ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2014 року Справа № 904/451/14
Вищий господарський суду України в
складі колегії

суддів:Грейц К.В. - головуючого
(доповідача), Бакуліної С.В., Глос О.І.,
розглянувши матеріали касаційної
скарги Товариства з обмеженою
відповідальністю "Днепро Строй
Инвест"на постановувід
30.04.2014Дніпропетровського апеляційного
господарського судуу справі
Господарського суду Дніпропетровської
області №904/451/14за позовомТовариства з
обмеженою відповідальністю
"Промислово-фінансова компанія
"Гала-Капітал"до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Днепро Строй
Инвест"простягнення 57175,16 грн.,за
участю представників: позивача -
відповідача - не з'явились не з'явились

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду
Дніпропетровської області від 04.03.2014 у
справі №904/451/14 (суддя Панна С.П.)
частково задоволені позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Промислово-фінансова компанія
"Гала-Капітал" (далі-позивач) до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Днепро Строй Инвест"
(далі-відповідач) про стягнення
основного боргу в сумі 27939,02грн та пені
в сумі 27409,14 грн. Стягнуто з відповідача
на користь позивача 27939,02грн основного
боргу. В задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд, здійснюючи
апеляційний перегляд в зв'язку зі
скаргою відповідача, постановою від
30.04.2014 (колегія суддів у складі
головуючого судді Чохи Л.В., суддів
Антоніка С.Г., Чимбар Л.О.) рішення
місцевого господарського суду щодо
відмови у стягненні пені частково
скасував, задовольнивши позовні вимоги
в цій частині на суму 3889,27 грн. В решті
рішення місцевого господарського суду
залишено без змін.

Відповідач з рішенням та постановою у
справі не згоден, в поданій касаційній
скарзі просить їх скасувати та
прийняти нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог в частині
стягнення заборгованості в розмірі
21702,05грн та пені в сумі 3889,27грн,
посилаючись на порушення судами
попередніх інстанцій норм
матеріального права, а саме: ст. ст. 257,
261, 264, 267 Цивільного кодексу України.

Зокрема, скаржник зазначає про
безпідставність висновків
господарських судів попередніх
інстанцій відносно переривання
позовної давності щодо стягнення
основної заборгованості внаслідок
часткової сплати відповідачем
грошових коштів, оскільки, за його
твердженням, сума боргу виникла з
неналежного виконання зобов'язань по
сплаті періодичних орендних платежів,
отже грошові кошти фактично вносились
за конкретні місяці простроченого
зобов'язання.

У відзиві на касаційну позивач
заперечив проти її задоволення.

Представники сторін не скористались
процесуальним правом на участь в
судовому засіданні касаційної
інстанції, про дату і час якого були
належним чином повідомлені ухвалою
Вищого господарського суду України від
12.06.2014.

