ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Чернігівської області
тел. 676-311, факс 77-44-62
РІШЕННЯ

?25? червня 2014 року
справа № 927/711/14

Позивач: Дочірнє підприємство «ЮМаК»
Закритого акціонерного товариства
«Корпорація «Інтерагросистема»,

вул. Індустріальна, буд. 17 в, м. Мена,
Чернігівська область, 15600

Відповідач: Дочірнє підприємство
«Левона-С» Приватного підприємства
«Левона»,

вул. Я. Лизогуба, 1-а, смт. Седнів,
Чернігівський район, Чернігівська
область, 15522

Предмет спору: про стягнення коштів в
сумі 819752,47 грн.

Суддя І.Г.Мурашко

Представники сторін:

від позивача: Єрофеєва Ю.В. довіреність
№ 1 від 10.01.2014 року представник

Сумський С.М. довіреність № 1 від 10.01.2014
року, представник

від відповідача: Карпенко О.Д.
довіреність № б/н від 05.06.2014 року
представник

Суд виносить рішення після оголошених
перерв у судовому засіданні 10.06.2014 р. та
23.06.2014 р. відповідно до ч. 3 ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України.

В судовому засіданні 25.06.2014 року на
підставі ч. 2 ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України, було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Позивачем подано позов до Дочірнього
підприємства «Левона - С» Приватного
підприємства «Левона» про стягнення
коштів в сумі 819752,47 грн., з яких 587100,00
грн. збитків пов'язаних з неналежним
виконанням відповідачем зобов'язань за
договором від 01.04.2013 р. № 2503
контрактації сільськогосподарської
продукції, 32652,47 грн. штрафної неустойки
нарахованої на підставі п. 7.3
вищевказаного договору та 200000,00 грн.
штрафної неустойки нарахованої на
підставі п. 7.4 договору. Заявлені
позовні вимоги в частині стягнення з
відповідача збитків в сумі 587100,00 грн.,
позивач обґрунтовує порушенням
відповідачем договору контрактації
сільськогосподарської продукції № 2503
від 01.04.2013 р., в результаті чого позивач
отримав збитки у вигляді сплаченого
позивачем штрафу в сумі 587100,00 грн. ,
стягнутого з позивача на користь ТОВ
«Снек Експорт» рішенням постійно
діючого третейського суду при
Асоціації «УкрСнек», за невиконання
позивачем договору поставки № 99 від
14.07.2011 року, укладеного між позивачем та
ТОВ «Снек Експорт»..

Таким чином, позивач вважає, що у
зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем своїх зобов'язань за
договором контрактації від 01.04.2013 р. №
2503, він поніс реальні збитки у вигляді
сплати штрафних ТОВ «Снек Експорт» на
загальну суму 587100,00 грн.

Відповідач надав письмове пояснення по
справі від 23.06.2014 року та представник
відповідача в судовому засіданні проти
позовних вимог заперечив в повному
обсязі, вказавши на відсутність
причинного зв'язку між діями
відповідача (порушення умов договору №
2503 від 01.04.2013 р., а саме поставка
продукції не в повному обсязі) та
невиконанням позивачем умов договору
поставки № 99 від 14.07.2011 року перед ТОВ
«Снек Експорт», посилаючись, зокрема,
на розбіжність у датах їх укладення та
відсутність доказів такого причинного
зв»язку, оскільки з рішення постійно
діючого третейського суду при
асоціації «УкрСнек» від 13.01.2014 року не
вбачається взаємопов'язаність
договору поставки № 99 від 14.07.2011 року та
договору контрактації
сільськогосподарської продукції № 2503
від 01.04.2013 р.; відповідач до участі в
даній справі також судом залучений не
був та ніяким чином в проваджені даної
справи не згадувався, при цьому,
Постійно діючим третейським судом при
Асоціації «УкрСнек» винесено рішення
на користь ТОВ «Снек Експорт», який
входить до цієї асоціації, що викликає
цілком обґрунтовані сумніви в
неупередженості такого рішення, а
пов»язаність між третейським судом,
позивачем у даній справі та ТОВ «Снек
Експорт» простежується з витягів з
ЄДРПОУ щодо державної реєстрації ТОВ
«Снек Експорт», Асоціації «УкрСнек», ДП
«ЮМаК» ЗАТ «Корпорація
«Інтерагросистема», які додані до
письмових пояснень (а.с.98-109). Крім того,
відповідач зазначив, що позивачем не
понесено реальних збитків, оскільки
рішення третейського суду також
виконано шляхом зарахування
зустрічних однорідних вимог між
позивачем та ТОВ «Снек Експорт», які
згідно наданих витягів з ЄДР є
пов»язаними особами ( зокрема, особою
ОСОБА_4.), повноважними здійснювати
юридичні дії від імені обох юридичних
осіб.

