ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" червня 2014 р.
Справа № 914/732/14

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді
Бойко С. М.

суддів
Бонк Т. Б.

Якімець Г. Г.

при секретарі Томкевич Н.,

з участю представників:

позивача з'явився,

відповідача з'явився,

розглянув апеляційну скаргу
Державного підприємства Національна
атомна енергогенеруюча компанія
"Енергоатом", м. Київ, в особі
відокремленого підрозділу
"Атомкомплект" ДП НАЕК "Енергоатом",

на рішення господарського суду
Львівської області від 13.05.2014 року,

суддя Бортник О.Ю., у справі № 914/732/14

за позовом Державного підприємства
Національна атомна енергогенеруюча
компанія "Енергоатом", м. Київ, в особі
відокремленого підрозділу
"Атомкомплект" ДП НАЕК "Енергоатом", м.
Київ,

до відповідача Товариство з обмеженою
відповідальністю "Інженерно-виробниче
підприємство "Ременерго", м. Львів,

про стягнення 217311,36 грн.

за зустрічним позовом ТОВ
"Інженерно-виробниче підприємство
"Ременерго", м. Львів,

до відповідача ДП НАЕК "Енергоатом", м.
Київ,

про визнання частково недійсними
договору та специфікації

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду
Львівської області від 13.05.2014 року в
справі №914/732/14 у задоволенні
первісного позову Державного
підприємства Національна атомна
енергогенеруюча компанія "Енергоатом"
до Товариство з обмеженою
відповідальністю "Інженерно-виробниче
підприємство "Ременерго" про стягнення
217311,36 грн. відмовлено повністю.

Зустрічний позов ТОВ
"Інженерно-виробниче підприємство
"Ременерго" до ДП НАЕК "Енергоатом" про
визнання частково недійсними договору
та специфікації задоволено частково.
Визнано недійсною Специфікацію № 1 до
Договору поставки № від 25.12.2012 р.,
який укладено між Державним
підприємством "Національна атомна
енергогенеруюча компанія "Енергоатом"
(01032, м. Київ, вул. Вєтрова, 3, ) в особі керуючого директора
Відокремленого підрозділу
"Атомкомплект" Державного підприємства
"Національна атомна енергогенеруюча
компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул.
Жилянська, 108, літ. А, ) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Інженерно- виробниче
підприємство "Ременерго" (79058, м. Львів,
вул. Хімічна, буд. 4, ) в
частині посилання у графі "Термін
поставки" на п. 4.2.1. цього Договору. У
задоволенні решти позовних вимог за
зустрічним позовом відмовлено.

ДП НАЕК "Енергоатом", не погоджуючись з
рішенням господарського суду
Львівської області від 13.05.2014р.,
звернулось з апеляційною скаргою, в
якій просить його скасувати та
прийняти нове, яким первісні позовні
вимоги задоволити повністю, а в
задоволенні зустрічного позову -
відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги апелянт зазначає, що рішення
суду першої інстанції винесене з
неповним з'ясуванням обставин, що мали
значення для справи, порушенням норм
матеріального та процесуального права,
невідповідністю висновків суду
обставинам справи та недоведеністю
обставин, що мали значення для справи.
Зокрема зазначає, що строк поставки в
договорі сторонами було визначено з
урахуванням, що оплата авансу має бути
проведена у розмірі 100%, як і визначено
пропозицією відповідача, до спливу
строку на поставку продукції. Крім
того, на думку апелянта, в пропозиції не
визначено, що зобов'язання з поставки
продукції має бути виконано у строк 70
календарних днів з моменту проплати 100%
авансу, в вказано лише « 70 календарних
днів з дати проплати авансу » без
конкретизації чи строк залежить від
оплати авансу в цілому, чи оплати
авансу частково, оскільки обидва
платежі є авансовими.

В свою чергу відповідачем за первісним
позовом, було подано відзив на
апеляційну скаргу, в якому останній
зазначав, що доводи в апеляційній
скарзі, не є достатніми для її
задоволення. При цьому, вказав, що на
його думку, суд першої інстанції дійшов
вірного висновку про те, що початок
спливу строку постачання слід рахувати
від дати сплати Відповідачем повної
суми авансу в розмірі 100% ціни договору.

В судовому засіданні апелянт навів
доводи аналогічні викладеним в
апеляційній скарзі, просив її
задоволити, рішення господарського
суду Львівської області від 13.05.2014 року
у справі №914/732/14 скасувати.

Представник відповідача за первісним
позовом заперечив доводи апелянта з
мотивів наведених в відзиві на
апеляційну скаргу.

