ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2014 р.
Справа № 917/668/14

За позовом Рунівщинської сільської
ради, 38730, Полтавська область,
Полтавський район, с. Рунівщина,
вул. Гагаріна, 7

до Приватного підприємства "Зоря" Р",
юридична адреса: 38702, Полтавська
область, Полтавський район, с.
Залізничне, вул. Магістральна, 1; адреса
для листування: 38730, Полтавська область,
Полтавський район, с. Рунівщина, вул.
Леніна, 15

про стягнення 30860,30 грн.

Суддя Гетя Н.Г.

Представники до перерви:

від позивача: Сухаренко В.Я.

від відповідача: Маслівець С.Г.

Представники після перерви:

від позивача: Сухаренко В.Я.

від відповідача: Маслівець С.Г.

Розгляд справи продовжується після
перерви, оголошеної відповідно до ст. 77
ГПК України в судовому засіданні 10.06.2014
року.

В судовому засіданні 19.06.2014 року після
виходу з нарадчої кімнати на підставі
ст. 85 ГПК України судом оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Суть справи: розглядається позовна
заява про стягнення 30860,30 грн.
заборгованості згідно угоди про
соціально-економічне партнерство б/н
від 01.02.2012 року.

Представник позивача підтримав
позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судових
засіданнях та наданому до суду відзиві
на позовну заяву б/н від 06.06.2014 року (а.с.
29-31) проти задоволення позовних вимог
заперечує, посилаючись на те, що кошти,
виплату яких зобов'язався здійснити
відповідач згідно угоди, є благодійною
допомогою. Крім того, представник
відповідача вказує на неналежне
виконання позивачем взятих на себе за
спірною угодою зобов'язань та зазначає,
що дана угода закінчила свою дію 31.12.2012
року.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представників сторін, суд
встановив:

01.02.2012 року між Рунівщинською сільською
радою (позивач) та Приватним
підприємством "Зоря" Р" (відповідач)
була укладена угода про
соціально-економічне партнерство (а.с.
9-11).

Згідно п. 1.1. угоди про
соціально-економічне партнерство б/н
від 01.02.2012 року (далі - угода) предметом
угоди є взаємне партнерство сторін з
метою досягнення стабільного
соціального та економічного розвитку
адміністративної території, створення
сприятливих умов діяльності місцевого
самоврядування і суб'єкту
господарювання, забезпечення
спільного впливу на регуляторні,
фінансово-економічні і
суспільно-політичні процеси в селі
(селищі).

Відповідно до п. 7.1. угоди дана угода
набирає чинності з 01.02.2012 року і діє до
кінця звітного року та може бути
пролонгована на наступний період в
разі відсутності заперечень сторін на
протязі останнього місяця до
закінчення терміну дії угоди.

У відповідності до п. 2.2. угоди
відповідач зобов'язався в межах
чинного законодавства і власних
можливостей здійснювати благодійну
діяльність, яка направлена на
оновлення та розвиток об'єктів
соціально-економічної та
інженерно-транспортної
інфраструктури. Загальна сума коштів,
виплату яких погоджено сторонами
здійснити у 2012 року, становить 17634,46 грн.

На виконання умов укладеної угоди
26.04.2012 року відповідачем платіжним
дорученням № 397 (а.с. 28) було
перераховано позивачеві грошові кошти
в розмірі 4408,60 грн.

Як зазначається у позовній заяві, в
подальшому відповідач припинив
виплату грошових коштів згідно спірної
угоди, внаслідок чого сума його
заборгованості перед позивачем склала
30860,30 грн. (за період 2012-2013 роки).

В 2013 році Державною фінансовою
інспекцією в Полтавській області було
проведено планову виїзну ревізію
виконання бюджету Рунівщинської
сільської ради, за результатами якої
складено акт та направлено
Рунівщинській сільській раді вимогу
про усунення порушень.

У зв'язку з невиконанням Рунівщинською
сільською радою вищевказаної вимоги у
встановлений термін Державна
фінансова інспекція в Полтавській
області звернулась до суду з
адміністративним позовом про
зобов'язання Рунівщинської сільської
ради вчинити певні дії. Постановою
Полтавського окружного
адміністративного суду від 08.07.2013 року
по справі № 816/3779/13-а (а.с. 34-28) позов
Державної фінансової інспекції в
Полтавській області задоволено
повністю, зобов'язано Рунівщинську
сільську раду, зокрема, відобразити в
обліку дебіторську заборгованість за
нестягнутими коштами благодійної
допомоги, а також стягнути з Приватного
підприємства "Зоря" Р" благодійну
допомогу в загальному розмірі 17279,98 грн.
(в т.ч. в судовому порядку).

За таких обставин позивач прохає
стягнути з відповідача заборгованість
по благодійній допомозі в розмірі 30860,30
грн. (за період 2012-2013 роки згідно
наведеного у позові розрахунку).

Відповідно до ст. 11 ЦК України та ст. 174
ГК України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші угоди (правочини),
передбачені законом, а також угоди, що
не передбачені законом, але такі, які
йому не суперечать.

За загальним правилом, встановленим ч. 1
ст. 629, ст. 526 ЦК України, ч. 1 ст. 193 ГК
України, договір є обов'язковим для
виконання його сторонами, зобов'язання
повинні виконуватися належним чином, в
установлений строк, відповідно до
закону та інших правових актів, а також
договору.

