ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2014 р.Справа № 922/1585/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Шатернікова М.І.

при секретарі судового засідання
Цірук О.М.

розглянувши справу

за позовом Приватного підприємства
"Ліспроектсервіс", м. Лисичанськ до
Публічного акціонерного товариства
"Реал-банк", м. Харків про розірвання
договору та стягнення 94375,60 грн. за
участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - Августова М.В. (дов. № 54
від 22.05.2014 р.)

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ПП "Ліспроектсервіс",
звернувся до господарського суду
Харківської області з позовом до
відповідача - Публічного акціонерного
товариства "Реал-банк", в якому просить
суд розірвати договір банківського
рахунку № 681 від 11.06.2008 року, укладений
між ПАТ "Реал-банк" та ПП
"Ліспроектсервіс" та стягнути з
відповідача залишок грошових коштів в
сумі 94375,60 грн., які належать позивачу і
обліковуються на його поточному
рахунку № 480. В обґрунтування
позовних вимог позивач посилається на
неналежне виконання відповідачем умов
договору банківського рахунку № 681 від
11.06.2008 р. в частині невиконання
платіжних доручень клієнта про
перерахування коштів з рахунку клієнта
та керується ст. 1066, 1068, 1074, 1075 ЦК
України. Судові витрати позивач
просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 24.04.2014р.
прийнято вказану позовну заяву до
розгляду, порушено провадження у
справі № 922/1585/14 та призначено її до
розгляду у відкритому судовому
засіданні на 14.05.2014 р. о 10:30.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 14.05.2014 р.
розгляд справи було відкладено на "28"
травня 2014 р. о 12:00.

У судовому засіданні 28 травня 2014 р. було
оголошено перерву до 10:30 18 червня 2014 р. з
метою надання додаткових доказів в
обґрунтування своїх вимог.

Представник позивача у судове
засідання 18.06.2014р. не з'явився, у наданій
заяві (вх. 19409 від 11.06.2014 р.) просить суд
розглянути дану справу без його участі.

Суд, дослідивши матеріали справи,
враховуючи те, що відповідно до статті
22 ГПК України, брати участь в судовому
засіданні є правом сторони, а не
обов'язком, знаходить правові підстави
для задоволення заяви позивача як
такого, що не суперечить нормам діючого
законодавства.

Представник відповідача у судовому
засіданні заперечує проти позовних
вимог у повному обсязі.

Враховуючи те, що норми ст. 38
Господарського процесуального кодексу
України щодо обов'язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, зокрема,
з п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, який
визначає одним з принципів судочинства
свободу в наданні сторонами до суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості, суд вважає, що
господарським судом в межах наданих
йому повноважень створені всі належні
умови для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових і в той же час
необхідних для розгляду справи
належних доказів, у зв'язку з чим вважає
за можливе розглянути справу за
наявними в ній матеріалами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення, дослідивши матеріали
справи, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно та
повно дослідивши надані учасниками
судового процесу докази, суд встановив
наступне.

11 червня 2008 року між позивачем, як
клієнтом та відповідачем, як банком
було укладено договір банківського
рахунку № 681 (далі по тексту - Договір),
відповідно до умов якого Банк приймає і
зараховує на рахунок, відкритий
клієнту № 480, грошові кошти, що
йому надходять, виконує розпорядження
клієнта про перерахування і видачу
відповідних сум з рахунка та
проведення інших операцій за рахунком.

Пунктом 5.1 Договору визначено, що
Клієнт має право самостійно
розпоряджатися коштами, які
знаходяться на його рахунках та
отримувати грошові кошти, крім
обмежень, які встановлені діючим
законодавством та цим договором

Пунктом 2.4 Договору встановлений
обов'язок Банку своєчасно та правильно
проводити операції за рахунком клієнта
відповідно до вимог чинного
законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи
Позивачем 07.03.2014 р. було оформлено та
подано на виконання відповідачу
платіжні доручення на перерахування
податків, страхових внесків та
перерахування грошових коштів на інший
розрахунковий рахунок на загальну суму
94374,60 грн., а саме платіжне доручення № 34
від 07.03.2014 р. на суму 2093,00 грн., платіжне
доручення № 35 від 07.03.2014 р. на суму 2475,00
грн., платіжне доручення № 36 від 07.03.2014
р. на суму 812,00 грн., платіжне доручення
№ 37 від 07.03.2014 р. на суму 88995,60 грн.

