РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2014 року
Справа № 5/25-38

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Юрчук М.І., суддя
Коломис В.В. , суддя Огороднік К.М.

при секретарі Мулявка М.П.

за участю представників сторін:

прокурор: Марщівська О.П.

позивача: представник не з'явився

відповідача: керівник Салецька Л.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
відповідача Публічного акціонерного
товариства "Орлея" на ухвалу
господарського суду Волинської
області від 05.05.14р. у справі № 5/25-38
(суддя Слупко Валентина Леонтіївна)

за позовом Першого заступника
прокурора Волинської області в
інтересах держави в особі Української
державної інноваційної компанії в
особі Рівненського регіонального
відділення

до відповідача Відкритого
акціонерного товариства "Луцький
райагропостач"

про звернення стягнення на заставлене
майно

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням в. о. керівника апарату
Рівненського апеляційного
господарського суду від 06.06.2014 р. №55 у
зв'язку з перебуванням у відрядженні
головуючого судді (судді-доповідача) по
справі - Тимошенко О.М., проведено
повторний автоматичний розподіл
справи №5/25-38, яким визначено колегію у
складі суддів: головуючий суддя - Юрчук
М.І., суддя Коломис В.В., суддя Огороднік
К.М.

Ухвалою господарського суду
Волинської області у справі №5/25-38 від
05.05.14р. відмовлено ПАТ"Орлея" в
задоволенні заяви №148 від 25.11.2013р. про
визнання такими, що не підлягають
виконанню наказів господарського суду
Волинської області від 17.10.2007р. №5/25-1 та
№5/25-2.

Ухвала місцевого господарського суду
мотивована тим, що ліквідація боржника
за основним договором не є підставою
для визнання такими, що не підлягають
виконанню наказів суду про звернення
стягнення на майно за договором
застави, оскільки накази суду не
відносяться до зобов'язань в розумінні
зобов'язального права.

Не погоджуючись із прийнятою ухвалою
суду першої інстанції, Публічне
акціонерне товариство "Орлея"
звернулося до Рівненського
апеляційного господарського суду із
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати ухвалу суду першої інстанції
від 05.05.14р. у справі 5/25-38 та прийняти
нове процесуальне рішення, яким
задовольнити заяву про визнання
наказів господарського суду
Волинської області №5/25-1, №5/25-2 від
17.10.2007 року такими, що не підлягають
виконанню.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
ухвала прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підлягає скасуванню. Крім того,
апелянт, як на підставу скасування
рішення суду першої інстанції,
посилається на те, що місцевий
господарський суд нехтує вказівками
вищих інстанцій, посилаючись на те, що
ГПК України не передбачено, що правові
позиції судових колегій Вищого
господарського суду України по
конкретних справах є обов'язковими для
суду при прийнятті рішення. Однак, на
думку апелянта, ГПК також не
передбачено виконувати накази суду по
зобов'язаннях, які припинилися в силу
закону, на що і вказав Вищий
господарський суд в своїх постановах
від 10.07.2013 року у справі №5011-37/16267-2012 та
від 02 квітня 2014 року у справі №5/25-38.

У судовому засіданні представник
відповідача доводи апеляційної скарги
підтримала.

Представником позивача подано відзив
на апеляційну скаргу, відповідно до
якого він просить суд ухвалу
господарського суду Волинської
області від 05.05.14р. залишити без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення з
підстав, викладених у відзиві.

Прокурор не скористався правом подачі
письмового відзиву на апеляційну
скаргу, що у відповідності ч.2 ст.96
Господарського процесуального кодексу
України не перешкоджає перегляду
судового акту.

В судовому засіданні прокурор повністю
підтримала позицію позивача
відображену у відзиві, в зв'язку з чим
просить суд відмовити ПАТ "Орлея" в
задоволенні апеляційної скарги.

Представник позивача у судове
засідання 24.06.14 р. не з'явився. Про час і
місце розгляду апеляційної скарги був
повідомлений належним чином, про що
свідчить повідомлення про вручення
поштових відправлень (ухвали суду, а.с.
-97, т.15).