Перевіривши повноту встановлення
обставин справи та правильність їх
юридичної оцінки в постанові
апеляційного та рішенні місцевого
господарських судів, колегія суддів
Вищого господарського суду України
дійшла висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Судами попередніх інстанцій під час
розгляду справи встановлено, що 01.12.2008
між Товариством з обмеженою
відповідальністю
"Виробничо-комерційна фірма "Гала"
(орендодавець) та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Днепро
Строй Инвест" (орендар) укладено
договір №49-2008-Ф оренди нежитлового
приміщення, за умовами якого
орендодавець зобов'язується передати,
а орендар зобов'язується прийняти з
01.12.2008 у тимчасове платне користування
частину торгово-складського комплексу,
розташованого за адресою: м.
Дніпропетровськ, вул. Робоча, 23/в, а
саме: приміщення № 2 (згідно плану БТІ)
площею 188,4 м2, приміщення № 1-6 (згідно
плану БТІ) площею 9,1 м2, всього площа, яка
передається в оренду, складає 197,5 м2 (п.1.1
договору); орендодавець є власником
об'єкту оренди на підставі Свідоцтва на
право власності нерухомого майна від
08.12.2005, виданого Виконавчим комітетом
Дніпропетровської міської ради (п.1.2
договору); об'єкт оренди надається
орендарю для використання за прямим
призначенням - як торгово-складський
комплекс (п.1.3 договору); факт
приймання-передачі об'єкту оренди
орендодавцем орендарю, а також його
фактичний стан на день передачі
підтверджується актом
приймання-передачі, який підписується
уповноваженими представниками сторін;
акт приймання-передачі додається до
цього договору і є його невід'ємною
частиною (п.2.3 договору); на дату
закінчення строку дії цього договору
або його розірвання орендар повертає
об'єкт оренди орендодавцю у тому стані,
в якому він його отримав з врахуванням
нормального зносу. При цьому орендар
оплачує орендну плату згідно п. 4.1 цього
договору до фактичного звільнення ним
об'єкту оренди, з врахуванням оплати,
обумовленої у п. 4.4. (п.2.4 договору);
орендна плата по цьому договору
складає 6316,71грн, ПДВ 20% - 1263,34грн, всього
7580,05грн в місяць (п.4.1 договору); орендар
оплачує орендну плату за користування
об'єктом оренди в безготівковій формі
шляхом її перерахування на поточний
рахунок орендодавця не пізніше 10 числа
кожного місяця за поточний місяць на
підставі виставлених рахунків
орендодавця (п.4.2 договору);
зобов'язання орендаря по внесенню
орендної плати вважаються ним
виконаними з моменту зарахування
грошових коштів на поточний рахунок
орендодавця (п.4.4 договору); вартість
спожитої орендарем електроенергії,
комунальних послуг за холодну й гарячу
воду, опалення і каналізацію у вартість
орендної плати не входить. Вартість
вказаних комунальних послуг
компенсується орендарем орендодавцю в
безготівковій формі шляхом її
перерахування на поточний рахунок
орендодавця не пізніше п'яти
банківських днів з моменту отримання
рахунку від орендодавця (п.4.5 договору);
орендар зобов'язаний своєчасно
оплачувати орендну плату і плату за
комунальні послуги у відповідності з
умовами цього договору (п.5.3.4 договору);
цей договір вступає в силу з моменту
його підписання сторонами і діє
впродовж 11 календарних місяців з
моменту набрання ним чинності (п.6.1
договору); у випадку невиконання або
неналежного виконання орендарем
зобов'язань з оплати орендної плати і
компенсації комунальних послуг, він
несе відповідальність у вигляді пені в
розмірі 0,1% від суми заборгованості за
кожний день прострочення виконання
зобов'язання, до дня фактичної оплати
(п.7.2 договору).

29.05.2009 між сторонами договору підписана
додаткова угода №1, за змістом якої
орендодавець та орендар домовились
змінити пункти 1.1 та 4.1 договору від
01.12.2008, виклавши їх в наступних
редакціях: "Орендодавець
зобов'язується передати, а орендар
зобов'язується прийняти з 01.06.2009 у
тимчасове платне користування частину
торгово-складського комплексу,
розташованого за адресою: м.
Дніпропетровськ, вул. Робоча, 23/в, а
саме: приміщення № 2 (згідно плану БТІ),
площею 188,4 м2; приміщення № 3 (згідно
плану БТІ), площею 29,92 м2; приміщення №
І-4 (згідно плану БТІ), площею 38,3 м2;
приміщення № І-5, а саме 1/2 частини
(згідно плану БТІ), площею 32,45 м2;
приміщення № І-6 (згідно плану БТІ),
площею 9,1 м2; приміщення № І-7 (згідно
плану БТІ), площею 6,5 м2; приміщення № І-8
(згідно плану БТІ), площею 2,5 м2;
приміщення № І-10 (згідно плану БТІ),
площею 3,8 м2; всього площа, яка
передається в оренду, складає 310,97 м2
(п.1.1 договору); орендна плата за цим
договором складає - 8207,87грн, ПДВ 20% -
1641,57грн, всього - 9849,44грн в місяць (п.4.1
договору)".

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідач
використовував об'єкт оренди протягом
грудня 2008 року - листопада 2009 року, що
підтверджується підписаними
Товариством з обмеженою
відповідальністю виробничою
комерційною фірмою "Гала" та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Днепро Строй Инвест"
актами здачі-приймання наданих послуг
від 31.12.2008, 30.01.2009, 09.02.2009, 27.02.2009, 31.03.2009,
30.04.2009, 29.05.2009, 02.06.2009, 30.06.2009, 31.07.2009, 05.08.2009,
31.08.2009, 30.09.2009, 01.11.2009, 31.10.2009, 04.11.2009.