В порушення умов вищезазначеного
Договору та норм чинного законодавства
України відповідач не виконав
розпорядження позивача у вигляді
платіжних доручень та кошти не
перерахував. Платіжні документи
відповідачем були повернуті без
виконання з посиланням на п. 1 ч. 5 ст. 36
ЗУ "Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб", у зв'язку з
запровадженням в ПАТ "РЕАЛ БАНК"
тимчасової адміністрації"

18 березня 2014 року позивач направив на
адресу відповідача листа з
повідомленням про розірвання договору
№ 681 від 11.06.2008 року та вимогою
перерахувати залишок грошових коштів у
розмірі 94375,60 грн. на рахунку № 480
на рахунок ПП "Ліспректсервіс" в іншому
банку.

Натомість відповідачем було
відмовлено в розірванні договору № 681
від 11.06.2008 року та перерахункові коштів
на інший рахунок, оскільки у зв'язку з
визначенням відповідача
неплатоспроможним у ПАТ "РЕАЛ БАНК"
немає законних підстав виплачувати
позивачу кошти.

Звертаючись до господарського суду з
позовом, позивач зазначає про те, що дії
відповідача щодо невиконання
платіжних доручень, відмови у
розірванні договору банківського
рахунку та не перерахування залишку
грошових коштів на рахунок визначений
позивачем є незаконними та такими, що
порушують умови укладеного між
позивачем та відповідачем договору
банківського рахунку № 681 від 11.06.2008 р.,
в зв'язку з чим, вказані обставини стали
причиною звернення позивача до суду з
відповідним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, суд виходить з
наступного.

Дослідивши зміст укладеного між
сторонами договору, суд дійшов до
висновку, що даний правочин за своєю
правовою природою є договором
банківського рахунка.

Відповідно до частини 1 статті 1066
Цивільного кодексу України за
договором банківського рахунка банк
зобов'язується приймати і зараховувати
на рахунок, відкритий клієнтові
(володільцеві рахунка), грошові кошти,
що йому надходять, виконувати
розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком.

Нормами частини 1, 3 статті 1075
Цивільного кодексу України
встановлено, що договір банківського
рахунка розривається за заявою клієнта
у будь-який час. Залишок грошових
коштів на рахунку видається клієнтові
або за його вказівкою перераховується
на інший рахунок в строки і в порядку,
встановлені банківськими правилами.

Статтею 51 Закону України "Про банки і
банківську діяльність" визначено, що
банківські розрахунки проводяться у
готівковій та безготівковій формах
згідно із правилами, встановленими
нормативно-правовими актами
Національного банку України;
безготівкові розрахунки проводяться
на підставі розрахункових документів
на паперових носіях чи в електронному
вигляді.

Як встановлено судом, станом на момент
звернення позивача до банку з
платіжним дорученням та заявою про
розірвання договору, постановою
Правління Національного банку України
№ 109 від 28 лютого 2014 р. ПАТ "Реал банк"
був віднесений до категорії
неплатоспроможних.

На підставі вищезазначеної постанови
рішенням № 10 від 28.02.2014 р. виконавчої
дирекції Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб була розпочата процедура
виведення ПАТ "Реал банк" з ринку та
здійснення в ньому тимчасової
адміністрації. Тимчасова
адміністрація запроваджувалася
строком на три місяці з 03 березня 2014 р.
по 02 червня 2014 р. Уповноваженою особою
Фонду за тимчасову адміністрацію було
призначено Кадирова Владислава
Володимировича.

Постановою Правління Національного
банку України № 295 від 21 травня 2014 р.
"Про відкликання банківської ліцензії
та ліквідацію ПАТ "Реал банк" була
відкликана банківська ліцензія та
ліквідовано ПАТ "Реал банк" 21.05.2014 р.