Розглянувши наявні в справі матеріали,
давши належну оцінку доводам та
запереченням, які містяться в
апеляційній скарзі, колегія суддів
Львівського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що рішення господарського суду
Львівської області слід залишити без
змін, а апеляційну скаргу Державного
підприємства Національна атомна
енергогенеруюча компанія "Енергоатом",
м. Київ, в особі відокремленого
підрозділу "Атомкомплект" ДП НАЕК
"Енергоатом" без задоволення з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач за зустрічним позовом надав
відповідачу за зустрічним позовом
Техніко-комерційну пропозицію вих. № 104
від 05.04.2012 р. ( а.с. 56), в якій зазначив, що
має можливість поставити запасні
частини до турбін. Термін постачання: 70
календарних днів з дати проплати
авансу. Умови оплати: 100 % попередня
оплата (перший авансовий платіж в
розмірі 50 % вартості комплекту робочих
лопаток - на протязі 10-робочих днів з
дати підписання контракту, другий
авансовий платіж в розмірі 50 % вартості
комплекту робочих лопаток - на протязі
40 днів від дати підписання контракту).
Відповідач за зустрічним позовом
надіслав позивачу за зустрічним
позовом Повідомлення про акцепт (а.с. 58)
цієї пропозиції за результатами
застосування закупівлі в одного
учасника № 22. У повідомленні вказано,
що акцептується пропозиція, у тому
числі й щодо строку поставки товарів, а
саме щодо їх поставки протягом 70
календарних днів від дати оплати
авансу.

Договір про закупівлю поставки №
укладено між сторонами у справі 25.12.2012
р. У п.п. 1.2., 4.2., 5.1. цього договору
сторони встановили, що Специфікація до
Договору є невід'ємною частиною
Договору, Оплата продукції, що
поставлятиметься за договором,
здійснюватиметься відповідачем за
зустрічним позовом у формі авансових
платежів в наступному порядку: 50 % суми
Договору, сплачуватиметься протягом 10
робочих днів з дати укладення Договору
(п.п. 4.2.1.). 50 % суми Договору, сплачується
відповідачем за зустрічним позовом
протягом 40 робочих днів з дати
укладання Договору (п.п. 4.2.2.). Строк
поставки продукції зазначено у
Специфікації. У цій Специфікації
визначено Термін поставки продукції:
протягом 70 календарних днів з дати
оплати авансу відповідно до п. 4.2.1.
Договору. Колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду
погоджується з тим, що посилання у
Терміні поставки продукції,
визначеному у Специфікації, на п. 4.2.1.
Договору, не відповідає терміну
поставки, визначеному у
Техніко-комерційній пропозиції від
05.04.2012 р., акцептованому відповідачем за
зустрічним позовом у Повідомленні про
акцепт від 22.05.2012 р.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК
України, ст. 207 ГК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 ЦК України.
Господарське зобов'язання, що не
відповідає вимогам закону, або вчинено
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських
відносин з порушенням хоча б одним з
них господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або
відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в
частині.

Частиною 5 ст. 40 Закону України "Про
здійснення державних закупівель", в
редакції, яка діяла на день укладення
договору поставки № ,
встановлено, що умови договору про
закупівлю не повинні відрізнятися від
змісту пропозиції конкурсних торгів
або цінової пропозиції (у тому числі
ціни за одиницю товару) переможця
процедури закупівлі.

Відтак, воно суперечить нормам ч. 5 ст. 40
Закону України "Про здійснення
державних закупівель", ст.ст. 538, 693 ЦК
України, а також в цілому п. 4.2. Договору
поставки № , який відповідно до
вимог ст. 629 ЦК України є обов'язковим до
виконання сторонами. Відповідно до
Техніко-комерційної пропозиції,
повідомлення про її акцепт та умов
Договору поставки встановлювалась 100 %
попередня оплата продукції шляхом
здійснення двох авансових платежів та
поставка продукції протягом 70
календарних днів від дати оплати
авансу. Посилання у специфікації № 1 до
Договору в графі "Термін поставки" на п.
4.2.1 Договору щодо визначення дати
оплати авансу - необґрунтоване. Порядок
сплати авансу встановлено п. 4.2.
Договору поставки в цілому, тоді як
підпункт 4.2.1. договору врегульовує
розмір та порядок сплати лише першого
авансового платежу, а не авансу в
цілому.

Як вірно зазначив суд першої інстанції,
таке посилання скорочує строк поставки
продукції, вказаний у
Техніко-комерційній пропозиції та
повідомленні про її акцепт, що порушує
права та охоронювані законом інтереси
позивача за первісним позовом і
безпідставно вказує на те, що 100 %
передоплатою (авансом) є лише перший
платіж, який становить всього 50 % від
ціни договору, тобто вартості
продукції. Крім цього, вищезгадане
посилання, з огляду на приписи ч. 2 ст. 712
ЦК України, позбавляє позивача за
первісним позовом права, наданого йому
нормами ст. 693 та ч. 3 ст. 538 ЦК України,
зупинити виконання свого обов'язку за
договором, відмовитися від його
виконання частково або у повному
обсязі, у разі невиконання іншою
стороною у зобов'язанні свого обов'язку
з 100 % передоплати продукції у формі
сплати встановлених договором
авансових платежів.

Доводи відповідача за зустрічним
позовом про те, що у Специфікації № 1 до
договору, шляхом посилання на п. 4.2.1.
Договору, сторони лише уточнили строки
поставки продукції, вказавши, що вона
має відбутись після сплати частини
авансу, яка також є авансом, оскільки
входить до його складу, з огляду на усе
вищевикладене є необґрунтовані та
судом до уваги не беруться.