Крім того, відповідач зазначив, що
твердження позивача про відмову ДП
«Левона-С» в односторонньому порядку
від договору № 2503 від 01.04.2013 р., не
відповідає дійсності, оскільки листом
№ 464 від 21.10.2013 року (на який посилається
позивач в обґрунтування вказаного
твердження) він повідомив позивача про
поставку товару не в повному обсязі, а
не про відмову від спірного договору.
Відповідач наголосив на тому, що саме
несприятливі кліматичні умови у 2013
році вплинули на врожайність
продукції, яка мала бути поставлена, та
стали причиною порушення ним умов
договору контрактації с/г продукція
від 01.04.2013 р. Про такі обставини йому
стало відомо лише наприкінці вересня
2013 року, оскільки протягом цього місяця
сума опадів перевищила дві місячні
норми, а подекуди по області досягла
майже трьох. Крім того, 26 вересня було
зареєстровано перші осінні заморозки
інтенсивністю 1С. В підтвердження
вищевикладених обставин останнім
надано, зокрема, довідку
Чернігівського обласного центру з
Гідрометеорології від 11.11.2013 р. №
42/03-1837(а.с. 84-97). Саме зазначені вище
обставини призвели до знищення та
значного погіршення якості великої
частини врожаю, на який розраховував
відповідач. Таким чином, відповідач,
заперечуючи проти позову, зазначає про
відсутність своєї вини щодо
неналежного виконання зобов'язань за
договором від 01.04.2013 р., що є підставою
для звільнення його від
відповідальності..

Позивач проти доводів відповідача
заперечив, зазначивши, що останнім не
надано доказу, який би міг в порядку
передбаченому діючим законодавством
України підтвердити настання
форс-мажорних обставин. Надані
відповідачем документи не
підтверджують настання форс-мажорних
обставин, оскільки органи, які їх
склали не уповноважені засвідчувати
факт настання обставин непереборної
сили (а.с. 114-116).

Розглянувши подані документи і
матеріали, дослідивши докази, які мають
юридичне значення для вирішення спору,
заслухавши представників сторін,
господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Статтею 713 Цивільного кодексу України
передбачено, що за договором
контрактації сільськогосподарської
продукції виробник
сільськогосподарської продукції
зобов'язується виробити визначену
договором сільськогосподарську
продукцію і передати її у власність
заготівельникові (контрактанту) або
визначеному ним одержувачеві, а
заготівельник зобов'язується прийняти
цю продукцію та оплатити її за
встановленими цінами відповідно до
умов договору. До договору
контрактації застосовуються загальні
положення про купівлю-продаж та
положення про договір поставки, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

01.04.2013 року між Дочірнім підприємством
«Левона - С» Приватного підприємства
«Левона» та Дочірнім підприємством
«ЮМаК» Закритого акціонерного
товариства «Корпорація
«Інтерагросистема» укладено договір №
2503 контрактації сільськогосподарської
продукції, за умовами якого виробник
(відповідач) зобов'язався виростити
(виготовити) і передати у власність
контрактанту (позивачу)
сільськогосподарську продукцію врожаю
2013 року в строки, кількості,
асортименті, якості і цінам,
встановленим даним договором, а
контрактант зобов'язався сприяти
виробнику у вирощувані вказаної
продукції, прийняти
сільськогосподарську продукцію та
розрахуватися в строк, в розмірі та в
порядку, встановленому даним договором
(п. 1.1 договору) (а.с.12-19).

Під сільськогосподарською продукцією
в даному договорі мається на увазі
картопля чіпсового сорту «Верді» не
нижче другої репродукції, ДСТУ 4993:2008
«Картопля для промислового
перероблення. Технічні умови». Під
одиницею сільськогосподарської
продукції в даному договорі мається на
увазі 1 (одна) тонна. Вирощування
(виготовлення) сільськогосподарської
продукції здійснюється виробником
згідно вимог та умов, визначених в
технологічній карті (додаток № 1 до
даного договору), що є невід'ємною
частиною даного договору (п.п. 1.2 -1.4
договору).

