КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" червня 2014 р. Справа№ 910/2979/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорної Л.В.

суддів: Іоннікової І.А.

Тищенко О.В.

при секретарі судового засідання
Громак В.О.

від позивача - не з'явився;

від відповідача - Бернацька О.В.
(представник за довіреність)

розглянувши апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
«Полтаваобленерго»

на рішення господарського суду міста
Києва від 08.04.2014 р.

по справі № 910/2979/14 (суддя - Паламар П.І.)

за позовом публічного акціонерного
товариства «Полтаваобленерго»

до публічного акціонерного товариства
«Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України»

про зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 08.04.2014р. у позові публічного
акціонерного товариства
«Полтаваобленерго» м. Полтави
відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
суду, публічне акціонерне товариство
«Полтаваобленерго» звернулось до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення господарського суду міста
Києва у справі №910/2979/14 від 08.04.2014р. та
прийняти нове, яким спонукати публічне
акціонерне товариство «Національна
компанія «Нафтогаз України» до
виконання обов'язку, передбаченого п.
3.4. договору від 31.07.2012р. №2676-БО, шляхом
зобов'язання повернути по одному
примірнику, надісланих ПАТ
«Полтаваобленерго» 03.12.2012р. та 03.01.2013р.
оригіналів актів приймання-передачі
природного газу за договором від
31.07.2012р. №2676-БО за листопад, грудень 2012р.
підписаних уповноваженим
представником та скріплених печаткою.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 15.05.2014р.
апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства
«Полтаваобленерго» прийнято до
провадження.

Розпорядженням в.о. Голови Київського
апеляційного господарського суду від
25.06.2014р., враховуючи перебування судді
Смірнової Л.Г. у відпустці, змінено
склад колегії.

Публічне акціонерне товариство
«Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України» заперечує проти
апеляційної скарги та просить залишити
рішення господарського суду міста
Києва без змін, з підстав викладених у
відзиві.

Публічне акціонерне товариство
«Полтаваобленерго» двічі своїх
представників в судове засідання не
направило, про причини неявки суд не
повідомило.

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в
разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

При цьому слід зазначити, що
законодавство України, в тому числі
Господарський процесуальний кодекс
України, не зобов'язує й сторону у
справі, зокрема позивача, з'ясовувати
фактичне місцезнаходження іншої
сторони (сторін) у справі (якщо воно не
співпадає з її місцезнаходженням,
визначеним згідно зі статтею 93
Цивільного кодексу України) та
зазначати таке фактичне
місцезнаходження в позовній заяві чи
інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження
юридичної особи - учасника судового
процесу з якихось причин не відповідає
її місцезнаходженню, визначеному
згідно з законом, і дана особа
своєчасно не довела про це до відома
господарського суду, інших учасників
процесу, то всі процесуальні наслідки
такої невідповідності покладаються на
цю юридичну особу.

Крім того, відповідно до статті 22
Господарського процесуального кодексу
України сторони зобов'язані
добросовісно користуватися належними
їм процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

За таких обставин, справа
розглядається за відсутності
представника позивача, який належним
чином повідомлений.

Відповідно до ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються доводи та заперечення
сторін, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
апеляційний господарський суд
встановив наступне.

31 липня 2012 р. між національною
компанією «Нафтогаз України» -
продавець та публічними акціонерним
товариством «Полтаваобленерго» -
покупець укладено договір № 2676-БО
купівлі-продажу природного газу, за
умовами якого продавець зобов'язався
передати покупцю у серпні-грудні 2012
року до 3 473 000 м3 природного газу для
виробництва теплової енергії, яка
споживається бюджетними установами та
організаціями, та іншими споживачами, а
позивач - прийняти та оплатити
одержаний газ. /а.с. 7-12/.

Згідно із п. 3.3. договору
приймання-передачі газу, переданого
продавцем покупцеві у відповідному
місяці продажу, оформлюється актом
приймання-передачі газу. Обсяг
споживання газу покупцем у
відповідному місяці поставки
встановлюється шляхом складання
добових обсягів, визначених на
підставі показів комерційного
вузла/вузлів обліку газу покупця.

Згідно із п. 3.4. договору не пізніше 5-го
числа, наступного за місяцем продажу
газу. покупець зобов'язується надати
продавцеві підписані та скріплені
печатками покупця та
газотранспортного підприємства три
примірники акта приймання-передачі
газу, у якому зазначаються фактичні
обсяги використаного газу, його
фактична ціна та вартість. Продавець не
пізніше 8-го числа зобов'язується
повернути покупцеві та
газотранспортному підприємству по
одному примірнику оригіналу акта,
підписаний уповноваженим
представником та скріплений печаткою,
або надати в письмовій формі
мотивовану відмову від підписання
акта. Акт є підставою для остаточних
розрахунків між сторонами.