Відповідно до п.п. 2.6., 2.11. Постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 29.05.2013 р. № 11 Розірвання
сторонами договору, виконаного
повністю або частково, не позбавляє
сторони права на звернення в
майбутньому з позовом про визнання
такого договору недійсним. Так само не
перешкоджає поданню відповідного
позову закінчення строку (терміну) дії
оспорюваного правочину до моменту
подання позову. За загальним правилом
статті 217 ЦК України правочин не може
бути визнаний недійсним, якщо законові
не відповідають лише окремі його
частини і обставини справи свідчать
про те, що правочин був би вчинений і
без включення до нього недійсної його
частини. У такому разі господарський
суд може визнати недійсною частину
правочину. Недійсними частини
правочину визнаються за загальними
правилами визнання правочинів
недійсними

Відтак, виходячи з вищенаведеного, суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку, що Специфікацію № 1 до
Договору поставки № від 25.12.2012 р.,
яка є невід'ємною частиною Договору, в
частині посилання у графі "Термін
поставки" на п. 4.2.1. Договору слід
визнати недійсною.

Позовні вимоги за зустрічним позовом в
частині визнання недійсними пунктів
4.2.1. та 4.2.2. Договору поставки №
від 25.12.2012 р. задоволенню не підлягають.
Необхідною умовою задоволення позову є
встановлення судом тієї обставини, що
відповідачем порушуються прав та
охоронюваних законом інтереси
позивача. Пункт 4.2.1. Договору в частині
розміру та строку сплати першого
авансового платежу повністю
відповідає змісту техніко-комерційної
пропозиції. Решта умов п. 4.2.1. Договору
жодним чином не порушують прав і
охоронюваних інтересів ТзОВ
"Інженерно-виробниче підприємство
"Ременерго", належно виконані
сторонами, що підтверджується
платіжним дорученням № 2662 від 28 грудня
2012 р. та листом ПАТ "Авант-Банк" з
доданою банківською гарантією, та не
суперечать змісту техніко-комерційної
пропозиції переможця процедури
закупівлі, а лише деталізують умови її
виконання. Пункт 4.2.2. договору
відрізняється від змісту
техніко-комерційної пропозиції лише
тим, що у ньому сторонами визначено,
протягом яких саме 40 днів від дати
підписання контракту має бути сплачено
другий авансовий платіж. Така
деталізація техніко-комерційної
пропозиції у договорі необхідна,
оскільки не зрозуміло протягом яких
саме 40 днів з дати укладення договору
(календарних, робочих чи банківських)
покупцем має сплачуватись другий
авансовий платіж постачальнику.
Погодження сторонами у договорі того,
що згаданий платіж має здійснюватись
протягом 40 робочих днів, не порушує
прав та охоронюваних законом інтересів
переможця процедури закупівлі, а
забезпечує чітке й однозначне
тлумачення однієї з істотних умов
договору.

Враховуючи усе вищевикладене, беручи
до уваги невідповідність умов договору
в частині терміну поставки продукції
змісту пропозиції переможця процедури
закупівлі та вимогам Закону, а також те,
що перший та другий авансові платежі
сплачені позивачем за первісним
позовом платіжними дорученнями № 2662
від 28 грудня 2012 р. та № 1044 від 20 лютого
2013 р., продукція за договором поставки
передана відповідачем за первісним
позовом та прийнята позивачем за
первісним позовом 21.03.2013 р. по
видатковій накладній від 19.03.2013 р. №
РН-0000001 і вказане підтверджується
підписаним Актом приймання-передачі
ТМЦ та видатковою накладною, суд не
вбачає підстав для застосування до
постачальника відповідальності у
вигляді сплати пені, встановленої п. 7.2.
договору. Крім цього, з огляду на
встановлену п. 4.2. Договору авансову
оплату продукції, постачальник
відповідно до норм ст.ст. 538, 693, 712 ЦК
України, як зазначалося вище, вправі
зупинити виконання свого обов'язку,
відмовитися від його виконання
частково або в повному обсязі, у разі
невиконання другою стороною свого
обов'язку, у даному випадку - оплати
продукції у формі здійснення усіх
авансових платежів.

Відповідно до ст.ст.33, 34 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи наведене, апеляційний
господарський суд, вважає, що рішення
господарського суду першої інстанції
прийняте, з урахуванням всіх обставин
справи та з дотриманням норм чинного
законодавства, а тому не вбачає підстав
для його зміни чи скасування.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України,
Львівський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні апеляційної
скарги Державного підприємства
Національна атомна енергогенеруюча
компанія "Енергоатом", м. Київ, в особі
відокремленого підрозділу
"Атомкомплект" ДП НАЕК "Енергоатом"
відмовити.

2. Рішення господарського суду
Львівської області від 13.05.2014 року у
справі №914/732/14 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття та може бути
оскаржена в касаційному порядку.

4. Матеріали справи направити на
адресу місцевого господарського

суду.

Повний текст постанови
виготовлений 01.07.2014 р.

Головуючий суддя
Бойко С. М.

Суддя
Бонк Т. Б.

Суддя
Якімець Г. Г.