м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/6490/14 16.06.14За позовом
Публічного акціонерного товариства
до Державного підприємства «Вугілля
про стягнення 45225058,68 грн.
Суддя
Представники сторін:
від позивача - Медведська О.Г.
(представник за довіреністю);
від відповідача - Андрусенко Ю.С.
(представник за довіреністю).
Публічне акціонерне товариство «Альфа
- Банк» (далі - Позивач) звернулося до
господарського суду міста Києва з
позовом до Державного підприємства
«Вугілля України» (далі - Відповідач)
про стягнення заборгованості зі сплати
відсотків та пені за Договором про
відкриття кредитної лінії № 81/11 від
22.07.2011 всього в сумі 45225058,68 грн., з яких
42087945,21 грн. процентів та 3137113,47 грн. пені.
Позовні вимоги мотивовані неналежним
виконанням Відповідачем своїх
зобов'язань за вищевказаним кредитним
Відповідач натомість просить суд
припинити провадження у справі,
оскільки на його думку спір між
сторонами про той же предмет та з тих же
підстав вже було вирішено
господарським судом міста Києва
рішенням від 21.11.2012 у справі
№5011-71/13110-2012.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд

ВСТАНОВИВ:

22.07.2011 між Позивачем (Банк, Кредитор) та
Відповідачем (Позичальник) було
укладено Договір про відкриття
кредитної лінії № 81/11 від 22.07.2011 (далі -
Кредитний договір), за умовами якого
Позичальнику відкривається
відновлювальна кредитна лінія у
національній валюті, на підставі
додаткових угод до цього договору
окремими частинами (траншами)
надається Кредит у порядку і на умовах,
визначеним договором.

Позичальник натомість зобов'язався
використати Кредит з метою, зазначеною
у пункті 1.5 Кредитного договору,
своєчасно та у повному обсязі
виплачувати Банку проценти за
користування Кредитом, виконати інші
умови цього договору та повернути
Банку Кредит у терміни, встановлені цим
договором.

Відповідно до п. 1.2 Кредитного договору
ліміт кредитної лінії 390000000 грн.

Пунктом 1.3 Кредитного договору
встановлено, що розмір процентів за
користування кредитом складає 19,5%
річних. Строк дії Кредитної лінії
закінчується 20 липня 2012 року (п. 1.4
договору).

Так, на підставі Додаткової угоди № 1
від 25.07.2011 до Кредитного договору
Позичальнику було надано транш у сумі
200000000 гривень, на підставі Додаткової
угоди № 2 від 26.07.2011 - транш у сумі 183000000
гривень, а на підставі Додаткової угоди
№ 3 від 10.10.2011 - транш у сумі 7000000 гривень.

Всі вищенаведені транші Позичальник
зобов'язався повернути 20 липня 2012 року
та за користування ними сплачувати
Банку проценти у розмірі 19,5% річних.

Відповідно до статті 629 ЦК України,
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України,
статтею 193 ГК України зобов'язання
мають виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, одностороння відмова
від виконання зобов'язання не
допускається.

Частиною 1 статті 530 ЦК України
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Залученими до матеріалів справи
копіями меморіальних ордерів та
виписками Банку про рух коштів між ним
та Позичальником підтверджується
виконання Позивачем своїх зобов'язань
за Кредитним договором належним чином
та в повному обсязі, та надання
Відповідачу обумовлених кредитних
коштів, та цими ж письмовими доказами
підтверджується невиконання
Відповідачем своїх зобов'язань за
Кредитним договором щодо повернення
суми кредиту та сплати процентів
належним чином та в повному обсязі, що
призвело до накопичення
заборгованості.

Відтак, виходячи з положень статті 610,
частини 1 статті 612, статті 611 ЦК України,
частини 2 статті 193 ГК України,
Позичальник є порушником зобов'язання,
що є підставою для застосування до
нього правових наслідків, встановлених
договором або законом, та зокрема у
вигляді нарахування та стягнення пені
відповідно до статей 546, 549 ЦК України, з
урахуванням ч. 6 ст. 232 ГК України та на
підставі пункту 11.1 Кредитного
договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України,
обставини, зокрема встановлені
рішенням суду у господарській справі,
що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Суд приймає до уваги, що рішенням
господарського суду міста Києва від
21.11.2012 у справі №5011-71/13110-2012, яке набрало
законної сили та є чинним, позовні
вимоги Публічного акціонерного
товариства «Альфа - Банк» до Державного
підприємства «Вугілля України» було
задоволено в повному обсязі та
стягнуто з Позичальника на користь
Банку заборгованість по кредиту в
розмірі 390000000 грн., пеню за прострочення
повернення кредиту в розмірі 8950819,67
грн., заборгованість по процентам за
користування кредитом в розмірі 2909016,39
грн., а також пеню за прострочення
сплати процентів в розмірі 29039,07 грн.