Колегію суддів зазначене процесуальне
питання винесено на обговорення.

Прокурор та представник відповідача
висловилися за продовження розгляду
апеляційної скарги за відсутності
позивача.

Оскільки явка позивача в судове
засідання обов'язковою не визнавалася,
представник належним чином був
повідомлений про день, час і місце
розгляду апеляційної скарги, клопотань
про відкладення її розгляду до суду не
надходило, колегія суддів прийшла до
висновку про можливість розгляду
апеляційної скарги без участі
представника позивача.

Рівненський апеляційний господарський
суд, заслухавши пояснення прокурора та
представника відповідача у судовому
засіданні, розглянувши доводи
апеляційної скарги, заперечення на
апеляційну скаргу, дослідивши наявні
матеріали справи, перевіривши повноту
встановлення обставин справи та їх
юридичну оцінку, проаналізувавши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, вважає, що ухвалу
господарського суду Волинської
області від 05.05.14р. у даній справі слід
залишити без змін, а апеляційну скаргу
скаржника - без задоволення, виходячи з
наступного.

Апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Аналізуючи надані докази, оцінюючи їх у
сукупності, колегією суддів
апеляційної інстанції взято до уваги
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням господарського суду
Волинської області від 13.03.2007 року у
справі № 5/25-38 за позовом першого
заступника прокурора Волинської
області в інтересах держави в особі
Української державної інноваційної
компанії, в особі Рівненського
регіонального відділення до ВАТ
"Луцький райагропостач" про звернення
стягнення на заставне майно, звернено
стягнення на предмет застави по
договору від 20.07.2001 на користь
Української державної інноваційної
компанії в особі Рівненського
регіонального відділення, а саме на
майно ВАТ "Луцький райагропостач":
адміністративно-складське приміщення
з металевою огорожею та площадкою
площею 1 308,9 кв. м.; склад господарських
товарів площею 597, 1 кв. м.; склад
металевий (модуль) площею 525, 8 кв. м. Дане
рішення не скасоване та є чинним.

На виконання даного рішення видано
накази про примусове виконання рішення
№ 5/25-1, № 5/25-2 від 17.10.2007 року.

Згідно постанови Рівненського
апеляційного господарського суду від
22.01.13 р. замінено відповідача Відкрите
акціонерне товариство "Луцький
райагропостач" правонаступником
Публічним акціонерним товариством
"Орлея".

Ухвалою господарського суду
Волинської області від 12.12.2013 року було
припинено провадження по заяві ПАТ
"Орлея" про визнання наказів №5/25-1 та
№5/25-2 такими, що не підлягають
виконанню з посиланням на те, що
наведені ПАТ "Орлея" обставини вже були
предметом дослідження господарськими
судами по поданій 20.12.2011 року заяві, в
якій ПАТ "Орлея" також доводило, що
зобов'язання товариства "Авгур",
забезпечені заставою припинилися з
ліквідацією ТОВ "Авгур", а тому
припинилося зобов'язання ПАТ "Орлея".

Постановою Рівненського апеляційного
господарського суду від 10.01.2014 року у
справі №5/25-38 скасовано ухвалу
господарського суду Волинської
області від 12.12.2013 року у справі №5/25-38;
справу №5/25-38 передано на розгляд до
господарського суду Волинської
області.

Не погоджуючись з постановою суду
апеляційної інстанції, Державна
інноваційна фінансово-кредитна
установа в особі Рівненського
регіонального відділення звернулася
до Вищого господарського суду України
з касаційною скаргою, в якій просила
скасувати постанову Рівненського
апеляційного господарського суду від
10.01.2014 року у справі № 5/25-38, та залишити
в силі ухвалу господарського суду
Волинської області від 12.12.2013 року у
справі №5/25-38.

Однак, постановою Вищого
господарського суду України від 02.04.2014
року постанову Рівненського
апеляційного господарського суду
залишено без змін, а матеріали справи
повернуто до господарського суду
Волинської області.

