ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 року Справа № 908/3009/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Полякова Б.М. - головуючого, Коваленка
В.М. (доповідач у справі), Короткевича
О.Є.,розглянувши касаційну
скаргупублічного акціонерного
товариства "УкрСиббанк", м. Харківна
постанову та постановувід 03.03.2014 р.
Донецького апеляційного
господарського суду від 21.10.2013 р.
господарського суду Запорізької
областіу справі№ 908/3009/13
господарського суду Запорізької
областіза заявою боржникатовариства з
обмеженою відповідальністю "АВТОКОМ",
м. Запоріжжяпровизнання банкрутом

в судовому засіданні взяли участь
представники:

ПАТ "УкрСиббанк"Карпусь С.В.,
довір.,ліквідаторЖитник В.П.,
паспортВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 10.09.2013 року, що
винесена у справі № 908/3009/13, прийнято до
розгляду заяву про порушення справи
про банкрутство товариства з обмеженою
відповідальністю "АВТОКОМ" (далі -
Боржник,Товариство) за заявою
останнього в порядку норм ст. 95 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", далі - Закон
про банкрутство).

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 25.09.2013 року
порушено провадження у справі про
банкрутство Товариства, а справу
призначено до розгляду в судовому
засіданні.

Постановою господарського суду
Запорізької області від 21.10.2013 року
(суддя -Т.М. Шевченко) Товариство
визнано банкрутом, відносно нього
відкрито ліквідаційну процедуру, а
ліквідатором Боржника призначено
Житника В.П.

Не погодившись із цією постановою суду,
публічне акціонерне товариство
"УкрСиббанк" (далі-Банк) звернулося до
Донецького апеляційного
господарського суду із апеляційною
скаргою, в якій просило скасувати
постанову господарського суду
Запорізької області від 21.10.2013 року, а
провадження у справі припинити.

Постановою Донецького апеляційного
господарського суду від 03.03.2014 року
(головуючий суддя - М'ясищев А.М., судді:
Будко Н.В., Москальова І.В.) апеляційну
скаргу залишено без задоволення, а
постанову господарського суду
Запорізької області від 21.10.2013 року -
без змін.

Не погоджуючись із вказаними судовими
рішеннями попередніх інстанцій,
публічне акціонерне товариство
"УкрСиббанк" звернулося до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову Донецького
апеляційного господарського суду від
03.03.2014 року та постанову господарського
суду Запорізької області від 21.10.2013
року, а провадження у справі припинити.

Касаційна скарга мотивована
порушенням судами попередніх
інстанцій норм матеріального права,
зокрема ст.ст. 105, 111 Цивільного кодексу
України, ст. 60 Господарського кодексу
України, ст.ст. 11, 95 Закону про
банкрутство, а також норм
процесуального права.

Заслухавши пояснення представників
скаржника та ліквідатора Боржника,
обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши наявні матеріали справи,
проаналізувавши застосування судами
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів дійшла висновку,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Так, судами попередніх інстанцій в ході
розгляду справи було встановлено
дотримання всіх передумов в досудовій
процедурі ліквідації Боржника, на
підставі доказів встановлено
перевищення розміру пасиву над
активами Боржника, у зв'язку із чим суд
дійшов висновку про наявність підстав
для визнання Боржника банкрутом в
порядку норм ст. 95 Закону про
банкрутство. Апеляційним судом вказані
висновки підтримані у повному обсязі.

Заперечуючи такі висновки судів,
скаржник вказує, що суди не дослідили
питання, чи достатньо у Боржника коштів
для покриття витрат зі сплати у справі
судового збору та судових витрат, а
також питання щодо порушення
власниками Боржника норм ч. 1 ст. 95
Закону про банкрутство та стосовно їх
відповідальності за незадоволення
вимог кредиторів. Також скаржник
вказав на недотримання норм щодо
строків внесення в Єдиний державний
реєстр інформації про рішення
власників щодо припинення діяльності
Боржника. Крім цього заявник вказав на
відсутність затвердженого проміжного
балансу та доказів
неплатоспроможності Боржника.

Однак, суд касаційної інстанції не
погоджується із зазначеними
запереченнями, оскільки вони викладені
із невірним тлумаченням норм діючого
законодавства про банкрутство та
всупереч встановлених судами
попередніх інстанцій обставин справи.