Загальна вартість
сільськогосподарської продукції
переданої виробником у власність
контрактанта визначається, як загальна
вартість договору, шляхом складання
вартості сільськогосподарської
продукції, переданої виробником у
власність контрактанта, та визначеної
видатковими накладними, які є
невід'ємною частиною даного договору.
Ціна за одиницю сільськогосподарської
продукції визначається у
відповідності з погодженою сторонами
специфікацією і зазначається у
видаткових накладних на
сільськогосподарську продукцію.
Типова форма специфікації визначена
додатком № 4, що є невід'ємною частиною
даного договору (п.п. 2.1 -2.2 договору).

Згідно додатку № 4 до спірного договору
сторони погодили поставку
сільськогосподарської продукції:
картопля чіпсового сорту «Верді», у
кількості 300 тон, ціна без ПДВ за
одиницю - 1416,66666 грн., загальною вартістю
510000,00 грн. з ПДВ (а.с. 16).

Виробник зобов'язаний поставити
сільськогосподарську продукцію згідно
базисних умов поставки з урахуванням
правил Інкотермс 2000 р.: DDP, склад
контрактанта, адреса складу:
Чернігівська область, м. Мена, вул.
Індустріальна, 17в. Строки поставки
сільськогосподарської продукції
визначаються графіком поставки
(додатком № 3), який є невід'ємною
частиною даного договору (п.п. 3.1, 3.5
договору).

Додатком № 3 до спірного договору
сторони погодили поставку картоплі,
згідно ДСТУ 4993:2008, у кількості 300 тонн,
строком поставки з 20.09.2013 р. по 11.10.2013 р.

(а.с. 16), згідно п.2.9 Договору, відстрочка
оплати товару складає 30 календарних
днів (а.с.12).

На виконання умов спірного договору
відповідач поставив, а позивач прийняв
сільськогосподарську продукцію,
картоплю пром. сорту Верді, у кількості
37,026 тон на загальну суму 62944,20 грн., що
підтверджується видатковими
накладними № РН-0000054 від 31.10.2013 р., №
РН-0000007 від 12.11.2013 р., № РН-0000015 від 21.11.2013
р. (а.с.20-22). Отриманий від відповідача
товар до цього часу позивачем не
оплачений, про що було зазначено
відповідачем в судовому засіданні.

Відповідач здійснив поставку
продукції не в повному обсязі, листом №
464 від 21.10.2013 року повідомив позивача, що
у зв'язку з тим, що урожай картоплі
значно менший в порівнянні з
попереднім роком, він зможе поставити
лише 70 тонн картоплі товарного врожаю
2013 року (а.с. 24).

Позивач підтвердив факт отримання
вказаного листа, та зазначив, що за
змістом розцінює його як відмову
відповідача від спірного договору в
односторонньому порядку, у зв'язку з
чим позивачем пред'явлено до стягнення
з відповідача 200000,00 грн. штрафної
неустойки на підставі п. 7.4 договору.

Пунктом 7.4 договору, з урахуванням
протоколу розбіжностей до нього,
сторони визначили, що виробник несе
відповідальність у вигляді сплати
штрафної неустойки контрактанту в
розмірі 200000,00 грн. за односторонню
відмову від даного договору або
дострокове розірвання даного договору
за ініціативою виробника ( а.с.17-19).

Згідно п. 8.3 Договору, договір
може бути змінений чи розірваний у
випадках, передбачених законом або цим
договором.

У відповідності до ст..193
Господарського кодексу України та ст.
525 Цивільного кодексу України
одностороння відмова від виконання
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що умовами
договору № 2503 ( п.8.4,8.5) надано право на
розірвання договору тільки позивачу у
даній справі, шляхом направлення
відповідного повідомлення, однак
відповідачу такого права не надано а ні
договором, а ні законом, а тому,
розірвання договору за ініціативою
відповідача може бути лише в порядку,
визначеному законом, зокрема, ст. 188
Господарського кодексу України,
ст..651,652 Цивільного кодексу України,
тощо.