Своєю ухвалою від 05.05.14 р. господарський
суд Волинської області відмовив ПАТ
"Орлея" в задоволенні заяви №148 від
25.11.2013р. про визнання такими, що не
підлягають виконанню наказів
господарського суду Волинської
області від 17.10.2007р. №5/25-1 та №5/25-2.

Дослідивши надані докази колегія
суддів відмовляє в задоволенні
апеляційної скарги ПАТ "Орлея" виходячи
з наступного.

Стаття 115 ГПК України містить
імперативний припис про те, що рішення,
ухвали, постанови господарського суду,
що набрали законної сили, є
обов'язковими на всій території
України і виконуються у порядку,
встановленому Законом України "Про
виконавче провадження".

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ГПК України
виконання рішення господарського суду
провадиться на підставі виданого ним
наказу, який є виконавчим документом.
Наказ видається стягувачеві або
надсилається йому після набрання
судовим рішенням законної сили. Накази
про стягнення судового збору
надсилаються до місцевих органів
державної податкової служби.

Згідно з ст. 117 ГПК України,
господарський суд, який видав наказ,
може за заявою стягувача або боржника
визнати наказ таким, що не підлягає
виконанню.

Частина четверта статті 117 ГПК України
містить підстави визнання наказу
таким, що не підлягає виконанню
повністю або частково, за заявами
стягувачів або боржників, поданими в
порядку зазначеної статті:

- якщо його видано помилково;

- якщо обов'язок боржника відсутній
повністю чи частково у зв'язку з його
припиненням добровільним виконанням
боржником чи іншою особою або з інших
причин (наприклад, уразі скасування
чи зміни в апеляційному або в
касаційному порядку чи за результатами
перегляду за нововиявленими
обставинами рішення, на підставі якого
наказ було видано, якщо на момент таких
скасування чи зміни наказ ще не було
виконано повністю або частково).

ПАТ "Орлея" в обґрунтування своєї
позиції посилається на постанову
Вищого господарського суду України від
10.07.2013 року у справі №2011-37/16267-2012, в якій
колегія суддів у складі Коваленка В.М.,
Короткевича О.Є. та Хандуріна М.І.,
переглядаючи в касаційному порядку
рішення та постанову Київського
апеляційного господарського суду у
справі за позовом ПАТ "Орлея" до ДФІКУ
(м. Київ) про припинення зобов'язань за
договором застави від 20.07.2001 року,
зазначила, що касаційний суд вважає за
необхідне виключити, як неправомірні, з
мотивувальної частини рішень
обґрунтування, як підставу для відмови
Товариству у позові, посилання судів на
реалізацію відповідачем свого права
стягнення на передане у заставу майно
до вирішення у справі про банкрутство
питання про ліквідацію боржника за
основним зобов'язанням. Так, згідно
норм ст. 609 Цивільного кодексу України
ліквідація юридичної особи є підставою
припинення зобов'язання. За приписами
п. 1 ч. 1 ст. 593 цього ж кодексу право
застави припиняється в разі припинення
зобов'язання, забезпеченого заставою.
Отже, слід погодитись із доводами
скаржника, що у зв'язку із ліквідацією
боржника за основним зобов'язанням -
ТОВ фірми "Авгур", право застави за
спірним договором припинилось в силу
закону - у зв'язку із припиненням
основного зобов'язання. При цьому
вказані норми не встановлюють винятки
з цього правила та не встановлюють
умови для випадків, коли
заставодержатель реалізував своє
право звернення стягнення на майно,
однак не задовольнив свої вимоги за
рахунок предмету застави (ст.ст. 589, 590
Цивільного кодексу України). Також,
вказані норми не встановлюють винятки
або умови щодо моменту, коли
заставодержатель реалізував своє
право в порядку норм ст. 590 вказаного
кодексу, оскільки право застави
припиняється в силу закону незалежно
від стадії реалізації цього права.

Колегія суддів звертає увагу на ту
обставину, що відповідно до ст. 4
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд вирішує
господарські спори на підставі
Конституції України, цього Кодексу,
інших законодавчих актів України,
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України.