Так, відповідно до норм частини 1 ст. 95
Закону про банкрутство якщо вартості
майна боржника - юридичної особи, щодо
якого прийнято рішення про ліквідацію,
недостатньо для задоволення вимог
кредиторів, така юридична особа
ліквідується в порядку, передбаченому
цим Законом. У разі виявлення
зазначених обставин ліквідатор
(ліквідаційна комісія) зобов'язаний
звернутися до господарського суду із
заявою про порушення справи про
банкрутство такої юридичної особи.

Нормами ч. 2 цієї ж статті передбачено,
що за результатами розгляду заяви про
порушення справи про банкрутство
юридичної особи, майна якої
недостатньо для задоволення вимог
кредиторів, господарський суд визнає
боржника, який ліквідується, банкрутом,
відкриває ліквідаційну процедуру,
призначає ліквідатора в порядку,
встановленому цим Законом для
призначення розпорядника майна.

Отже, для визнання в порядку норм ст. 95
вказаного закону боржника банкрутом
необхідною умовою та підставою для
суду є встановлення факту
недостатності майна боржника для
задоволення вимог кредиторів, у зв'язку
з чим спростовується довід скаржника
про необхідність з'ясування судом
ознак неплатоспроможності Товариства
для вирішення питання щодо
обґрунтованості порушення та
здійснення провадження саме у даній
справі про банкрутство.

При цьому, відповідно до норм ч. 1
згаданої ж статті законодавець
визначає, що обов'язковою умовою
звернення до господарського суду із
заявою про порушення справи про
банкрутство є дотримання боржником
порядку ліквідації юридичної особи
відповідно до законодавства України.

Відповідне правило передбачено ч. 3 ст.
110 Цивільного кодексу України (далі - ЦК
України), яка містить загальні
положення про ліквідацію юридичної
особи.

У зв'язку з цим необхідними
передумовами для звернення із заявою
про порушення провадження у справі про
банкрутство боржника в порядку ст. 95
Закону про банкрутство є дотримання
вимог цивільного та господарського
законодавства щодо добровільної
ліквідації юридичної особи.

Такі передумови, відповідно до аналізу
вказаної норми та положень ст. 11 Закону
про банкрутство, полягають у
наступному:

Прийняття рішення власником майна (або
органом, уповноваженим управляти
майном) боржника про ліквідацію
останнього, повідомлення державного
реєстратора про таке рішення та
внесення відповідної інформації до
Єдиного державного реєстру, а також
прийняття рішення щодо звернення до
господарського суду із відповідною
заявою. Проведення аналізу активів
боржника у вигляді проведення
інвентаризації наявного майна (у тому
числі заставленого майна), визначення
його вартості та оцінки грошових
коштів на рахунках боржника. Аналіз
пасивів боржника шляхом публікації
оголошення згідно з вимогами ч.ч. 2, 5 ст.
105 ЦК України з метою виявлення
кредиторів та встановлення повного
обсягу кредиторської заборгованості, у
тому числі по податках, зборах
(обов'язкових платежах). Проведення
аналізу активів та пасивів боржника є
підставою складення проміжного
ліквідаційного балансу, який додається
до заяви боржника відповідно до п. 3 ст. 7
Закону про банкрутство. Повідомлення
органу державної податкової служби про
ліквідацію підприємства.

Дотримання визначених вимог є
підставою для звернення ліквідатора
(ліквідаційної комісії) із заявою про
порушення справи про банкрутство в
порядку ст. 95 Закону про банкрутство.

Між тим, скаржник не звернув уваги на
встановлені судами попередніх
інстанцій та підтверджені наявними
доказами у справі обставини щодо
дотримання заявником вказаних вище
вимог законодавства.

Зокрема, судами попередніх інстанції
на підставі доказів у справі
встановлені обставини: прийняття
учасниками Товариства 05.06.2013 року
рішення про припинення (ліквідацію),
створення ліквідаційної комісії та
проведення ліквідаційної процедури
Товариства, проведення інвентаризації
майна Боржника, а також аналізу наявних
у Боржника активів згідно даних
бухгалтерського балансу,
правовстановлюючих документів,
відповідей на запити до відповідних
органів, переліку кредиторів та
заборгованості перед ними, у тому числі
згідно заяв кредиторів, поданих після
здійснення досудової публікації про
припинення діяльності Боржника, аналіз
дебіторської заборгованості (т. 1 а.с.
19-90, 92). Проведення аналізу активів та
пасивів Товариства стало підставою
складення проміжного ліквідаційного
балансу останнього, який, всупереч
доводів скаржника, був затверджений на
загальних зборах учасників Товариства
22.08.2013 року (т. 1 а.с. 100).