Суд, проаналізувавши зміст листа №
434 від 21.10.2013 року (а.с. 24), дійшов
висновку, що даний документ не містить
односторонньої відмови відповідача
від договору № 2503 контрактації
сільськогосподарської продукції від
01.04.2013 року чи пропозиції щодо
дострокового розірвання даного
договору за ініціативою виробника,
крім того, якщо позивач вважав цей лист
відмовою від договору, то в разі
незгоди , позивач повинен був здійснити
відповідні дії, передбачені
вищезазначеними статтями кодексів, в
разі неприйняття таких дій
відповідача. Однак, як заявлено
відповідачем та не спростовано
позивачем, відповідь чи будь-які
заперечення на цей лист відповідачу
надані не були. В судовому порядку
також не вирішувалось питання щодо
дострокового розірвання даного
договору за ініціативою виробника
(позивача у даній справі), що було б
підставою для застосування до нього
санкцій, передбачених п.7.4 договору. За
таких обставин, позовні вимоги в
частині стягнення з відповідача 200000,00
грн. штрафної неустойки є
необґрунтовані належними доказами, а
тому, не підлягають задоволенню.

Позивачем пред'явлено до
стягнення 32652,47 грн. штрафної неустойки
за період з 11.10.2013 р. по 25.04.2014 року,
включно, на підставі п. 7.3 спірного
договору.

Пунктом 7.3 договору, з
урахуванням редакції протоколу
розбіжностей ( а.с.17-19), сторони
погодили, що у випадку порушення
виробником строків поставки
сільськогосподарської продукції,
виробник зобов'язаний сплатити
контрактанту штрафну неустойку в
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла в період за який
нараховується пеня від вартості
недопоставленої (несвоєчасно
поставленої) сільськогосподарської
продукції за кожний день прострочення
поставки сільськогосподарської
продукції.

Статтею 230 Господарського кодексу
України визначено, що штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Розмір штрафних санкцій
визначається ст..231 Господарського
кодексу України, відповідно до ч.1 якої
встановлено, що законом щодо окремих
видів зобов»язань може бути визначений
розмір штрафних санкцій, зміна яких за
погодженням сторін не допускається.
Цією ж статтею ( законом) встановлена
відповідальність за порушення
господарського зобов»язання в
правовідносинах за участю суб»єктів
державного сектора економики ( ч.2), а
також частинами 4, 6 цієї ж статті, - для
всіх інших суб»єктів господарювання, а
саме: у разі якщо розмір штрафних
санкцій законом не визначено, санкції
застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).
Штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Згідно ст. 549 Цивільного вказаного
Кодексу неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожний день прострочення виконання.

Суд, проаналізувавши зміст п. 7.3
договору, прийшов до висновку, що за
правовою природою штрафна неустойка,
визначена даним пунктом договору, є
пенею , яка нараховується виключно за
порушення грошових зобов»язань,
оскільки її розмір обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного зобов'язання за кожний день
прострочення виконання у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ.

За приписами ст. 549 Цивільного
кодексу України та п. 2.1 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 17.12.2013 р. № 14 пеня підлягає
стягненню за несвоєчасне виконання
саме грошового зобов'язання.

У відповідності до п. 1.1 Постанови
ВГСУ № 14 від 17.12.2013 р. грошовим, за
змістом статей 524, 533-535, 625 Цивільного
кодексу України, є виражене в грошових
одиницях (національній валюті України
чи в грошовому еквіваленті в іноземній
валюті) зобов'язання сплатити гроші на
користь іншої сторони, яка, відповідно,
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку, грошовим
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона зобов'язана
оплатити поставлену продукцію,
виконану роботу чи надану послугу в
грошах, а друга сторона вправі вимагати
від першої відповідної оплати, тобто в
якому передбачено передачу грошей як
предмета договору або сплату їх як ціни
договору.

Отже, порушення відповідачем
строку поставки сільськогосподарської
продукції (п. 7.3 договору) не є
порушенням грошового зобов'язання, а
тому, відповідальність за його
порушення не може встановлюваться у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за кожний день прострочення.

Частина 1 ст. 83 Господарського
процесуального кодексу України
передбачає, що господарський суд
приймаючи рішення, має право визнати
недійним повністю чи у певній частині
пов'язаний з предметом спору договір,
який суперечить законодавству.

Пунктом 2.3 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 11
від 29.05.2013 р. встановлено, якщо,
вирішуючи господарський спір, суд
встановить, що зміст договору,
пов'язаного з предметом спору,
суперечить законодавству, чинному на
момент укладення договору, він,
керуючись пунктом 1 частини першої
статті 83 ГПК, вправі за власною
ініціативою визнати цей договір
недійсним повністю або у певній
частині із застосуванням за
необхідності й наслідків визнання
недійсним нікчемного правочину (абзац
другий частини п'ятої статті 216 ЦК
України). Реалізація господарським
судом цього права здійснюється
незалежно від наявності відповідного
клопотання сторони (на відміну від
припису пункту 2 частини першої тієї ж
статті ГПК).

