягом 187817,802 тис.куб.м.
на загальну суму 245891066,39 грн., що
підтверджується наявними в матеріалах
справи копіями актів приймання -
передачі природного газу за вересень,
жовтень, листопад та грудень 2012 року.

Відповідач, в порушення умов Договору,
в період з вересня по грудень 2012 року не
виконував своїх зобов'язань щодо
повної оплати вартості отриманого
природного газу у встановлені строки,
за поставлений у грудні 2012 року
природний газ не розрахувався.

Станом на 19.08.2013 року заборгованість
відповідача перед позивачем за
договором постачання природного газу
становила 18 764 199,91 грн., яку він просив
суд стягнути на його користь.

Крім суми основного боргу позивач
просив стягнути з відповідача 754 217,57
грн. - 3% річних, 172910,69 грн. - інфляційних
втрат та 3475487,45 грн. - пені, у зв'язку з
невчасним проведенням оплати вартості
поставленого природного газу.

Задовольняючи частково позовні вимоги
в частині стягнення на користь
позивача суми боргу у розмірі 8 007 832,90
грн., інфляційних, річних та пені, яка на
підставі ст.83 ГПК України була зменшена
на 50%, місцевий господарський суд
виходив з того, що позивачем доведено
факт неналежного виконання
відповідачем взятих на себе
зобов'язань стосовно оплати вартості
поставленого природного газу. При
цьому, місцевий суд припинив
провадження у справі в частині
стягнення з відповідача суми
заборгованості, яка складає 10 756 367,01
грн., оскільки останній частково
розрахувався з позивачем, під час
розгляду справи.

Скасовуючи рішення місцевого
суду в частині стягнення з відповідача
інфляційних, річних, пені та
відмовляючи в цій частині у позові, суд
апеляційної інстанції зазначив, що з
огляду на особливості здійснення
господарської діяльності у сфері
постачання та реалізації енергоносіїв
та законодавчо обумовлену специфіку
взаємовідносин між суб'єктами, що
здійснюють господарську діяльність в
енергетичній галузі, враховуючи те, що
відповідач не міг самостійно впливати
на своєчасність розрахунків за
природний газ, вина ПАТ "Київенерго" у
простроченні платежів за газ відсутня,
що в силу статті 218 Господарського
кодексу України та статті 614 Цивільного
кодексу України позбавляє позивача
права застосовування до нього штрафних
санкцій у вигляді стягнення пені. Також
апеляційний суд вказав, що підстав для
нарахування матеріальних втрат у
вигляді інфляційної складової боргу та
3% річних у позивача теж немає.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, а
висновки суду апеляційної інстанції
вважає помилковими з огляду на
наступне.

Як вже зазначалося вище,
позивачем, на виконання умов договору,
протягом вересня-грудня 2012 року
поставлено відповідачу, а відповідачем
прийнято природний газ обсягом 187817,802
тис.куб.м. на загальну суму 245891066,39 грн.,
що підтверджується наявними в
матеріалах справи копіями актів
приймання - передачі природного газу за
вересень, жовтень, листопад та грудень
2012 року.

Відповідач, в порушення умов Договору,
в період з вересня по грудень 2012 року не
виконував своїх зобов'язань щодо
повної оплати вартості отриманого
природного газу у встановлені строки,
за поставлений у грудні 2012 року
природний газ не розрахувався, у
зв'язку з чим в нього виникла
заборгованість у сумі 18 764 199,91 грн.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір
є обов'язковим для виконання.

Місцевим судом було встановлено факт
неналежного виконання відповідачем
свого зобов'язання стосовно оплати
вартості поставленого позивачем
природного газу.

Згідно пунктів 1 та 2 статті 193 ГК
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених Господарським кодексом
України, іншими законами або договором.
Аналогічні положення містяться і в
статті 526 ЦК України.

Одностороння відмова від зобов'язання
в силу ст. 525 ЦК України не допускається.

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Оскільки протягом розгляду справи в
місцевому господарському суді
відповідачем було частково погашено
частину заборгованості, внаслідок чого
борг відповідача склав 8 007 832,90 грн.,
колегія суддів вважає, що місцевий
господарський суд правомірно припинив
провадження у справі в частині
стягнення з відповідача 10 756 367,01 грн.
основного боргу, задовольнивши в цій
частині позовні вимоги частково у сумі
8 007 832,90 грн.

