РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" червня 2014 р.
Справа № 903/420/14

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючого судді
Розізнана І.В.

судді
Мельник О.В. ,

судді
Грязнов В.В.

при секретарі судового засідання
Карпець О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Рівненського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу позивача фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу
господарського суду Волинської
області від 27.05.14 р. у справі № 903/420/14 (
головуючий суддя Слободян П.Р., судді
Вороняк А.С., Кравчук В.О.)

за позовом фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1, с. Крупа, Луцький район,
Волинська область

до відповідача публічного
акціонерного товариства "ВІЕс Банк", м.
Львів

про зобов'язання ПАТ "ВіЕс Банк" усунути
перешкоди в користуванні приміщенням
за адресою: АДРЕСА_1, шляхом
демонтування замка на вхідних дверях,
перегородки з гіпсокартону та
металевих грат; стягнення 113218,47 грн.
неустойки

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - Марків В.Д., представник
за дов. №1580/1274/04 від 16.12.2013р.; Шабат Ю.В.,
представник за дов. №б/н від 03.04.2014р.;

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
звернулася до господарського суду
Волинської області з позовною заявою
до публічного акціонерного товариства
"ВІЕс Банк" в якій просить зобов'язати
ПАТ "ВіЕс Банк" усунути перешкоди в
користуванні приміщенням за адресою:
АДРЕСА_1, шляхом демонтування замка на
вхідних дверях, перегородки з
гіпсокартону та металевих грат та
стягнути 113218,47 грн. неустойки.

Ухвалою господарського суду
Волинської області від 27.05.14 р. у справі
№ 903/420/14 провадження у справі, в частині
зобов'язання ПАТ "ВіЕС Банк" усунути
перешкоди в користуванні приміщенням
за адресою: АДРЕСА_1, шляхом
демонтування замка на вхідних дверях,
перегородки з гіпсокартону та
металевих грат припинено.

Матеріали справи № 903/420/14 в частині
стягнення 113218,47 грн. неустойки передано
за підсудністю до господарського суду
Львівської області.

Виносячи ухвалу місцевий
господарський суд виходив з того, що
позовна вимога в частині усунення
перешкод в користуванні приміщенням за
адресою: АДРЕСА_1, шляхом демонтування
замка на вхідних дверях, перегородки з
гіпсокартону та металевих грат
кореспондується з вимогою, яка була
предметом спору (усунення перешкод в
користуванні приміщенням офісу) у
справі № 5015/4879/12, не пов'язана з
порушенням прав позивача, носить
надуманий характер і має на меті штучно
змінити підсудність справи, тому
згідно з п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України
провадження по даній вимозі припинено.
Вимогу в частині стягнення 113218,47 грн.
неустойки місцевий господарський суд
направив за підсудністю в порядку ст. 15
ГПК України до господарського суду
Львівської області, оскільки дана
позовна вимога про неналежне виконання
відповідачем - ПАТ "ВІЕС Банк", який
знаходиться у м. Львові, умов
господарського договору не підсудна
господарському суду Волинської
області.

Не погоджуючись з винесеною ухвалою,
фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернулася з апеляційною скаргою, в
якій просить ухвалу господарського
суду скасувати та передати справу на
розгляд до місцевого господарського
суду.

Скаржник вказує, що правовою підставою
пред'явлення даного позову є ст. 391 ЦК
України, щодо захисту прав власника та
не пов'язана з виконанням договірних
зобов'язань, тому ухвала суду в частині
припинення провадження у справі
винесена з порушенням вимог п. 2 ч. 1 ст. 80
ГПК України, оскільки немає рішення
господарського суду або органу, який в
межах своєї компетенції вирішив
господарський спір між тими ж
сторонами, про той же предмет і з тих же
підстав.

Апелянт зазначає, що ухвала місцевого
господарського суду в частині передачі
справи за підсудністю суперечить
вимогам ч. 3 ст. 17 ГПК України.

Ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду від 10.06.2014р.
апеляційну скаргу прийнято до
провадження, справу призначено до
слухання.

У відзиві на апеляційну скаргу від
24.06.2014р. відповідач вказує, що позивачем
об'єднано в одній позовній заяві
позовні вимоги договірного та
позадоговірного характеру, з
порушенням ст. 58 ГПК України. Вважає, що
дана справа підсудна господарському
суду Львівської області, тому місцевий
господарський суд правильно направив
її за підсудністю. Відповідач зазначає,
що суд першої інстанції правомірно
припинив провадження у справі,
оскільки є рішення господарського
суду, який вирішив спір між тими ж
сторонами, про той же предмет і з тих же
підстав.

В судовому засіданні представники
відповідача заперечили проти доводів
апеляційної скарги, просять залишити
її без задоволення, ухвалу суду першої
інстанції без змін.