У відповідності до ч. 1 ст. 215
Цивільного кодексу України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема
якщо зміст правочину суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам (ч. 1. ст. 202 ЦКУ).

З урахуванням вищевикладеного п.
7.3 договору від 01.04.2013 р. № 2503
контрактації сільськогосподарської
продукції визнається судом недійсним,
оскільки суперечить змісту ч.ч. 4, 6 ст. 231
Господарського кодексу України , ч. 3 ст.
549 Цивільного кодексу України.

Згідно ч. 1 ст. 216 вказаного кодексу
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю.

З урахуванням вищезазначеного,
вимоги позивача в частині стягнення
32652,47 грн. штрафної неустойки (пені) на
підставі п. 7.3 договору не підлягають
задоволенню.

Позивачем заявлено до стягнення 587100,00
грн. збитків пов'язаних з неналежним
виконанням відповідачем зобов'язань за
договором № 2503 від 01.04,2013 р.
контрактації сільськогосподарської
продукції.

Відповідно до ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України,
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Статтею 16 Цивільного кодексу України
встановлено, що кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Способами захисту
цивільних прав та інтересів можуть
бути, зокрема, відшкодування збитків та
інші способи відшкодування майнової
шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
14.07.2011 року між позивачем у даній справі
та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Снек Експорт»
укладено договір поставки товару за №
99 (а.с. 28-36), на виконання якого позивачем
у даній справі та ТОВ «Снек Екпорт»
укладено специфікацію № 11 від 06.08.2013
року, згідно якої позивач у даній
справі зобов'язався поставити ТОВ
«Снек Експорт» чіпси картопляні в
асортименті на загальну суму 5871000,00 грн.
в строк до 25.10.2013 року ( а.с. 37). Позивач у
даній справі, зобов'язання перед ТОВ
«Снек Експорт» згідно договору
поставки № 99 від 14.07.2013 року та
специфікації № 11 від 06.08.2013 р. належним
чином не виконав, рішенням Постійно
діючого третейського суду при
Асоціації «Укрснек» за позовом ТОВ
«Снек Експорт» до позивача у даній
справі, позовні вимоги ТОВ «Снек
Експорт» задоволено в повному обсязі,
та присуджено до стягнення з позивача у
даній справі 587100,00 грн. штрафу на
підставі п. 7.1 договору поставки № 99 від
14.07.2011 року (а.с. 39-40).

04.02.2014 року між позивачем у даній справі
та ТОВ «Снек Експорт» укладено угоду
про зарахування зустрічних однорідних
вимог, відповідно до якої сторони
визнали про наявність у ТОВ «Снек
Експорт» зобов'язання по сплаті
грошових коштів за поставлений товар
згідно договору поставки № 99 від 14.07.2011
року в сумі 590940,48 грн. перед ДП «ЮМаК»
ЗАТ «Корпорація «Інтерагросистема» (
позивач у дані справі) та про наявність
зобов'язання по сплаті грошових коштів
ДП «ЮМаК» ЗАТ «Корпорація
«Інтерагросистема» перед ТОВ «Снек
Екпорт», які складаються з суми штрафу,
присудженого до стягнення рішенням
Постійно діючого третейського суду при
Асоціації «Укрснек» від 13.01.14 р., на суму
587100,00 грн. З урахуванням того, що термін
виконання по вищевказаним
зобов'язанням настав, та враховуючи те,
що вимоги сторін є однорідними, з
урахуванням положень ст. 601 Цивільного
кодексу України, сторони домовились
припинити взаємні зобов'язання
зарахуванням однорідних зустрічних
вимог в сумі 587100,00 грн. (а.с. 42).

Позивач вважає, що ним понесені збитки
в сумі 587100,00 грн. за вини саме
відповідача.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, у тому числі і
відшкодування збитків.

Відшкодування збитків передбачено
також і ст. 224 ГК України, якою
встановлено, що учасник господарських
відносин, який порушив господарське
зобов'язання або установлені вимоги
щодо здійснення господарської
діяльності, повинен відшкодувати
завдані цим збитки суб'єкту, права або
законні інтереси якого порушено.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода) (ст. 22 ЦК
України).

Положеннями ст. 623 ЦК України
передбачено, що боржник, який порушив
зобов'язання, має відшкодувати
кредиторові завдані цим збитки. Розмір
збитків, завданих порушенням
зобов'язання, доказується кредитором.