Також суд враховує, що рішенням
господарського суду міста Києва від
15.10.2013 у справі № 910/12230/13, яке набрало
законної сили та є чинним, позовні
вимоги Публічного акціонерного
товариства «Альфа - Банк» до Державного
підприємства «Вугілля України» було
задоволено в повному обсязі та
стягнуто з Позичальника на користь
Банку заборгованість по пені за
несвоєчасне повернення кредиту - 20467774,53
грн., заборгованість по процентах за
користування кредитом - 56403038,40 грн. та
заборгованість по пені за прострочення
сплати процентів - 2659087,19грн.

Відповідачем вищенаведені рішення не
виконуються, станом на 31.03.2014
заборгованість по Кредитному договору
залишилась непогашеною. Матеріали
справи не містять доказів
протилежного. А отже, у Банку є підстави
нараховувати проценти за користування
Кредитом та пені за прострочення
виконання зобов'язань.

Перевіривши доданий Позивачем до
позовної заяві розрахунок
заборгованості зі сплати відсотків та
пені за Кредитним договором, які
рахуються непогашеними перед Банком
станом на 31.03.2014, і залишаються
непогашеними на цей час, суд дійшов
висновку про його обґрунтованість,
арифметичну правильність,
відповідність вимогам закону та умовам
Кредитного договору.

Заперечень щодо здійснених Позивачем
нарахувань та наведених ним сум, а
також контррозрахунку нарахованої
заборгованості та штрафних санкцій,
Відповідачем суду надано не було.

А тому, враховуючи вищенаведене, суд
визнає обґрунтованими вимоги Позивача
про стягнення 42087945,21 грн.
заборгованості по сплаті процентів та
3137113,47 грн. пені, нарахованої за
несвоєчасну сплату процентів.

При цьому, судом відхиляються доводи
відзиву Відповідача, щодо того, що спір
між сторонами про той же предмет та з
тих же підстав вже було вирішено
господарським судом міста Києва
рішенням від 21.11.2012 у справі
№5011-71/13110-2012. Суд зазначає, що у предмет
даних двох спорів хоча і входить
стягнення заборгованості по
несплаченим процентам та по пені за
порушення строків сплати процентів,
проте заявлялися ці вимоги Позивачем у
справі № 5011-71/13110-2012 та у даній справі за
зовсім різні періоди, а отже не можна
казати про тотожність предмету
позовів, тому підстави для припинення
провадження у справі відсутні.

Крім того, присуджена до стягнення
заборгованість у вказаній справі
Відповідачем до сих пір не погашена
(матеріали справи не містять доказів
протилежного), а отже відповідно до ст.
599 ЦК України зобов'язання Відповідача
не є виконаними, та нарахування
Позивачем подальшої плати за кредит та
штрафних санкцій за несвоєчасну оплату
є правомірним.

Судовий збір відповідно до положень
статті 49 ГПК України покладається на
Відповідача.

Подана Відповідачем в порядку ст. 121 ГПК
України заява про відстрочку виконання
рішення залишається судом без
розгляду, оскільки подання заяв на
підставі вказаної статті можливо лише
за наявності вже винесено судом
рішення та в процесі його виконання
відповідно до розділу XIV «Виконання
рішення, ухвали, постанови» ГПК
України, а застосування відстрочки за
ст. 121 ГПК України до винесення судового
рішення нормами процесуального
кодексу не передбачено.

Разом з цим, згідно з положенням іншої
норми, ч. 6 ст. 83 ГПК України,
господарський суд, приймаючи рішення у
справі має право за власною
ініціативою відстрочити виконання
прийнятого ним рішення.

Під відстрочкою, зокрема, розуміється
відкладення чи перенесення виконання
рішення на новий строк, який
визначається господарським судом (п.
7.1.1 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 9 від
17.10.2012 «Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України»).

Підставою для відстрочки виконання
рішення можуть бути конкретні
обставини, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим у
визначений строк або встановленим
господарським судом способом.

Вирішуючи питання про відстрочку
виконання рішення, господарський суд
повинен враховувати матеріальні
інтереси сторін, їх фінансовий стан,
ступінь вини відповідача у виникненні
спору, наявність інфляційних процесів
у економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення тощо (п. 7.2.
вищевказаної постанови).

Дослідивши доводи заяви Відповідача
суд встановив, що дійсно існують
обставини що ускладнюють виконання
рішення та роблять неможливим його
виконання одразу.