Водночас нормами ст. 525 ЦК України та ч. 4
ст. 193 ГК України визначено, що
одностороння відмова від зобов'язання
не допускається, крім випадків,
передбачених законом.

Положеннями ч. 2 ст. 177 ГК України
передбачено, що суб'єкти
господарювання відповідно до частини
четвертої статті 175 цього Кодексу
можуть, незалежно від статутної мети
своєї діяльності, брати на себе
зобов'язання про господарську допомогу
у вирішенні питань соціального
розвитку населених пунктів їх
місцезнаходження, у будівництві й
утриманні соціально-культурних
об'єктів та об'єктів комунального
господарства і побутового
обслуговування, подавати іншу
господарську допомогу з метою
розв'язання місцевих проблем. Суб'єкти
господарювання мають право брати
участь у формуванні відповідних фондів
місцевих рад, якщо інше не встановлено
законом, та у виконанні робіт щодо
комплексного економічного і
соціального розвитку територій.

Згідно ч. 4 ст. 175 ГК України суб'єкти
господарювання у випадках,
передбачених цим Кодексом, а також
іншими законами, можуть добровільно
брати на себе зобов'язання майнового
характеру на користь інших учасників
господарських відносин
(благодійництво тощо). Такі
зобов'язання не є підставою для вимог
щодо їх обов'язкового виконання.

У відповідності до Закону України "Про
благодійництво та благодійні
організації" (№ 531/97-ВР від 16.09.1997 року),
чинного на момент укладення угоди,
благодійництво - добровільна
безкорислива пожертва фізичних та
юридичних осіб у поданні набувачам
матеріальної, фінансової,
організаційної та іншої благодійної
допомоги; благодійна діяльність -
добровільна безкорислива діяльність
благодійних організацій, що не
передбачає одержання прибутків від
цієї діяльності.

Судом встановлено, що майнові
зобов'язання, взяті на себе
відповідачем за угодою, відповідно до
п. 2.2. даної угоди є благодійною
діяльністю на користь позивача, яка
здійснюється виключно за його бажанням
та в межах власних можливостей, що у
свою чергу в силу наведеного вище
виключає застосування загальних
правових норм, які встановлюють
господарсько-правову відповідальність
за невиконання або неналежне виконання
умов зобов'язання.

За даних обставин позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

Клопотання про витребування
додаткових доказів по справі в порядку
ст. 38 ГПК України від сторін не
надходили.

Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції
України та ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Сторони
вільні у наданні до суду своїх доказів
та у доведенні перед судом їх
переконливості.

Таким чином, застосовуючи основні
конституційні засади судочинства,
принцип верховенства права, виходячи з
фактичних обставин даної справи,
з'ясування природи дійсних
правовідносин між сторонами у даному
спорі та чинного законодавства
України, яке повинно застосовуватися
до них при вирішенні спорів, суд дійшов
висновку про відмову в задоволенні
позову.

Судові витрати у відповідності до с. 49
ГПК України покладаються на позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 44 ГПК України
розмір судового збору, порядок його
сплати, повернення і звільнення від
сплати встановлюються законом.

За змістом приписів ч. 2 ст. 4 Закону
України "Про судовий збір" (№ 3674-VI від
08.07.2011 року) судовий збір за подання до
господарського суду позовних заяв
майнового характеру встановлено в
розмірі 2 відсотків ціни позову, але не
менше 1,5 розміру мінімальної
заробітної плати і не більше 60
розмірів мінімальних заробітних плат.

У відповідності до ч. 1 ст. 4 Закону
України "Про судовий збір" судовий збір
справляється у відповідному розмірі
від мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі, встановленої
законом на 1 січня календарного року,
в якому відповідна заява або скарга
подається до суду, - у відсотковому
співвідношенні до ціни позову та у
фіксованому розмірі.

Згідно з положеннями ст. 8 Закону
України "Про Державний бюджет на 2014 рік"
(№ 719-VII від 16.01.2014 року) з 01.01.2014 року
розмір мінімальної заробітної плати
було встановлено на рівні 1218,00 грн. (у
місячному розмірі).

Таким чином, позивач під час звернення
до суду з позовом повинен був сплатити
судовий збір в розмірі 1827,00 грн., тоді як
фактично платіжним дорученням № 54 від
25.03.2014 року (а.с. 6) було сплачено 1830,00 грн.
судового збору.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону
України "Про судовий збір" сплачена
сума судового збору повертається,
зокрема, в разі внесення судового збору
в більшому розмірі, ніж встановлено
законом.

З урахуванням вищенаведеного
надлишково сплачений судовий збір в
розмірі 3,00 грн. підлягає поверненню
позивачеві.

Враховуючи викладене та керуючись ст.
ст. 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, п. 1 ч. 1 ст.
7 Закону України "Про судовий збір", суд -

В И Р І Ш И В :

1. В позові відмовити.

2. Повернути Рунівщинській сільській
раді () з державного
бюджету України надлишково сплачений
платіжним дорученням № 54 від 25.03.2014
року судовий збір в сумі 3,00 грн.
(оригінал платіжного доручення
міститься в матеріалах справи).

Повне рішення складено 24.06.2014 року.

Суддя
Гетя Н.Г.