В договірних відносинах необхідною
умовою для відшкодування збитків є
наявність між сторонами укладеного
договору, порушення зобов'язань за яким
могло б завдати збитки та наявність
складу цивільного правопорушення:
протиправна поведінка, дія чи
бездіяльність особи; шкідливий
результат такої поведінки (збитки);
причинний зв'язок між протиправною
поведінкою та збитками; вина порушника.

Згідно з частиною першою статті 33 ГПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Відповідно до статті 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Встановлення причинного зв'язку між
протиправною поведінкою особи, яка
завдала шкоду, та збитками потерпілої
сторони є важливим елементом
доказування наявності реальних
збитків. Слід довести, що протиправна
дія чи бездіяльність відповідача є
причиною, а збитки, які виникли у
позивача - наслідком такої
протиправної поведінки.

Питання про наявність або відсутність
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою особи і завданими збитками
вирішується судом шляхом оцінки усіх
фактичних обставин справи.

Відсутність будь-якої складової
цивільного правопорушення виключає
настання цивільно-правової
відповідальності відповідача у
вигляді покладення на нього обов'язку з
відшкодування збитків.

Однак, будь-якого документального
підтвердження про взаємопов'язаність
договору поставки № 99 від 14.07.2011 р. та
договору від 01.04.2013 р. № 2503 контрактації
сільськогосподарської продукції
позивач не надав.

При розгляді постійно діючим
третейським судом при Асоціації
«УкрСнек» справи № 35/3-2013 за позовом ТОВ
«Снек Експорт» до ДП «ЮМаК» ЗАТ
«Корпорація «Інтерагросистема» про
стягнення 587100,00 грн. штрафу згідно
договору № 99 від 14.07.2011 р. , ДП «Левона-С»
ПП «Левона» ( відповідач у даній
справі) до участі у справі залучений не
був, та ніяким чином підприємство
відповідача в проваджені даної справи
та в рішенні третейського суду не
згадується. Наданий позивачем
розгорнутий розрахунок витрат
картоплі для виробництва чіпсів за
договором № 99 від 14.07.2011 року згідно до
норм виробництва чіпсів картопляних на
підприємстві ДП «ЮМаК», нормативно не
обгрунтований, що позбавляє суд
можливості перевірити правильність
його нарахування, а головне, зазначений
розрахунок не може бути належним
доказом невиконання позивачем своїх
зобов»язань перед ТОВ «Снек Експорт»
саме з вини відповідача.

Крім того, з листів позивача від 27.09.2013
р. № 12/09, № 13/09 до виробників с/г
продукції ТОВ «Поліська Картопляна
Компанія» та ФГ «Аделаїда», свідчать
про те, що вже станом на 27.09.2013 р. (тобто
ще до настання строку виконання
відповідачем зобов'язань за спірним
договором № 2503 та до отримання
позивачем листа відповідача № 434 від
21.10.13) позивач знав про неможливість
виконання взятих на себе зобов'язань за
договором поставки № 99 від 14.07.2011 р. та
специфікації № 6 від 06.08.2014 р. (а.с. 44-47).

З урахуванням вищевикладеного, суд не
вбачає причиново-наслідкового зв'язку
між порушенням відповідачем умов
договору № 2503 від 01.04.2013 р. та
неможливістю виконання позивачем умов
договору № 99 поставки товару від 14.07.2011
року та специфікації № 11 від 06.08.2013 р.

Таким чином, позовні вимоги в частині
стягнення з відповідача 587100,00 грн.
збитків задоволенню не підлягають за
недоведеністю (відсутністю) повного
складу цивільного правопорушення, а
саме причинно-наслідкового зв'язку між
протиправною поведінкою відповідача
та шкідливим результатом такої
поведінки (збитками).

Керуючись ст. ст. 32, 33, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд-

ВИРІШИВ:

1. Визнати недійсним пункт 7.3 договір №
2503 від 01.04.2013 р. контрактації
сільськогосподарської продукції, що
укладений між Дочірнім підприємством
«Левона-С» Приватного підприємства
«Левона» () та Дочірнім
підприємством «ЮМаК» Закритого
акціонерного товариства «Корпорація
«Інтерагросистема» ().

2. В позові відмовити в повному обсязі.

Рішення оформлено відповідно до ст. 84
Господарського процесуального
кодексу України та підписано 26.06.2014.

Суддя
Мурашко І.Г.