Такими обставинами є те, що за
результатами діяльності Відповідача у
2013 році ним було понесені збитки в
розмірі 9026 млн.грн., що підтверджується
консолідованим звітом про фінансові
результати за 2013 рік, і хоча
Відповідачем вчиняються дії щодо
примусового стягнення заборгованості
з його боржників, однак через тяжкий
фінансовий стан у країні, в них теж
немає змоги повністю розрахуватися з
Відповідачем.

При цьому суд приймає до уваги, що
Відповідач є оператором Оптового ринку
вугільної продукції України, та за
період з січня по квітень 2014 року ним
було реалізовано для потреб теплових
електростанцій 2,7 млн. тонн вугілля
видобутку державних вугледобувних
підприємств, і при цьому 97 %
реалізованого вугілля, це вугілля
видобутку Донецького вугільного
басейну, що більшою мірою знаходиться
на території Донецької та Луганської
областей, з якими господарські
відносини на сьогоднішній день вкрай
ускладнені через ситуацію АТО на сході
України.

А відтак, з огляду на вищевказані
складнощі в господарській діяльності
Відповідача, які виникли не з його вини,
а в зв'язку із тим, що його господарська
діяльність відбувається в секторі
економіки, залежному від постачання
енергоносіїв зі сходу України, то
одночасне виконання в повному обсязі
рішення суду у даній справі з високою
вірогідністю може зупинити роботу
Відповідача як Оператора ринку та
фінансового інструменту
Міненерговугілля, що спричинить
зупинку перерахування коштів за
вугілля державним вугледобувним
підприємствам, в першу чергу Донбасу,
підприємства кого вкрай потребують
належного та своєчасного фінансування
для забезпечення стабільності та
цілісності держави на території
регіону, де на сьогодні відбуваються
сепаратистські процеси, в тому числі
через невиплату заробітної плати
шахтарям та соціальний бунт
шахтарських колективів.

З іншого боку, останні зміни в
політичному житті країни дають
підстави робити позитивний прогноз
подальшої діяльності підприємства
Відповідача, за умови відсутності
додаткових ускладнень такої роботи у
вигляді примусового виконання рішення
в даній справі, що підтверджується
обґрунтованими Відповідачем
розрахунками прогнозу збільшення
обсягів реалізації вугілля на
загальнодержавному ринку вугілля, що
дасть змогу покращити фінансовий стан
підприємства, вивести Відповідача на
рівень прибутковості та здійснити
розрахунки з Позивачем.

Також, відповідно до Наказу
Міненеоговугілля «Про невідкладні
заходи стабілізації фінансового стану
галузі та запобігання проявам
корупції» від 11 березня 2014 року № 237 та
розділу 2 Розпорядження КМУ від 15
березня 2006 № 145-р про «Енергетичну
стратегію України на період до 2030
року», на Відповідача покладено
обов'язок реалізації вугільної
продукції вугледобувних підприємств
для потреб електроенергетики та
покладено завдання збільшити обсяги
постачання вугільної продукції
Українського виробництва до
Енергогенеруючих компаній з метою
забезпечення стабільності паливної
складової на електричну та теплову
енергію, що в свою чергу забезпечить
підвищення рівня енергетичної безпеки
країни в цілому, що є вкрай важливим для
держави на фоні подій, що виникли у
питаннях постачання природного газу з
Російської Федерації (одностороннє
нарахування боргу та постачання лише
за умови повної попередньої оплати).

Враховуючи вищенаведене, з метою
недопущення блокування роботи
Відповідача, враховуючи його вкрай
тяжкий фінансовий стан, ступінь вини,
інтереси держави в енергетичній
безпеці та інші обставини справи, а
також враховуючи інтереси Позивача,
які полягають у виконанні на його
користь рішення суду в повному обсязі
та протягом розумного строку, суд
прийшов до висновку про можливість
відстрочення виконання рішення суду у
даній справі на 6 (шість) місяців.

Виходячи з викладеного та керуючись
статтями 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 та 121 ГПК
України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства
«Вугілля України» (м. Київ, вул. Б.
Хмельницького, 4; ідентифікаційний код
32709929) на користь Публічного
акціонерного товариства «Альфа - Банк»
(м. Київ, вул. Десятинна, 4/6;
ідентифікаційний код 234945 (сорок
два мільйони вісімдесят сім тисяч
дев'ятсот сорок п'ять) грн. 21 коп.
процентів, 3137113 (три мільйони сто
тридцять сім тисяч сто тринадцять) грн.
47 коп. пені, а також 73080 (сімдесят три
тисячі вісімдесят) грн. судового збору.

Відстрочити виконання рішення
господарського суду міста Києва від
16.06.2014 у справі № 910/6490/14 строком на
шість місяців до 16.12.2014.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 23.06.2014

Суддя
Сташків Р.Б.