ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

24 червня 2014 р. Справа №
902/753/14

Господарський суд Вінницької області
у складі судді Матвійчука Василя
Васильовича розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу

за позовом: Заступника прокурора міста
Вінниці в інтересах держави -

Вінницької міської ради в
особі Комунального підприємства

Вінницької міської ради
«Вінницяміськтеплоенерго»

до: Публічного акціонерного
товариства «Вінницясервіспостач»

про стягнення 33 037,76 грн.

при секретарі судового засідання
Солоненко Т.В.

за участю прокурора Стецюк Н.Д. та
представників сторін:

позивача: Рибаченко І.В. за
довіреністю № 02/1504 від 04.09.2013 року;

відповідача: Андрійченко В.А.
керівник;

Гордевська О.І. за
довіреністю № 1 від 12.03.2014 року.

СУТЬ СПОРУ:

Заступник прокурора міста Вінниці
звернувся до господарського суду
Вінницької області з позовом в
інтересах держави - Вінницької міської
ради в особі Комунального підприємства
Вінницької міської ради
«Вінницяміськтеплоенерго» про
стягнення з Публічного акціонерного
товариства «Вінницясервіспостач» 33
037,76 грн., з яких: 17 436,69 грн.
заборгованість за надані послуги з
теплопостачання; 843,89 грн. інфляційні; 1
096,31 грн. три відсотки річних та 13 660,87
грн. пеня.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
01.09.2011 року між комунальним
підприємством Вінницької міської ради
«Вінницяміськтеплоенерго» та
відкритим акціонерним товариством
«Вінницясервіспостач» укладено
договір купівлі-продажу теплової
енергії в гарячій воді за № 339,
відповідно до якого позивач, як
Постачальник зобов'язався продавати та
постачати відповідачу, як Споживачу
теплову енергію, а Споживач
зобов'язався отримувати та оплачувати
послуги за встановленими тарифами в
установлені договором терміни.

02.09.2013 року сторонами викладено в новій
редакції вказаний договір.

На виконання взятих на себе зобов'язань
за договорами, в період з вересня 2011
року по квітень 2014 року, відповідачу в
приміщення по вул. Гонти, 22 А у м.
Вінниці позивачем здійснювалось
постачання теплової енергії на
загальну суму 48 427,92 грн.. Відповідачем
за цей період сплачено 30 991,19 грн..

В результаті порушення умов
розрахунків за укладеними договорами
станом на 01.05.2014 року заборгованість
відповідача складає 17 436,69 грн.
Порушення проведення розрахунків
призвело до нарахування штрафних
санкцій обумовлених договорами.

Ухвалою господарського суду
Вінницької області від 05.06.2014 року за
вказаним позовом порушено провадження
у справі № 902/753/14.

13.06.2014 року від відповідача до суду
надійшло клопотання за № 13/6-14 В про
скасування або зменшення пені за
несвоєчасне проведення розрахунків.
Дане клопотання мотивоване критично
важким фінансовим станом підприємства.

В судовому засіданні 17.06.2014 року судом
оголошено перерву до 24.06.2014 року з метою
надання сторонами доказів необхідних
для вирішення спору в даній справі.

23.06.2014 року від відповідача надішли
доповнення № 23/6-14 від 23.06.2014 року до
клопотання про зменшення пені в яких
останній зазначає, що ПАТ
«Вінницясервіспостач» є підприємством
з державною часткою в Статутному
капіталі, яка складає 30%. Крім того
зазначає про часткове погашення
заборгованості за час розгляду справи,
в розмірі 900 грн..

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення учасників
представника процесу, оцінивши наявні
докази на засадах всебічного, повного і
об'єктивного розгляду в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом, судом
встановлено наступне.