Відтак, станом на момент звернення
позивача з даним позовом до суду у
відповідача була запроваджена
тимчасова адміністрація, а на момент
вирішення спору у нього було
відкликано банківську ліцензію та
розпочато процедуру ліквідації.

У відповідності до частини 1 статті 1074
Цивільного кодексу України обмеження
прав клієнта щодо розпоряджання
грошовими коштами, що знаходяться на
його рахунку, не допускається, крім
випадків обмеження права
розпоряджання рахунком за рішенням
суду або в інших випадках, встановлених
законом, а також у разі зупинення
фінансових операцій, які можуть бути
пов'язані з легалізацією (відмиванням)
доходів, одержаних злочинним шляхом,
або фінансуванням тероризму,
передбачених законом.

Отже, випадки обмеження прав клієнта
щодо розпоряджання грошовими коштами,
що знаходяться на його рахунку, можуть
бути передбачені в спеціальному
законі.

Процедура щодо виведення
неплатоспроможних банків з ринку і
ліквідації банків врегульована
Законом України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб",
який є спеціальним законом у даних
правовідносинах.

Пунктом 16 статті 2 Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб" встановлено, що тимчасова
адміністрація - процедура виведення
банку з ринку, що запроваджується
Фондом стосовно неплатоспроможного
банку в порядку, встановленому цим
Законом, а відповідно до пункту 6 статті
2 Закону ліквідація банку - це процедура
припинення банку як юридичної особи
відповідно до законодавства.

Відтак, у спорах пов'язаних з
виконанням банком, у якому введена
тимчасова адміністрація чи почата
процедура його ліквідації, своїх
зобов'язань перед його кредиторами,
норми Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб" є
спеціальними, а даний Закон є
пріоритетним відносно інших
законодавчих актів України у цих
правовідносинах.

Виходячи зі суті (змісту) та згідно з
частиною 2 статті 1 Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб" метою цього Закону є захист прав і
законних інтересів вкладників банків,
зміцнення довіри до банківської
системи України, стимулювання
залучення коштів у банківську систему
України, забезпечення ефективної
процедури виведення неплатоспроможних
банків з ринку та ліквідації банків.

Нормами статті 36 Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб" врегульовані наслідки
запровадження тимчасової
адміністрації.

Так, відповідно до частини 5 ст. 36 Закону
України "Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб" під час
тимчасової адміністрації не
здійснюється: задоволення вимог
вкладників та інших кредиторів банку;
примусове стягнення коштів та майна
банку, звернення стягнення на майно
банку, накладення арешту на кошти та
майно банку; нарахування неустойки
(штрафів, пені), інших фінансових
(економічних) санкцій за невиконання чи
неналежне виконання зобов'язань перед
кредиторами та зобов'язань щодо сплати
податків і зборів (обов'язкових
платежів); зарахування зустрічних
однорідних вимог, якщо це може
призвести до порушення порядку
погашення вимог кредиторів,
встановленого цим законом.

Частиною 5 ст. 45 Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб" передбачено, що протягом 30 днів з
дня опублікування відомостей про
відкликання банківської ліцензії,
ліквідацію банку та призначення
уповноваженої особи Фонду кредитори
мають право заявити уповноваженій
особі Фонду про свої вимоги до банку.
Вимоги фізичних осіб-вкладників у
межах гарантованої Фондом суми
відшкодування за вкладами не
заявляються.

Відповідно до ч.1 ст. 46 Закону України
"Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб" уповноважена особа
Фонду від імені Фонду виконує функції з
ліквідації банку відповідно до цього
Закону та приступає до виконання своїх
обов'язків негайно після прийняття
Фондом рішення про призначення
уповноваженої особи Фонду.