Касаційний суд також враховує
встановлені судами обставини щодо
внесення в Єдиний державний реєстр
інформації щодо вказаного рішення
учасників Боржника про припинення його
діяльності (т. 1 а.с. 23), здійснення щодо
Товариства належної досудової
публікації з дотриманням строків,
передбачених ч.ч. 2, 5 ст. 105 ЦК України (т.
1 а.с. 24), а також повідомлення
податкового органу шляхом направлення
заяви від 01.10.2013 року за формою 8-ОПП про
припинення діяльності Товариства і
персонального повідомлення, зокрема
Банку щодо припинення юридичної особи
Товариства (т. 1 а.с. 25, 92). При цьому слід
звернути увагу, що податковим органом
була складена довідка від 18.06.2013 року по
результатах документальної
позапланової перевірки Товариства за
період з 16.10.2012 року по 14.06.2013 року,
згідно якої не було встановлено
порушень з боку Товариства вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства (т. 1 а.с. 93-95).

Отже, судами попередніх інстанцій на
підставі доказів у справі були
перевірені та встановлені обставини
щодо наявності та підтвердженності
правових підстав для визнання Боржника
банкрутом за особливостями,
передбаченими нормами ст. 95 Закону про
банкрутство. Скаржником вказані
правові підстави не спростовані.

Що ж до наведених в касаційній скарзі
заперечень стосовно недотримання
встановленого ч. 1 ст. 105 Цивільного
кодексу триденного строку внесення в
Єдиний державний реєстр інформації
щодо рішення власників про припинення
юридичної особи Боржника, то на думку
колегії суддів така невідповідність,
за наявності здійсненої з дотриманням
встановленого законом строку
досудової публікації оголошення про
припинення юридичної особи та
персонального повідомлення кредиторів
та податкового органу про таке рішення,
не є підставою для скасування
постанови про визнання Боржника
банкрутом.

Що ж до необхідності покриття витрат у
ліквідаційній процедурі та щодо
погашення витрат на сплату судового
збору (ч. 4 ст. 11 Закону про банкрутство),
касаційний суд зазначає, що у процедурі
досудової ліквідації згідно даних
інвентаризації було виявлено майно
Боржника та вказана його вартість. А
тому, незалежно від того, чи перебуває
таке майно у заставі, не можна
стверджувати про недотримання
Боржником вказаної норми -
недостатність наявного майна для
покриття судових витрат. До того ж
Банком не врахована можливість
погашення судових витрат у справі за
рахунок реалізації цього майна, адже на
момент порушення справи невідомо, за
яку вартість буде продане це майно у
ліквідаційній процедурі.

У зв'язку із вищевикладеним суд
касаційної інстанції погоджується із
висновками судів попередніх інстанцій
про наявність, обґрунтованість та
підтвердженність доказами у справі
передумов для звернення із заявою про
порушення справи про банкрутство
Товариства в порядку норм ст. 95 Закону
про банкрутство, а також для визнання
його банкрутом в порядку норм вказаної
статті.

За таких обставин справи, суд
касаційної інстанції вважає, що
касаційні вимоги публічного
акціонерного товариства "УкрСиббанк"
не знайшли свого підтвердження, не є
обґрунтованими та не спростовують
висновків судів першої та апеляційної
інстанцій, у зв'язку з чим задоволенню
не підлягають, а тому оскаржувані
постанови цих судів підлягають
залишенню без змін, як такі, що
відповідають нормам матеріального та
процесуального права.

З урахуванням викладеного та керуючись
нормами ст.ст. 1, 11, 12, 16, 95 Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
ст.ст. 105, 110, 111 Цивільного кодексу
України, ст. 60 Господарського кодексу
України та ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства "УкрСиббанк"
залишити без задоволення.

2. Постанову Донецького
апеляційного господарського суду від
03.03.2014 р. та постанову господарського
суд Запорізької області від 21.10.2013 р. у
справі № 908/3009/13 залишити без змін.

Головуючий
Б.М. Поляков

Судді
В.М. Коваленко

О.Є. Короткевич

Постанова виготовлена та підписана
26.06.2014 року.