Позивач в судове засідання не з'явився,
хоча про дату, час та місце розгляду
скарги був повідомлений у
встановленому порядку. Оскільки, в силу
ч. 2 ст. 102 ГПК України, апеляційна скарга
на ухвалу місцевого господарського
суду розглядається 15 днів, ухвалою суду
від 10.06.2014р. явка представників
обов'язковою не визнавалась, - колегія
суддів вважає за можливе розглянути
скаргу по суті.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
вивчивши матеріали справи, наявні в ній
докази, колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, з
наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 13, 15 ГПК України
підсудність справ визначається за
предметними і територіальними
ознаками. Виняток з цього правила
становить виключна підсудність справ
(ст. 16 ГПК України). Згідно ч.2 ст. 16 ГПК
України справи у спорах про право
власності на майно або про
витребування майна з чужого
незаконного володіння чи про усунення
перешкод в користуванні майном
розглядається господарським судом за
місцезнаходженням майна.

В силу ч. 1 ст. 58 ГПК України в одній
позовній заяві може бути об'єднано
кілька вимог, зв'язаних між собою
підставою виникнення або поданими
доказами.

Самостійно обравши спосіб захисту
порушеного права, об'єднавши в позовній
заяві вимогу про усунення перешкод в
користуванні майном та стягнення
неустойки, позивач звернувся до
господарського суду Волинської
області. Ухвалою від 08.05.2014 року суд
порушив провадження у справі, а ухвалою
господарського суду Волинської
області від 27.05.14 р. у справі № 903/420/14
провадження у справі, в частині
зобов'язання ПАТ "ВіЕС Банк" усунути
перешкоди в користуванні приміщенням
за адресою: АДРЕСА_1, шляхом
демонтування замка на вхідних дверях,
перегородки з гіпсокартону та
металевих грат припинено, матеріали
справи № 903/420/14 в частині стягнення
113218,47 грн. неустойки передано за
підсудністю до господарського суду
Львівської області.

Згідно ч. 1 ст. 17 ГПК України якщо справа
не підсудна даному господарському
суду, матеріали справи надсилаються
господарським судом за встановленою
підсудність не пізніше п'яти днів з дня
надходження позовної заяви або
винесення ухвали про передачу справи.
Однак, всупереч вимогам даної норми,
суд першої інстанції розглянув позовну
вимогу про усунення перешкод в
користуванні майном і за результатами
дослідження доказів та з'ясування
обставин справи дійшов висновку про
припинення провадження у справі згідно
п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України у цій частині
вимог. При цьому судом не враховано, що
встановлення непідсудності справи
господарському суду не має наслідком
припинення провадження у справі,
порушеного цим судом, а в такому
випадку матеріали справи згідно вимог
ч. 1 ст. 17 ГПК України надсилаються
господарським судом за встановленою
підсудністю.

До позовів про права на нерухоме майно
в контексті ч. 2 ст. 16 ГПК України
відносять позови щодо захисту речових
прав на нерухоме майно, як-то:
віндикаційний - про витребування
власником свого майна від особи, яка
незаконно, без відповідної правової
підстави заволоділа ним (ст. 387 ЦК
України); негаторний - про усунення
перешкод у здійсненні власником права
користування та розпоряджання своїм
майном (ст. 391 ЦК України); про визнання
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати документа,
який засвідчує його право власності
(ст. 392 ЦК України) тощо.

Разом з тим, правила виключної
підсудності не поширюються на позови,
що виникають із зобов'язань щодо прав
на нерухоме майно (найм, оренда, застава
тощо). До таких позовів застосовуються
загальні правила підсудності. Як
вбачається з доказів, наявних в
матеріалах справи підставою
виникнення відносин між сторонами є
договір оренди нежитлового приміщення
від 04.07.2008р., а тому позовна вимога про
усунення перешкод в користуванні
майном не є негаторною вимогою, а є
вимогою про примусове виконання
договірного обов`язку в натурі.

Аналогічний висновок міститься в
постанові Рівненського апеляційного
господарського суду від 25.12.2012р. та
постанові Вищого господарського суду
від 20.02.2013р. у справі №01-17/5004/1414/12.

Таким чином, з огляду на вищевикладене,
колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
дійшла висновку, що ухвалу
господарського суду Волинської
області від 27.05.14 р. у справі №903/420/14
слід скасувати, а матеріали справи
передати господарському суду
Волинської області для виконання вимог
ч. 1 ст. 17 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 33, 43, 99, 101, 103, 104, 105, 106
Господарського процесуального кодексу
України, Рівненський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу
господарського суду Волинської
області від 27.05.14р. у справі №903/420/14
задоволити частково.

2. Ухвалу господарського суду
Волинської області від 27.05.14р. у справі
№903/420/14 скасувати.

3. Справу №903/420/14 передати
господарському суду Волинської
області для виконання вимог ч. 1 ст. 17
ГПК України.

4. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку згідно з Розділом
XII-1 Господарського процесуального
кодексу України.

Головуючий суддя
Розізнана І.В.

Суддя
Мельник О.В.

Суддя
Грязнов В.В.