З врахуванням викладеного,
господарський суд першої інстанції,
встановивши факт наявності основного
боргу за поставлений газ, перевіривши
обґрунтованість поданого позивачем
розрахунку, дійшов правильного
висновку про стягнення з відповідача
інфляційних втрат та 3 % річних у
заявленому до відшкодування розмірі.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних з
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Отже, висновок суду апеляційної
інстанції щодо наявності підстав для
відмови в позові в частині стягнення
сум інфляційних втрат та 3% річних
суперечить вимогам законодавства, тому
оскаржена постанова підлягає в цій
частині скасуванню, а рішення
господарського суду в частині
задоволення позовних вимог щодо
стягнення інфляційних втрат та 3%
річних - залишенню в силі.

Вирішуючи спір в частині стягнення
пені у розмірі 3475487,45 грн., місцевий суд,
керуючись правом, наданим ст. 83 ГПК
України та беручи до уваги той факт, що
відповідачем було погашено більшу
частину основного боргу, зменшив
розмір пені на 50 %, тобто до 1737743,73 грн.

Статтею 218 Господарського кодексу
України передбачено, що підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення. У разі якщо інше не
передбачено законом або договором,
суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов'язання несе
господарсько-правову
відповідальність, якщо не доведе, що
належне виконання зобов'язання
виявилося неможливим внаслідок дії
непереборної сили, тобто надзвичайних
і невідворотних обставин за даних умов
здійснення господарської діяльності.
Не вважаються такими обставинами,
зокрема, порушення зобов'язань
контрагентами правопорушника,
відсутність на ринку потрібних для
виконання зобов'язання товарів,
відсутність у боржника необхідних
коштів.

Частиною 3 ст. 219 Господарського кодексу
України встановлено, якщо
правопорушенню сприяли неправомірні
дії (бездіяльність) другої сторони
зобов'язання, суд має право зменшити
розмір відповідальності або звільнити
відповідача від відповідальності.

Проте, відмовляючи в задоволенні
позовних вимог в частині стягнення
пені, тобто звільняючи відповідача від
відповідальності, апеляційний
господарський суд не встановив факту
неправомірніх дій з боку позивача, які
спричинили правопорушення
відповідача, що свідчить про порушення
господарським судом апеляційної
інстанції приписів вищенаведеної
правової норми.

За змістом частини 1 ст. 230 ГК України
пеня є господарською (штрафною)
санкцією у вигляді грошової суми, яку
учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 83 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
стороні, що порушила зобов'язання.

За приписами ст. 233 Господарського
кодексу України у разі якщо належні до
сплати штрафні санкції надмірно великі
порівняно із збитками кредитора, суд
має право зменшити розмір санкцій. При
цьому повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу. Якщо порушення
зобов'язання не завдало збитків іншим
учасникам господарських відносин, суд
може з урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
місцевий господарський суд правомірно
скористався наданим йому ст.83 ГРК
України правом та зменшив заявлену
позивачем суму пені до 50%, що складає
1737743,73 грн.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Згідно зі ст. 1117 ГПК України,
переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних
обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

Приймаючи до уваги норми чинного
законодавства та встановлені під час
здійснення судового провадження
фактичні обставини справи, колегія
суддів вважає, що суд апеляційної
інстанції при прийнятті постанови
неправильно застосував норми
матеріального права та зробив
помилковий висновок, тому постанова
апеляційного господарського суду
підлягає скасуванню в частині відмови
у задоволенні позову про стягнення з
відповідача пені, інфляційних та
річних. Оскільки рішення суду першої
інстанції ухвалено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає за необхідне
залишити його в силі.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11110, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія " Нафтогаз України"
задовольнити.

Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 15.04.2014 року у
справі № 910/16766/13 скасувати в частині
відмови у задоволенні позову про
стягнення з відповідача пені,
інфляційних та річних, а рішення
господарського суду міста Києва від
22.11.2013р. в цій частині залишити без змін.
В іншій частині постанову Київського
апеляційного господарського суду від
15.04.2014 року та рішення господарського
суду міста Києва від 22.11.2013 року
залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Київенерго" на користь
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" витрати по сплаті
судового збору при поданні касаційної
скарги в сумі 24919,61 грн.

Доручити господарському суду міста
Києва видати наказ.

ГоловуючийМ. Малетич Судді:К.
Круглікова О. Мамонтова