Внаслідок неналежного виконання
зобов'язань щодо сплати орендних
платежів за договором від 01.12.2008
№№49-2008-Ф у відповідача виникла
заборгованість в сумі 64071,02грн, яка
визнана ним в повному обсязі, про що
свідчить підписаний сторонами акт
звірки взаєморозрахунків від 04.11.2009.

04.11.2009 між Товариством з обмеженою
відповідальністю виробничою
комерційною фірмою "Гала" (кредитор) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю
"Промислово-фінансова компанія
"Гала-Капітал" (новий кредитор) укладено
договір уступки права вимоги за №
95-1-2009ф, за умовами якого кредитор
уступає, а новий кредитор приймає на
себе право вимоги, належне кредитору, і
стає кредитором за укладеним між
кредитором та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Днепро Строй Инвест"
(боржник) договором оренди нежитлового
приміщення № 49-2008-ф від 01.12.2008 (п.1.1
договору); у відповідності з цим
договором новий кредитор отримує право
замість кредитора вимагати від
боржника оплати грошової суми в
розмірі, зазначеному у п. 2.1 даного
договору (п.1.2 договору); до нового
кредитора переходить право на
стягнення санкцій, в тому числі
збитків, спричинених невиконанням або
неналежним виконанням зобов'язань
боржником (п.1.3 договору); сума
відступлених кредитором вимог у
відповідності з умовами цього договору
складає 64071,02грн і підлягає оплаті
новому кредитору (п.2.1 договору);
договір вступає в силу з моменту його
підписання сторонами і діє до повного
виконання сторонами взятих на себе
зобов'язань за ними (п.5.2 договору).

За платіжними дорученнями № 174 від
22.07.2010 на суму 13232,00грн, № 195 від 21.09.2010 на
суму 6000,00грн, № 205 від 02.11.2010 на суму
12000,00грн та №231 від 16.05.2011 на суму 4900,00грн
сума відступленої і визнаної
відповідачем заборгованості частково
оплачена позивачеві як новому
кредиторові.

Втім, решту боргу в сумі 27939,02грн
відповідач не оплатив, що і стало
підставою для звернення Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Промислово-фінансова компанія
"Гала-Капітал" до господарського суду з
позовом про стягнення цієї суми та
нарахованої на неї, відповідно до умов
договору оренди від 01.12.2008 №49-2008-Ф, пені
за період з 17.05.2011 по 21.04.2014 в сумі 27409,14
грн.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач, заперечуючи проти позову,
подав до суду першої інстанції заяву
від 10.02.2014 про застосування позовної
давності до заявлених позивачем вимог.

Вирішуючи спір у справі, місцевий
господарський суд дійшов висновку, що
внаслідок часткової сплати
відповідачем суми основної
заборгованості, яка була визнана ним у
повному обсязі, саме позивачеві як
новому кредиторові і саме за договором
уступки вимоги, строк позовної
давності неодноразово переривався,
отже востаннє перебіг цього строку
розпочався 17.05.2011, відтак, позивач
звернувся до суду з даним позовом
вчасно - 24.01.2014, у зв'язку з чим суд
визнав позовні вимоги обґрунтованими в
частині стягнення суми основної
заборгованості, втім визначив такими,
що не підлягають задоволенню вимоги в
частині стягнення пені, позовна
давність щодо стягнення якої минула.

Суд апеляційної інстанції погодився з
висновками місцевого господарського
суду відносно переривання позовної
давності та підставності заявленої до
стягнення суми основної
заборгованості, разом з тим, в частині
вимог про стягнення пені дійшов
висновку, що внаслідок узгодження
сторонами в договорі оренди порядку
нарахування пені до дня фактичної
оплати заборгованості, нарахування
такої неустойки не було припинено
через шість місяців після прострочення
боржника, у зв'язку з чим, з урахуванням
приписів ст. 258 Цивільного кодексу
України, визнав обґрунтованим
стягнення з відповідача пені в межах
річного строку (з 25.01.2013 по 24.01.2014) в сумі
3889,27 грн.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду апеляційної інстанції,
враховуючи таке.

Статтею 193 Господарського кодексу
України встановлено обов'язок
суб'єктів господарювання та інших
учасників господарських відносин
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання -відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться, до виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом. Кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до статті 626 Цивільного
кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (стаття 629 ЦК України).

Господарськими судами попередніх
інстанцій встановлено, що внаслідок
порушення взятих на себе зобов'язань за
договором оренди № 49-2008-ф від 01.12.2008,
сума боргу відповідача перед позивачем
як новим кредитором, з урахуванням
часткової сплати заборгованості,
складає 27939,02 грн.