01 вересня 2011 року між комунальним
підприємством Вінницької міської ради
«Вінницяміськтеплоенерго» (позивач, за
договором Постачальник) та відкритим
акціонерним товариством
«Вінницясервіспостач» (відповідач, за
договором Споживач) укладено договір №
339 купівлі-продажу теплової енергії в
гарячій воді, відповідно до якого
Постачальник бере на себе зобов'язання
продавати та постачати Споживачеві
теплову енергію в гарячій воді в
договірних обсягах та з параметрами
теплоносія на вході мереж Споживача,
які відповідають температурному
графіку теплової мережі, а Споживач
зобов'язується отримувати та
оплачувати одержану теплову енергію за
встановленими тарифами (цінами) в
терміни, передбачені цим договором.
Температурний графік теплової мережі є
невід'ємним додатком цього договору
(а.с. 25-31).

Теплова енергія поставляється в
приміщення Споживача за адресою: м.
Вінниця, вул. Гонти, 22 А, павільйон.
(додаток 1 до договору).

Відповідно до п. 2.1. договору, теплова
енергія постачається Споживачу в
обсягах згідно з додатком 1 до цього
договору в гарячій воді на такі
потреби: опалення та вентиляцію - в
період опалювального сезону.

Розділом шостим договору Сторони
визначили порядок розрахунків.

Так, відповідно до п. 6.1 договору,
розрахунки за спожиту теплову енергію
здійснюються на межі продажу, яка є
межею балансової належності,
відповідно до додатку № 2 цього
договору. Проводяться виключно в
грошовій формі згідно з діючими
тарифами, затвердженими в
установленому порядку.

Споживач щомісячно, протягом року,
вносить плату за приєднане теплове
навантаження, визначене в додатку № 1
до договору, та окремо сплачує за
спожиту теплову енергію на підставі
показів приладів обліку, або за їх
відсутності, розрахунково, відповідно
до теплового навантаження. У разі зміни
тарифів та порядку розрахунків нові
тарифи і порядок розрахунків є
обов'язковим для Сторін з моменту
введення їх в дію (п. 6.2 договору).

Розрахунковим періодом є календарний
місяць (п. 6.3 договору).

Пунктом 6.4 договору визначено, що
остаточні розрахунки за спожиту
теплову енергію Споживач проводить до
10 числа місяця, наступного за
розрахунковим.

Відповідно до п. 6.5. договору, по
закінченню розрахункового періоду, не
пізніше 8 числа місяця, наступного за
розрахунковим, Споживач повинен
отримати загальний рахунок на оплату
теплової енергії, спожитої у
розрахунковому місяці та плати за
приєднане теплове навантаження, акт
здачі-прийняття виконаних робіт в двох
примірниках для підписання, після чого
один примірник акту повернути
Постачальнику у 5-ти денний термін.
Неотримання Споживачем рахунку не
звільняє останнього від обов'язку
оплати по цьому договору.

У разі непідписання акту
здачі-прийняття виконаних робіт
Споживачем, без надання Постачальнику
викладених в письмовій формі
обґрунтованих заперечень по акту або
неповернення Споживачем підписаного
акту здачі-прийняття виконаних робіт у
5-ти денний термін, акт вважається
визнаним Споживачем та є доказом
кількості спожитої Споживачем у
розрахунковому місяці теплової
енергії належної якості (п. 6.6.
договору).

Сьомим розділом договору передбачена
відповідальність сторін.

Так, за несвоєчасне виконання
розрахунків за теплову енергію -
нараховується пеня в розмірі 1% від
несплаченої суми за кожний день
прострочення, якщо інше не передбачене
законодавством. У випадку прострочення
платежу менш ніж на 1 календарний
місяць, Постачальник може не
застосовувати цю санкцію, при
наявності гарантійного листа
Споживача із зазначенням дати
проведення розрахунку (п. 7.3.4. договору).

Цей Договір набуває чинності з дня його
підписання та діє до 31 грудня 2012 року. В
частині розрахунків Договір діє до
повного їх проведення (п. 10.1 договору).

Припинення дії договору не звільняє
Споживача від обов'язку повної сплати
спожитої теплової енергії (п. 10.3
договору).

Договір вважається пролонгованим на
кожний наступний період, якщо за місяць
до закінчення його дії, про його
припинення не буде письмово заявлено
однією із сторін (п. 10.4 договору).

Обсяги постачання теплової енергії
Споживачу визначені у додатку № 1 до
договору № 339 від 01.09.2011р..

