ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

30 травня 2014 року Справа № 5011-31/17917-2012

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого:Коробенка
Г.П.,суддів:Запорощенка М.Д., Катеринчук
Л.Й., Удовиченка О.С., Чернова
Є.В.,розглянувши заяву товариства з
обмеженою відповідальністю "СГ
Еквіпмент Лізинг Україна"про перегляд
Верховним Судом
УкраїнипостановиВищого
господарського суду України від 17.02.2014у
справі№5011-31/17917-2012за позовомтовариства
з обмеженою відповідальністю
"Вільний"дотовариства з обмеженою
відповідальністю "СГ Еквіпмент Лізинг
Україна"провизнання недійсним
договору,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 21.03.2013 у справі №5011-31/17917-2012,
залишеним без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 02.10.2013, позов
задоволено: визнано недійсним договір
№F150 від 10.06.2008 укладений між
товариством з обмеженою
відповідальністю "СГ Еквіпмент Лізинг
Україна" та товариством з обмеженою
відповідальністю "Вільний", з моменту
його укладення.

Постановою Вищого господарського суду
України від 17.02.2014 рішення
господарського суду міста Києва від
21.03.2013 та постанову Київського
апеляційного господарського суду від
02.10.2013 залишено без змін.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "СГ Еквіпмент Лізинг
Україна" звернулось із заявою про
перегляд Верховним Судом України
постанови Вищого господарського суду
України від 17.02.2014 у справі №5011-31/17917-2012,
у якій просить скасувати зазначену
постанову та прийняти нове рішення про
відмову в позові.

Заяву з посиланням на постанови Вищого
господарського суду України від 28.03.2011
у справі №16/191, від 27.04.2011 у справі
№51/639-36/416, від 26.01.2012 у справі
№5016/2800/2011(3/155), від 01.02.2012 у справі
№5016/2802/2011(3/156), від 22.02.2012 у справі
№5004/1682/11, від 29.02.2012 у справі
№5020-4/260-1230/2011, від 22.03.2012 у справі
№5016/2798/2011(17/108), від 24.04.2012 у справі №9/328,
від 25.04.2012 у справі №12/5007/106/11, від 16.05.2012
у справі №4/580, від 20.11.2012 у справі
№34/261(13/148/2011/5003/4308/2011), від 17.12.2012 у справі
№5011-26/5514-2012, від 22.01.2013 у справі
№5011-64/9540-2012 та від 20.02.2013 у справі
№18/1334/12 мотивовано неоднаковим
застосуванням Вищим господарським
судом України одних і тих самих норм
матеріального права, внаслідок чого
ухвалено різні за змістом судові
рішення у подібних правовідносинах,
зокрема: статті 241, частини першої
статті 236 Цивільного кодексу України
(далі - ЦК України), частини третьої
статті 207 Господарського кодексу
України, внаслідок чого ухвалено різні
за змістом судові рішення у подібних
правовідносинах.

Розглянувши доводи заяви та додані до
неї постанови Вищого господарського
суду України, колегія суддів вважає, що
справа підлягає допуску до провадження
Верховного Суду України з огляду на
таке.

Відповідно до статті 11116
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України) заява про
перегляд судових рішень господарських
судів може бути подана виключно на
таких підставах: 1) неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, внаслідок чого
ухвалено різні за змістом судові
рішення у подібних правовідносинах; 2)
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Як вбачається зі змісту постанови
Вищого господарського суду України від
17.02.2014 у справі №5011-31/17917-2012, про
перегляд якої просить заявник, Вищий
господарський суд України погодився з
висновками судів попередніх інстанцій
про визнання недійсним договору
лізингу з моменту його укладення. При
цьому, виходячи із встановлених судами
попередніх інстанцій обставин справи,
суд касаційної інстанції відхилив
доводи відповідача про можливість
визнання недійсним оспорюваного
договору лише на майбутнє, а не з
моменту його укладення та зазначив, що
в силу приписів статті 236 ЦК України,
правочин, визнаний судом недійсним, є
недійсним з моменту його вчинення.

Однак, приймаючи постанову від 28.03.2011 у
справі №16/191, на яку посилається
заявник, та вирішуючи спір у подібних
правовідносинах, за аналогічного
матеріально-правового регулювання
спірних правовідносин, суд касаційної
інстанції визнав обґрунтованими
висновки судів попередніх інстанцій
щодо задоволення зустрічних позовних
вимог про визнання недійсним договору
фінансового лізингу; водночас, визнав
помилковим застосування судами
попередніх інстанцій частини першої
статті 236 ЦК України та визнання
договору фінансового лізингу
недійсним саме з моменту його
укладення, та вказав, що такий договір
має визнаватися недійсним і
припинятися саме на майбутнє. При
цьому, суд касаційної інстанції
виходив з того, що фактичне
користування майном на підставі
договору фінансового лізингу,
унеможливлює, в разі його недійсності,
проведення між сторонами реституції,
адже використання майна - "річ"
безповоротна, і відновити сторони в
первісне положення практично
неможливо, у зв'язку з чим, за договором
неможливо повернути вже здійснене
користування майном.

Таким чином, зі змісту наведених
постанов вбачається неоднакове
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, внаслідок чого
ухвалені різні за змістом судові
рішення у подібних правовідносинах, що
є підставою для допуску даної справи до
провадження Верховного Суду України.

Разом з тим, зі змісту постанови суду
касаційної інстанції від 17.02.2014 у
справі №5011-31/17917-2012, про перегляд якої
просить заявник, та постанов Вищого
господарського суду України від 28.03.2011
у справі №16/191, від 27.04.2011 у справі
№51/639-36/416, від 26.01.2012 у справі
№5016/2800/2011(3/155), від 01.02.2012 у справі
№5016/2802/2011(3/156), від 22.02.2012 у справі
№5004/1682/11, від 29.02.2012 у справі
№5020-4/260-1230/2011, від 22.03.2012 у справі
№5016/2798/2011(17/108), від 24.04.2012 у справі №9/328,
від 25.04.2012 у справі №12/5007/106/11, від 16.05.2012
у справі №4/580, від 20.11.2012 у справі
№34/261(13/148/2011/5003/4308/2011), від 17.12.2012 у справі
№5011-26/5514-2012, від 22.01.2013 у справі
№5011-64/9540-2012 та від 20.02.2013 у справі
№18/1334/12, на які він посилається,
вбачається, що судові рішення в цих
справах прийнято залежно від
встановлених судами попередніх
інстанцій фактичних обставин справи,
що не підтверджує доводів заявника про
неоднакове застосування судом
касаційної інстанції положень статті
241 ЦК України.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 86, 11116, 11121 ГПК України, Вищий
господарський суд України

У Х В А Л И В:

Допустити справу №5011-31/17917-2012 до
провадження Верховного Суду України.

Головуючий суддяГ.Коробенко Судді:
М.Запорощенко Л.Катеринчук
О.Удовиченко Є.Чернов