Господарський суд не застосовує акти
державних та інших органів, якщо ці
акти не відповідають законодавству
України.

Якщо в міжнародних договорах України,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України, встановлені
інші правила, ніж ті, що передбачені
законодавством України, то
застосовуються правила міжнародного
договору.

Господарський суд у випадках,
передбачених законом або міжнародним
договором, застосовує норми права
інших держав.

Статтею 82 вказаного кодексу також
регламентовано, що обираючи при
прийнятті рішення правову норму, що
підлягатиме застосуванню до спірних
правовідносин, господарський суд
зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, які викладені
у рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави неоднакового
застосування судами касаційної
інстанції одних і тих же норм
матеріального права, внаслідок чого
ухвалено різні за змістом судові
рішення в подібних правовідносинах.

Як з'ясовано судом відповідач у справі
№5/25-38 - Відкрите акціонерне товариство
"Луцький райагропостач"
(правонаступник Публічне акціонерне
товариство "Орлея") неодноразово
звертався до господарського суду
Волинської області із заявою про
визнання наказів №5/25-1 та №5/25-2 від
17.10.2007 року такими, що не підлягають
виконанню (заява вих.№220 від 15.12.2011 року,
заява вих. №15 від 08.05.2012 року).

Ухвалою господарського суду
Волинської області від 24.04.2012 року,
залишеною без змін апеляційною та
касаційною інстанціями (постанова
Рівненського апеляційного
господарського суду від 30.05.2012 року,
постанова Вищого господарського суду
України від 08.08.2012 року) заяву
Відкритого акціонерного товариства
"Луцький райагропостач" про визнання
наказів №5/25-1 та №5/25-2 від 17.10.2007 року
такими, що не підлягають виконанню,
залишено без задоволення.

Ухвалою господарського суду
Волинської області від 09.07.2012 року у
справі №5/25-38, залишеною без змін
постановою Рівненського апеляційного
господарського суду від 22.01.2013 року,
відмовлено у задоволенні заяви
Відкритого акціонерного товариства
"Луцький райагропостач" про визнання
наказів господарського суду
Волинської області від 17.10.2007 року №5/25-1
та №5/25-2 такими, що не підлягають
виконанню.

При винесенні судових актів суди
виходили з того, що ліквідація боржника
за основним договором не є підставою
для визнання такими, що не підлягають
виконанню наказів суду про звернення
стягнення на майно за договором
застави, оскільки накази суду не
відносяться до зобов'язань в розумінні
зобов'язального права.

Оскільки ГПК України не передбачено, що
правові позиції судових колегій по
конкретних справах є обов'язковими для
суду при прийнятті рішень, суд першої
інстанції відмовив ПАТ "Орлея" у
задоволенні заяви №148 від 25.11.2013 року
(а.с.26-31, т.14) про визнання такими, що не
підлягають виконанню наказів суду від
17.10.2007 року №5/25-1 та №5/25-2.

Зазначену позицію місцевого
господарського суду підтримує і
розділяє колегія суду апеляційної
інстанції.

З огляду на зазначені правові
положення та встановлені обставини
справи апеляційний господарський суд
приходить до висновку, що доводи,
викладені відповідачем в апеляційній
скарзі, є необґрунтованими, оскільки
вони спростовуються зібраними по
справі доказами і не відповідають
вимогам закону.

Враховуючи наведене, Рівненський
апеляційний господарський суд вважає,
що ухвала господарського суду першої
інстанції прийнята з урахуванням усіх
обставин справи та з дотриманням норм
чинного законодавства, а тому не вбачає
підстав для її зміни чи скасування.

Витрати по сплаті судового збору за
розгляд апеляційної скарги
покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 - 105 , 106
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Орлея" від
15.05.14р. залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Волинської
області від 05 травня 2014 року у справі
№5/25-38 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Справу №5/25-38 повернути господарському
суду Волинської області.

Головуючий суддя
Юрчук М.І.

Суддя
Коломис В.В.

Суддя
Огороднік К.М.