Додатком № 3 до договору № 339 від
01.09.2011р. є розмежування меж балансової
належності мереж та експлуатаційної
відповідальності сторін.

Схема межі поділу теплової енергії
наведена в додатку № 3 до договору № 339
від 01.09.2011р..

У додатку № 4 до договору № 339 від
01.09.2011р. сторони узгодили тарифи на
теплову енергію.

02 вересня 2013 року між комунальним
підприємством Вінницької міської ради
«Вінницяміськтеплоенерго» та
публічним акціонерним товариством
«Вінницясервіспостач» укладено
договір № 339 купівлі-продажу теплової
енергії в гарячій воді в новій
редакції, за яким змінено обсяги
постачання теплової енергії та тарифи
на неї. (а.с. 32-38).

Відповідно до п. 11.1. договору, цей
договір набирає чинності з 02.09.2013 року
та діє до 31 грудня 2013 року. В частині
розрахунків договір діє до повного їх
проведення.

Договір вважається пролонгованим на
кожний наступний календарний рік, якщо
за місяць до закінчення його дії, про
його припинення не буде письмово
заявлено однією із сторін (п. 11.4
договору).

Судом встановлено, що на виконання
зобов'язань за договорами позивачем
згідно актів здачі-приймання
виконаних робіт (надання послуг) за
період з вересня 2011 року по квітень 2014
року здійснено постачання теплової
енергії на загальну суму 48 427,92 грн.. (а.с.
39-60).

Відповідачем, за спожиту теплову
енергію, в рамках зазначених
договорів, проведено розрахунки на
суму 30 991,19 грн., що стверджується
виписками банку (а.с. 72-84).

За таких обставин, станом на день
звернення з позовом до суду сума
заборгованості за договорами складала
17 436,73 грн.. При цьому суд зважає, що
прокурором заявлено до стягнення 17 436,69
грн.. Позивачем підтримано суму
заявлену прокурором. Відтак предметом
розгляду є заявлена сума.

Суд, розглянувши заявлені позивачем
вимоги дійшов наступних висновків.

Статтею 193 Господарського кодексу
України визначено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Також кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язання є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

В силу ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу.
Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння заміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Виходячи з умов договорів № 339 від
01.09.2011 року та № 339 від 02.09.2013 року, між
сторонами склались правовідносини
щодо постачання теплової енергії.

Частинами 1,2 статті 712 Цивільного
кодексу України передбачено, що за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Після порушення провадження у справі
відповідач згідно платіжного
доручення № 80 від 23.06.2014 року здійснив
часткову оплату за теплову енергію в
сумі 900 грн..

Відповідно до усних пояснень
представника позивача, наданих в
судовому засіданні 24.06.2014 року, вказана
сума зарахована в рахунок погашення
існуючої заборгованості.

За таких обставин провадження в справі
в частині стягнення із відповідача
боргу в сумі 900 грн. підлягає припиненню
згідно п.п. 1-1 ст. 80 ГПК України у зв'язку
із відсутністю предмету спору з
віднесенням на відповідача судових
витрат у цій частині, що
кореспондується з п. 4.7. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 7 від 21.02.2013 р. «Про деякі
питання практики застосування розділу
VІ Господарського процесуального
кодексу України».

Крім суми основного боргу, позивачем,
за неналежне виконання грошових
зобов'язань пред'явлено до стягнення з
відповідача 843,89 грн. інфляційних втрат,
1096,31 грн. - три відсотки річних та 13 660,87
грн. пені.

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного
кодексу України боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач не виконав
зобов'язання у вказаний строк, він є
боржником, що прострочив.

У разі порушення учасником
господарських відносин правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання
відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського
кодексу України він зобов'язаний
сплатити штрафні санкції (неустойку,
штраф, пеню).