При цьому, як розмір вказаної
заборгованості, так і обставини її
існування взагалі, відповідачем не
оспорюються, адже, заперечуючи проти
заявлених позовних вимог, відповідач
посилається виключно на пропуск
позивачем позовної давності щодо
основного боргу та пені.

З цього приводу колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу
України встановлено, що перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.
Відповідно до частин 1, 3 статті 264
Цивільного кодексу України перебіг
позовної давності переривається
вчиненням особою дії, що свідчить про
визнання нею свого боргу або іншого
обов'язку. Після переривання перебіг
позовної давності починається заново.

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного
кодексу України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

Заперечуючи проти висновків
господарських судів попередніх
інстанцій відносно переривання
позовної давності внаслідок часткової
оплати відповідачем заборгованості за
договором оренди № 49-2008-ф від 01.12.2008,
повністю ним визнаної шляхом
підписання акта звірки розрахунків з
орендодавцем, яка надалі була
відступлена позивачеві як новому
кредиторові, скаржник посилається на
те, що суми, перераховані ним
позивачеві за платіжними дорученнями
№ 174 від 22.07.2010, № 195 від 21.09.2010, № 205 від
02.11.2010 та №231 від 16.05.2011, сплачувались за
певні періоди, в яких орендар порушив
свої зобов'язання за договором найму, а
не за результатами погашення
зафіксованої в акті звірки суми боргу,
вимога щодо стягнення якої відступлена
позивачеві.

Разом з тим, колегія суддів зазначає,
що, підписавши акт звірки
взаєморозрахунків від 04.11.2009,
відповідач фактично визнав існування
своєї заборгованості на момент
закінчення строку оренди в сумі
64071,02грн, яка в подальшому була
відступлена позивачеві, а часткова
оплата цієї суми останньому за
вказаними вище платіжними дорученнями,
в графі призначення платежу яких було
зазначено "оплата по договору уступки
права вимоги №95-1-2009ф від 04.11.2009 року",
свідчить про спрямованість сплачених
коштів в рахунок погашення визнаного і
відступленого боргу в цілому, а не за
конкретні періоди неналежного
виконання зобов'язань за договором
оренди, про існування якого і про суми
боргу за яким позивач міг дізнатися
саме з дати укладення договору уступки
права вимоги №95-1-2009ф від 04.11.2009.

Отже, висновки господарських судів
попередніх інстанцій щодо наявності
підстав для стягнення з відповідача на
користь позивача основної
заборгованості в сумі 27939,02грн, колегія
суддів вважає законними та
обґрунтованими.

Щодо стягнення пені, колегія суддів
вважає, що суд апеляційної інстанції
правомірно визначив підставність її
нарахування за строк понад 6 місяців, як
то передбачено умовами договору
оренди, і стягнення в межах позовної
давності в 1 рік, з огляду на таке.

Статтею 610 Цивільного кодексу України
встановлено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки, що передбачено ст. 611
Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 6 статті 232
Господарського кодексу України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Разом з тим, враховуючи, що умовами
договору оренди № 49-2008-ф від 01.12.2008
сторони, з урахуванням законодавчо
закріпленого принципу свободи
договору, визначили інший, ніж норма ст.
232 ГК України, строк нарахування пені,
обумовивши його закінчення днем
фактичної оплати заборгованості,
сплата якої так і не відбулася до
моменту подачі позивачем цього позову,
а також, приймаючи до уваги визначену
нормою ст. 258 ЦК України річну позовну
давність щодо стягнення неустойки,
колегія суддів погоджується з
висновком апеляційного господарського
суду, що пеня підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача в
межах цього строку, тобто з 25.01.2013 по
24.01.2014, що за розрахунком суду
апеляційної інстанції становить суму
3889,27 грн.

Наведене свідчить, що під час прийняття
постанови у справі суд апеляційної
інстанції не припустився порушень або
неправильного застосування норм
чинного матеріального та
процесуального законодавства, а, отже,
підстави для її скасування або зміни та
задоволення вимог касаційної скарги
відсутні.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України -

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Днепро
Строй Инвест" залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
30.04.2014 у справі Господарського суду
Дніпропетровської області №904/451/14
залишити без змін.

Головуючий суддя
К.В. Грейц

Судді
С.В. Бакуліна

О.І. Глос