Згідно ч.2 ст. 46 Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб" з дня призначення уповноваженої
особи Фонду:

1) припиняються всі повноваження
органів управління банку (загальних
зборів, спостережної ради і правління
(ради директорів)) та органів контролю
(ревізійної комісії та внутрішнього
аудиту). Якщо в банку, що ліквідується,
здійснювалася тимчасова
адміністрація, з дня прийняття рішення
про відкликання банківської ліцензії
та ліквідацію банку тимчасова
адміністрація банку припиняється;

2) банківська діяльність банку
завершується закінченням
технологічного циклу конкретних
операцій у разі, якщо це сприятиме
збереженню або збільшенню
ліквідаційної маси;

3) строк виконання всіх грошових
зобов'язань банку та зобов'язання щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів) вважається таким, що настав;

4) припиняється нарахування відсотків,
неустойки (штрафу, пені) та
застосування інших санкцій за всіма
видами заборгованості банку;

5) відомості про фінансове становище
банку перестають бути конфіденційними
чи становити банківську таємницю;

6) укладення правочинів, пов'язаних з
відчуженням майна банку чи передачею
його майна третім особам, допускається
в порядку, передбаченому статтею 51
цього Закону;

7) втрачають чинність публічні
обтяження чи обмеження на
розпорядження (у тому числі арешти)
будь-яким майном (коштами) банку.
Накладення нових обтяжень чи обмежень
на майно банку не допускається.

Відповідно до ч.3 ст. 46 Закону України
"Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб" вимоги за зобов'язаннями
банку, що виникли під час проведення
ліквідації, можуть пред'являтися
тільки в межах ліквідаційної
процедури.

Черговість та порядок задоволення
вимог до банку, оплата витрат та
здійснення платежів передбачено ст. 52
Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб",
зокрема ч. 1 передбачено, що кошти,
одержані в результаті ліквідації та
реалізації майна банку, спрямовуються
уповноваженою особою Фонду на
задоволення вимог кредиторів у такій
черговості: зобов'язання, що виникли
внаслідок заподіяння шкоди життю та
здоров'ю громадян; грошові вимоги щодо
заробітної плати, що виникли із
зобов'язань банку перед працівниками
до прийняття рішення про відкликання
банківської ліцензії та ліквідацію
банку; вимоги Фонду, що виникли у
випадках, визначених цим Законом, у
тому числі щодо повернення цільової
позики банку, наданої протягом
здійснення тимчасової адміністрації з
метою забезпечення виплат відповідно
до пункту 1 частини шостої статті 36
цього Закону та щодо покриття витрат
Фонду, передбачених у пункті 17 частини
п'ятої статті 12 цього Закону; вимоги
вкладників - фізичних осіб у частині, що
перевищує суму, виплачену Фондом;
вимоги Національного банку України, що
виникли в результаті зниження вартості
застави, наданої для забезпечення
кредитів рефінансування; вимоги
фізичних осіб, платежі яких або платежі
на ім'я яких заблоковано (крім фізичних
осіб - суб'єктів підприємницької
діяльності); інші вимоги, крім вимог за
субординованим боргом; вимоги за
субординованим боргом.

Враховуючи наведене, суд приходить до
висновку, що Законом України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб" встановлено певний порядок
погашення вимог кредиторів, в період
здійснення ліквідаційної процедури
банка, і стягнення з відповідача коштів
на підставі договору банківського
рахунку є не можливим, оскільки це
фактично є погашенням вимог кредитора
в порушення порядку, встановленого
Законом України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб",
який не припускає задоволення вимог
окремих кредиторів у індивідуальному
порядку поза межами ліквідаційної
процедури.

При цьому, суд зазначає, що дана правова
позиція узгоджується з правовою
позицією Вищого господарського суду
України, яка була викладена у постанові
від 31.07.2013 р. по справі № 922/637/13-г.

Приймаючи до уваги вищевикладене суд
дійшов до висновку про відмову у
задоволенні позову. При цьому суд
звертає увагу на те, що позивач може
захистити свої майнові права за
договором банківського рахунку в
порядку передбаченому Законом України
"Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб".

Враховуючи те, що позов не підлягає
задоволенню, відповідно до ст. 49 ГПК
України витрати по сплаті судового
збору підлягають покладенню на
позивача.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст. 58 Закону України "Про
банки і банківську діяльність", ст.ст. 1,
36, 45, 46, 52 Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб",
ст.ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 34, 43, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити
повністю.

Повне рішення складено 23.06.2014 р.

Суддя М.І. Шатерніков