Неустойкою (штрафом, пенею) відповідно
до положень ст. 549 Цивільного кодексу
України є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Пунктами 7.3.4. договорів передбачено за
несвоєчасне виконання розрахунків за
теплову енергію - нарахування пені в
розмірі 1% від несплаченої суми за
кожний день прострочення, якщо інше не
передбачене законодавством.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
відповідальність суб'єктів
підприємницької діяльності за
несвоєчасне внесення плати за спожиті
комунальні послуги та утримання
прибудинкових територій», які
використовують нежилі будинки і
приміщення, належні їм на праві
власності або орендовані ними на
підставі договору, для провадження
цієї діяльності, за несвоєчасні
розрахунки за спожиті комунальні
послуги сплачують пеню в розмірі
одного відсотка від суми
простроченого платежу за кожний день
прострочення, якщо інший розмір пені
не встановлено угодою сторін, але не
більше 100 відсотків загальної суми
боргу.

У п. 2.1 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17.12.2013
р. № 14 «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» наголошено, що у
випадках коли пеня у відповідному
відсотковому розмірі від суми
простроченого платежу передбачена
зокрема статтею 14 Закону України «Про
державний матеріальний резерв»,
статтею 36 Закону України «Про
телекомунікації», статтею 1 Закону
України «Про відповідальність
суб'єктів підприємницької діяльності
за несвоєчасне внесення плати за
спожиті комунальні послуги та
утримання прибудинкових територій»,
нарахування пені здійснюється не за
Законом України «Про відповідальність
за невиконання грошових зобов'язань», а
на підставі спеціального нормативного
акта, який регулює відповідні
правовідносини

Як свідчать матеріали справи,
відповідач отримує теплову енергію у
приміщення, що використовується ним
для провадження підприємницької
діяльності.

Отже, розрахунок пені у розмірі 13 660,87
грн. обґрунтовано здійснений позивачем
відповідно до зазначених вище пунктів
7.3.4 договорів та положень Закону
України «Про відповідальність
суб'єктів підприємницької діяльності
за несвоєчасне внесення плати за
спожиті комунальні послуги та
утримання прибудинкових територій».

Водночас відповідач у клопотанні №
13/6-14 від 13.06.2014 року, доповненні до
клопотання № 23/6-14 від 23.06.2014 року, та в
усних пояснення його представника,
просить суд, зважаючи на скрутний
матеріальний стан, в якому опинилось
підприємство, скасувати або зменшити
розмір заявленої позивачем до
стягнення пені.

З врахуванням досліджених у справі
обставин, суд прийшов до висновку про
зменшення розміру заявленої до
стягнення пені, з огляду на таке.

Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного
кодексу України передбачено
можливість зменшення за рішенням суду
розміру неустойки, що стягується з
боржника за порушення зобов'язання,
якщо розмір неустойки значно перевищує
розмір збитків. При цьому відсутність
чи невисокий розмір збитків може бути
підставою для зменшення судом розміру
неустойки, що стягується з боржника.

Статтею 233 Господарського кодексу
України передбачено, що у разі якщо
належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу. Якщо порушення зобов'язання
не завдало збитків іншим учасникам
господарських відносин, суд може з
урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Отже, якщо порушення зобов'язання
учасника господарських відносин не
потягло за собою значні збитки для
іншого господарюючого суб'єкта, то суд
може з урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Відповідно до п. 3 ст. 83 ГПК України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право, зокрема, зменшувати у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.

Застосовуючи припис, який міститься в
п.3 ст.83 ГПК України, суд враховує
вказівку, що міститься в п. 3.17.4
постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
року № 18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України», в
якому зазначається, що вирішуючи, в
тому числі й з власної ініціативи,
питання про зменшення розміру
неустойки (штрафу, пені), яка підлягає
стягненню зі сторони, що порушила
зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК),
господарський суд повинен об'єктивно
оцінити, чи є даний випадок винятковим,
виходячи з інтересів сторін, які
заслуговують на увагу, ступеня
виконання зобов'язання, причини
(причин) неналежного виконання або
невиконання зобов'язання, незначності
прострочення виконання, наслідків
порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків), тощо.

Окрім того, у п. 7 оглядового листа
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування господарськими судами
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань (за
матеріалами справ, розглянутих у
касаційному порядку ВГСУ)» від 29.04.2013р.
№ 01-06/767/2013 вказано: положеннями частини
першої статті 233 ГК України
передбачено, що у разі якщо належні до
сплати штрафні санкції надмірно великі
порівняно зі збитками кредитора, суд
має право зменшити розмір санкцій. При
цьому повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу.