Пунктом 6.1. договору сторони
встановили, що оплата за газ
здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця, наступного за місяцем
поставки газу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 03.12.2012
р. та 03.01.2013р. ПАТ «Полтаваобленерго»
супровідними листами №04-67/13536 та №04-68/40
направило на адресу ПАТ «НАК «Нафтогаз
України» акти приймання-передачі газу
за листопад та грудень 2012р. Однак, як
стверджує позивач, в порушення умов п.
34. договору, а також п. 8 ч. 2 ст. 20 Закону
України «Про засади функціонування
ринку природного газу», ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України, ст.ст.
525, 526 Цивільного кодексу України,
відповідач не підписав та не повернув
оригінали актів приймання-передачі
газу.

Відповідно до статті 655 Цивільного
кодексу України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

У відповідності до частини 1 статті 666
Цивільного кодексу України якщо
продавець не передає покупцеві
приналежності товару та документи, що
стосуються товару та підлягають
переданню разом з товаром відповідно
до договору купівлі-продажу або актів
цивільного законодавства, покупець має
право встановити розумний строк для їх
передання.

Відповідно до частини 2 зазначеної
статті якщо приналежності товару або
документи, що стосуються товару, не
передані продавцем у встановлений
строк, покупець має право відмовитися
від договору купівлі-продажу та
повернути товар покупцеві.

Таким чином, чинним законодавством не
передбачено правових наслідків за
невиконання продавцем обов'язку
передати документи, що стосуються
товару, у вигляді виникнення у покупця
права вимагати передачі цих
документів.

Умови договору, зокрема п. 6.1., не
пов'язує обов'язок оплати за отриманий
газ з їх підписанням. Наявність актів є
обов'язковою лише для проведення
остаточного розрахунку, який включає
можливі розбіжності та коригування.

Такої правової позиції дотримується
Вищий господарський суд України у
справі № 5021/1407/12.

Таким чином, господарський суд міста
Києва, відмовляючи у задоволені позову,
дійшов обґрунтованого висновку щодо
недоведеності позивачем порушення
його прав.

Разом з цим, відповідно до частини 1
статті 15 Цивільного кодексу України
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Статтею 16 цього Кодексу закріплено
перелік способів захисту цивільних
прав та інтересів, згідно з яким кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Дана норма кореспондується з
положеннями статті 20 Господарського
кодексу України, якою визначено
способи захисту прав і законних
інтересів суб'єктів господарювання та
споживачів.

Вищезазначеними нормами не
передбачено такого способу захисту
прав, як підписання акта
приймання-передачі товару за договором
купівлі-продажу.

Крім того, за статтею 6 Конституції
України державна влада в Україні
здійснюється на засадах її поділу на
законодавчу, виконавчу та судову.
Органи законодавчої, виконавчої та
судової влади здійснюють свої
повноваження у встановлених цією
Конституцією межах і відповідно до
законів України.

За приписами статті 6 Господарського
кодексу України одним із загальних
принципів господарювання є заборона
незаконного втручання органів
державної влади та органів місцевого
самоврядування, їх посадових осіб у
господарські відносини.

Таким чином, зобов'язання відповідача
підписати акти приймання-передачі
природного газу не тільки суперечить
встановленим діючим законодавством
способам захисту цивільних прав, а
також є втручанням у господарську
діяльність суб'єкта господарювання, що,
як наслідок, призводить до порушення
його вільного волевиявлення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши доводи, Київський
апеляційний господарський суд
приходить до висновку, що
господарським судом міста Києва
правильно застосовано норми
матеріального та процесуального права,
повно з'ясовано та доведено обставини,
що мають значення для справи, зроблені
висновки відповідають дійсним
обставинам справи.

Доводи наведені в апеляційній скарзі
колегією суддів до уваги не
приймаються з огляду на те, що вони є
необґрунтованими та такими, що
спростовуються матеріалами справи.

За наведених у даній постанові
обставин, колегія суддів Київського
апеляційного господарського суду
дійшла висновку, що відсутні підстави
для зміни чи скасування рішення
господарського суду міста Києва від
08.04.2014 р. у справі № 910/2979/14.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду міста
Києва від 08.04.2014 р. у справі № 910/2979/14
залишити без змін, а апеляційну скаргу -
без задоволення.

2. Матеріали справи № 910/2979/14 повернути
до господарського суду міста Києва.

3. Копію постанови надіслати сторонам у
справі.

Постанова набирає законної сили з
моменту її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України протягом двадцяти днів з
дня її прийняття.

Головуючий суддя
Л.В. Чорна

Судді
І.А. Іоннікова

О.В. Тищенко