Встановивши причини невиконання
відповідачем грошового зобов'язання,
суд дійшли висновку про наявність
підстав для зменшення розміру пені на
підставі статті 233 ГК України та пункту
3 статті 83 ГПК України.

Слід зазначити, що законодавчо не
врегульований розмір (відсоткове
співвідношення) можливого зменшення
штрафних санкцій.

Приймаючи рішення про зменшення
розміру неустойки (пені та штрафу), суд
взяв до уваги наступні обставини:

- державна частка Статутного капіталу
публічного акціонерного товариства
«Вінницясервіспостач» становить 30%;

- відповідно до фінансових звітів
підприємства за 2013 рік та перший
квартал 2014 року, останнє є збитковим.

Поряд з цим, визначаючись щодо
зменшення, суд також враховує
обов'язковість виконання зобов'язань,
баланс інтересів сторін та значний
розмір основного боргу, що потягнув за
собою нарахування такого розміру
неустойки. Крім того і те, що позивач є
комунальним підприємством, яке має
стратегічне значення для забезпечення
функціонування енергетичної системи
міста.

З огляду на викладене, суд,
користуючись правом, наданим йому ст.551
ЦК України, 233 ГК України та ст.83 ГПК
України, зменшує пеню на 50% та стягує з
відповідача пеню в розмірі 6 830,44 грн..

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Перевіркою правильності наданого
позивачем розрахунку трьох відсотків
річних та інфляційних втрат, який
здійснено станом на квітень 2014 року
судом не виявлено помилок, в зв'язку з
чим вказані вимоги підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Як визначає ст.32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення, а
також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського
процесуального кодексу України докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування. Господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення для господарського суду не
є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського
процесуального кодексу України,
обов'язок доказування та подання
доказів розподіляється між сторонами,
виходячи з того, хто посилається на
юридичні факти, які обґрунтовують його
вимоги і заперечення.

З огляду на вищевикладене, заявлені
позивачем до стягнення позовні вимоги
підлягають задоволенню судом частково.

Судові витрати підлягають віднесенню
на відповідача відповідно до ст. 49 ГПК
України.

Також суд враховує п. 4.3 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 21.02.2013 року № 7 «Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України» в якій вказується, що
у разі, коли господарський суд на
підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує
розмір неустойки (штрафу, пені), витрати
позивача, пов'язані зі сплатою судового
збору, відшкодовуються за рахунок
відповідача у сумі, сплаченій
позивачем за позовною вимогою, яка
підлягала б задоволенню, якби
зазначений розмір судом не було
зменшено.

Керуючись п. 1-1 ч. 1 ст. 80, ст.ст.43, 33, 43, 49, 75,
82, 83, 84, 85, 115 Господарського
процесуального кодексу України, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з публічного
акціонерного товариства
«Вінницясервіспостач» (21100, м. Вінниця,
вул.. Гонти, 22 А, ) на
користь комунального підприємства
Вінницької міської ради
«Вінницяміськтеплоенерго» (21100, м.
Вінниця, вул.. 600-річчя, 13, ) 16 536 (шістнадцять тисяч п'ятсот
тридцять шість) грн. 69 коп. - боргу; 843
(вісімсот сорок три) грн. 89 коп. -
інфляційних втрат; 1 096 (одну тисячу
дев'яносто шість) грн. 31 коп. - 3% річних; 6
830 (шість тисяч вісімсот тридцять) грн. 44
коп. -

3. В стягненні 6 830,43 грн. пені
відмовити.

4. Провадження у справі в частині
стягнення 900 грн. боргу припинити.

5. Стягнути з публічного
акціонерного товариства
«Вінницясервіспостач» (21100, м. Вінниця,
вул.. Гонти, 22 А, ) на
користь Державного бюджету України 1827
(одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн.
00 коп. судового збору.

6. Наказ видати після набрання
рішенням законної сили.

Повне
рішення складено 26 червня 2014 р.

Суддя
Матвійчук В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи