ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24.06.2014
Справа № 905/3738/14

Господарський суд Донецької області у
складі: головуючого судді Осадчої А.М.,
за участю секретаря судового засідання
Мітронової А.Р., розглянув у відкритому
судовому засіданні у приміщенні суду
матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю «КАНТ» м.Донецьк

до відповідача: Державного
підприємства «Макіїввугілля»
м.Макіївка

про стягнення заборгованості у
розмірі 227 925,00грн., інфляційних витрат
у розмірі 6030,91грн., 3% річних у розмірі
14921,21грн.,

за участю представників сторін:

від позивача: Полякова К.М. за
довіреністю №4 від 24.03.2014року,
Лук’янова Л.Л. за довіреністю №3 від
24.03.2014року,

від відповідача: Бережна О.М. за
довіреністю №08-81/40д від 08.01.2014року.

СУТЬ СПРАВИ:

10.06.2014 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «КАНТ» (далі - ТОВ
«КАНТ») звернулось до господарського
суду Донецької області з позовом до
відповідача, Державного підприємства
«Макіїввугілля» (далі - ДП
«Макіїввугілля») з вимогами про
стягнення заборгованості у розмірі 227
925,00грн., інфляційних витрат у розмірі
6030,91грн., 3% річних у розмірі 14921,21грн.,
мотивуючи свої вимоги тим, що на
підставі укладеного договору №1/1109/1/19
від 10.09.2011 року позивачем виконано
роботи, між сторонами договору
підписано відповідні акти, однак у
порушення вимог договору відповідач
оплату виконаних робіт не здійснив, що
стало підставою для звернення до суду з
позовом. Крім того, позивач просить
стягнути з відповідача витрати
пов'язані з оплатою послуг адвокату в
сумі 1800,00грн.

Ухвалою від 11.06.2014року господарським
судом Донецької області позовна заява
ТОВ«КАНТ» прийнята до розгляду,
порушено провадження у справі №905/3738/13.

На підтвердження зазначених у позові
обставин позивач надав суду належним
чином засвідчені копії: договору
№11109/1/19 від 10.01.2011року на виконання
робіт по ремонту обладнання,
специфікацій, калькуляцій, актів
приймання-здачі виконаних робіт,
видаткових накладних, довіреностей,
акту звірки взаємних розрахунків
станом на 28.02.2014року, договору
№03-03/2014/1448/2 від 03.03.2014 року, рахунку на
оплату №3 від 08.04.2014року, платіжне
доручення №1330 від 23.06.2014 року.

Нормативно свої вимоги позивач
обґрунтовує ст.526 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України), ст.193
Господарського кодексу України (далі -
ГК України).

Відповідач у поясненнях на позовну
заяву визнав заявлені позовні вимоги
про стягнення заборгованості та просив
суд зважаючи на скрутне фінансове
становище відповідача відмовити
позивачу у стягненні штрафних санкцій.

У судовому засіданні 23.06.2014року
представник позивача підтримав
заявлені позовні вимоги, в
обґрунтування яких послався на факти і
обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому
засіданні 23.06.2014року підтвердив
наявність заборгованості перед
позивачем.

Відповідно до положень статті 811
ГПК України судом складено протокол,
який долучено до матеріалів справи. З
клопотаннями щодо фіксування судового
процесу за допомогою технічних засобів
сторони до суду не зверталися.

Вислухавши пояснення представників
сторін, які з'являлись у судові
засідання, дослідивши представлені
сторонами в порядку статті 43 ГПК
України докази, вивчивши матеріали
справи, суд у межах заявлених позовних
вимог встановив наступне.

Згідно вимогам частин 1 і 2 статті
837 ЦК України за договором підряду одна
сторона (підрядник) зобов'язується на
свій ризик виконати роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу. Договір
підряду може укладатися на
виготовлення, обробку, переробку,
ремонт речі або на виконання іншої
роботи з переданням її результату
замовникові.

10.01.2011 року між ТОВ«КАНТ» (підрядник) та
ВП «Шахта імені В.М. Бажанова» ГП
«Макіїввугілля» (замовник) укладено
договір №11109/1/19 на виконання робіт по
ремонту обладнання, згідно п.1.1 якого
підрядник зобов'язується виконати
роботи по ремонту гідродомкратів 3КД-90,
гідростойок 3КД-90 та гідростойок 3КД-90Т
за завданням замовника, а замовник
зобов'язується прийняти та оплатити
виконані роботи протягом строку дії
даного договору. Найменування робіт та
найменування обладнання вказується
сторонами у специфікаціях, що є
невід'ємними частинами даного
договору.

Договір підписано уповноваженими
представниками сторін з прикладання
печаток підприємств, без складання
протоколу розбіжностей. Зокрема, з боку
відповідача договір підписав директор
ВП «Шахта імені В.М. Бажанова» за
довіреністю №08-81/15д від 04.01.2011 року.

У розділі 12 договору сторони
встановили строк дії договору - з
моменту його підписання до 31.12.2011 року.
Припинення дії договору, у тому числі в
результаті його розірвання, не
звільняє сторони від виконання
фінансових зобов'язань.

Сторони у п. 5.2 договору домовились, що
загальну вартість робіт за договором у
даному разі буде складати сума
вартості робіт за специфікаціями,
підписаних в рамках строку дії даного
договору. В специфікаціях вказується
найменування робіт, строк виконання
робіт, ціна робіт, загальна вартість
робіт, що включає ПДВ, а у випадках, що
передбачені п.3.3.2 даного договору -
також найменування та вартість
деталей та збірних одиниць, якими було
доукомплектоване обладнання. Вартість
робіт за кожним найменуванням робіт
підтверджується калькуляцією.

До договору в якості додатків
підписані відповідні специфікації та
калькуляції, належним чином засвідчені
копії яких містяться в матеріалах
справи.

Вартість робіт, що виконуються за даним
договором, визначається на дату здачі
-приймання виконаних робіт. Датою
здачі-приймання робіт є дата
підписання акту виконаних робіт (п.5.1
договору).

Згідно п.6.1 договору здача - приймання
виконаних робіт здійснюється шляхом
підписання акту виконаних робіт
представниками обох сторін.

Зокрема, п.6.2 встановлено, що Виконавець
негайно повідомляє Замовника про
виконання робіт, після чого сторони
підписують акт виконаних робіт та
специфікацію. Представник замовника
зобов'язаний з'явитись до Виконавця
протягом трьох днів з моменту
отримання повідомлення про виконані
роботи для приймання робіт та
підписання акту виконаних робіт.

На виконання зазначеного договору
сторонами підписані акти здачі -
приймання виконаних робіт на загальну
суму 227925,00грн., у тому числі: акт №0492 від
05.07.2011 року на суму 22545,00грн., акт №0459 від
23.06.2011 року на суму 42228,00грн., №0109 від
28.02.2011 року на суму 62721,00грн., акт №0186 від
31.03.2011 року на суму 27054,00грн., №0094 від
23.02.2011 року на суму 37305,00грн., акт №0052 від
04.02.2011 року на суму 36072,00грн.

Вищеперелічені акти здачі - приймання
виконаних робіт містять посилання на
договір №11109/1/19 від 10.01.2011 року, що
беззаперечно свідчить про виконання
робіт, зазначених в актах, на підставі
вказаного договору.

Акти підписано уповноваженими
представниками сторін за відсутності
заперечень стосовно обсягу виконаних
робіт або їх якості, скріплено
печатками підприємств.

Факт виконання робіт у обсягах,
зазначених в актах, підтверджено
представником відповідача у судовому
засіданні.

Матеріали справи не містять доказів на
підтвердження виявлення відповідачем
недоліків у виконанні робіт.

Виходячи з викладеного, підписані
сторонами акти здачі - приймання
виконаних робіт є належними та
допустимими доказами факту виконання
позивачем прийнятих на себе
зобов'язань за договором №11109/1/19 від
10.01.2011 року.

Згідно видаткових накладних №070/11 від
04.02.2011 року, №131/11 від 23.02.2011 року, №156/11
від 28.02.2011 року, №261/11 від 31.03.2011 року,
№619/11 від 05.07.2011 року, №579/11 від 23.06.2011
року обладнання повернуто з ремонту
уповноваженим представникам
відповідача, діючим на підставі
довіреностей.

За приписами ч.1 ст.854 ЦК України, якщо
договором підряду не передбачена
попередня оплата виконаної роботи
або окремих її етапів, замовник
зобов'язаний сплатити підрядникові
обумовлену ціну після остаточної
здачі роботи за умови, що роботу
виконано належним чином і в погоджений
строк або, за згодою замовника, -
достроково.

Замовник сплачує повну вартість робіт
відповідно до п.5.4 договору протягом
п'яти календарних днів після
підписання акту виконаних робіт.

З огляду на дати підписання актів здачі
- приймання виконаних робіт, згідно з п.
5.4 договору відповідач мав здійснити
оплату вартості виконаних робіт
наступним чином:

- за актом №0052 від 04.02.2011 року на суму
36072,00грн. - у строк до 09.02.2011року.

- за актом №0094 від 23.02.2011 року на суму
37305,00грн. - у строк до 28.02.2011року,

- за актом №0109 від 28.02.2011 року на суму
62721,00грн. - у строк до 07.03.2011року,

- за актом №0186 від 31.03.2011 року на суму
27054,00грн. - у строк до 05.04.2011року,

- за актом №0459 від 23.06.2011 року на суму
42228,00грн. - у строк до 29.06.2011року,

- за актом №0492 від 05.07.2011 року на суму
22545,00грн. - у строк до 11.07.2011 року,

Проте, оплату вартості виконаних робіт
на суму 227925,00грн. відповідач у
встановлені в договорі строки не
здійснив.

В матеріалах справи міститься копія
акту звірки взаємних розрахунків
сторін станом на 28 лютого 2014року, які
підписані в підтвердження облікування
у бухгалтерському обліку підприємств
наявності заборгованості, у тому числі
й за договором №11109/1/19 від 10.01.2011 року.

Під час розгляду справи відповідач не
надав суду належних та допустимих
доказів оплати вартості виконаних
робіт на суму 227925,00грн., факт наявності
заборгованості у вказаному розмірі
відповідачем визнається.

Суд, оцінивши докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом, дійшов
висновку, що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню з огляду на
наступне.

Договір, як визначено в статті 629 ЦК
України, є обов'язковим до виконання
сторонами.

У статті 526 ЦК України зазначено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно зі статтею 193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутністю конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (стаття 525 ЦК
України).

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріалами справи доведено факт
виконання позивачем своїх зобов'язань
у відповідності до умов договору
№11109/1/19 від 10.01.2011 року, строк виконання
зобов'язання відповідача на момент
звернення з позовом настав, тому
відповідач зобов'язаний здійснити
оплату вартості виконаних робіт на
суму 227925,00грн., тоді як, матеріали
справи не містять доказів у
підтвердження оплати відповідачем
суми заборгованості 227925,00грн.
Відповідно ДП «Макіїввугілля» в
односторонньому порядку порушено
взяті на себе зобов'язання за спірним
договором в частині оплати вартості
виконаних підрядних робіт у
встановленому договором порядку.

Поняття позовної давності, наведене у
ст.256 Цивільного кодексу України,
свідчить про те, що позовна давність -
це строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.261 ЦК України перебіг
строку позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла б довідатись про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Загальна позовна давність
встановлюється у три роки (ст.257 ЦК
України).

Згідно п.4 ст.267 Цивільного кодексу
України сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Як виходить з строків виконання
грошового зобов'язання, що встановлені
судом, строк позовної давності за
вимогами по акту №0052 від 04.02.2011 року
сплив 09.02.2014 року, акту №0094 від 23.02.2011
року - 28.02.2014 року, акту №0109 від 28.02.2011
року - 07.03.2014 року, акту №0186 від 31.03.2011
року - 05.04.2014 року, тоді як позивач
звернувся до суду 10.06.2014 року.

Разом з тим, суд не застосовує до вимог
за переліченими актами позовну
давність, оскільки відповідачем не
заявлено про застосування строку
позовної давності до спірних
правовідносин в порядку ст.267 ЦК
України.

Відповідно до ч.5 ст.78 ГПК України у разі
визнання позову господарський суд
приймає рішення про задоволення
позову.

Враховуючи, що дії відповідача з
визнання позову в частині стягнення
суми боргу не суперечать законодавству
та не порушують прав і охоронюваних
законом інтересів інших осіб, суд
вважає, що позовні вимоги про стягнення
з відповідача на користь позивача
заборгованості в сумі 227925,00грн.
підлягають задоволенню у повному
обсязі, оскільки є законними і
обґрунтованими, заснованими на діючому
законодавстві, умовах договору та
підтверджуються наданими до позову
документами.

Щодо вимог позивача про стягнення
інфляційних витрат та 3% річних суд
зазначає наступне.

Зі змісту статті 625 ЦК України випливає,
що боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Передбачена цією статтею сплата суми
боргу за грошовим зобов'язанням з
урахуванням встановленого індексу
інфляції, а так само 3% річних з
простроченої суми, здійснюється
незалежно від тієї обставини, чи був
передбачений договором відповідний
захід відповідальності та незалежно
від вини відповідача, оскільки
неможливість виконання грошового
зобов'язання не звільняє від його
виконання.

Як вбачається з розрахунку, позивач
просить стягнути з відповідача 3%річних
на суму 14921,21грн., які нараховує на
заборгованість у розмірі 36072,00грн. за
період з 03.03.2011 року по 24.03.2014 року, на
заборгованість у розмірі 62721,00грн. за
період з 10.03.2011 року по 24.03.2014 року, на
заборгованість у розмірі 27054,00грн. за
період з 06.04.2011 року по 24.03.2014 року, на
заборгованість у розмірі 42 228,00 грн. за
період з 01.07.2011 року по 24.03.2014 року.

Перевіривши здійснений позивачем
розрахунок 3% річних, суд дійшов до
висновку, що він є арифметично
невірним та за розрахунком суду
складає 14916,29грн.

Таким чином, позовні вимоги про
стягнення 3% річних підлягають
частковому задоволенню на 14916,29грн., у
задоволенні решти позовних вимог в цій
частині суд відмовляє.

Відповідно до розрахунку інфляційних
витрат, такі витрати нараховані
позивачем на заборгованість у розмірі
36072,00грн. за період з 03.03.2011 року по 24.03.2014
року, на заборгованість у розмірі
37305,00грн. за період з 14.02.2011 року по 24.03.2014
року, на заборгованість у розмірі
62721,00грн. за період з 10.03.2011 року по 24.03.2014
року, на заборгованість у розмірі
27054,00грн. за період з 06.04.2011 року по 24.03.2014
року, всього на суму 6030,91грн.

Перевіривши вказаний розрахунок, суд
вбачає, що заборгованість у розмірі
37305,00грн., що обліковується за актом №0094
від 23.02.2011 року виникла у відповідача з
01.03.2011року, отже нарахування
інфляційних витрат можливе тільки з
цієї дати, в той час як позивач здійснює
нарахування з 14.02.2011 року.

Разом з тим, здійснивши розрахунок
інфляційних витрат за вказані
позивачем періоди та з урахуванням
вказаних зауважень суду щодо акту №0094,
суд встановив, що дійсний розмір
інфляційних витрат складає 9406,67грн.,
тобто більше ніж заявлено до стягнення
позивачем. Однак, з огляду на
відсутність клопотання зацікавленої
сторони суд у відповідності до вимог
ст.83 ГПК України, не вбачає законних
підстав для виходу за межі позовних
вимог, тому стягненню підлягають
інфляційні нарахування у розмірі
6030,91грн.

Відповідно до позовної заяви позивач
просив суд стягнути з відповідача
судові витрати, пов'язані з оплатою
послуг адвоката у розмірі 1800,00грн.

Відповідно до ст.44 ГПК України до
складу судових витрат входить оплата
послуг адвоката. В контексті цієї норми
судові витрати по оплаті послуг
адвоката підлягають стягненню з
відповідача лише у тому разі, якщо такі
послуги надавались адвокатом виключно
у зв'язку із розглядом даної справи та
саме за надання цих послуг здійснена
оплата, що підтверджується
відповідними фінансовими документами

Відповідно до п.6.3 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
21.02.2013р. №7 "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України"
витрати позивачів та відповідачів,
третіх осіб, пов'язані з оплатою ними
послуг адвокатів, адвокатських бюро,
колегій, фірм, контор та інших
адвокатських об'єднань з надання
правової допомоги щодо ведення справи
в господарському суді, розподіляються
між сторонами на загальних підставах,
визначених частиною п'ятою статті 49
ГПК.

Згідно статті 48 ГПК України, витрати, що
підлягають сплаті за послуги адвоката,
визначаються у порядку, встановленому
Законом України «Про адвокатуру».

Статтею 30 Закону визначено, що
гонорар є формою винагороди адвоката
за здійснення захисту, представництва
та надання інших видів правової
допомоги клієнту. Порядок обчислення
гонорару (фіксований розмір, погодинна
оплата), підстави для зміни розміру
гонорару, порядок його сплати, умови
повернення тощо визначаються в
договорі про надання правової
допомоги. При встановленні розміру
гонорару враховуються складність
справи, кваліфікація і досвід адвоката,
фінансовий стан клієнта та інші
істотні обставини. Гонорар має бути
розумним та враховувати витрачений
адвокатом час.

Як вбачається з матеріалів справи між
позивачем та Адвокатським бюро
«Білоконь» укладено договір
№03-03/2014/1448/2 від 03.03.2014року про надання
адвокатських послуг.

Предметом вказаного договору є надання
адвокатських послуг щодо стягнення
заборгованості з ВП «Шахта імені В.М.
Бажанова» в зобов'язаннях, які виникли
на підставі переліку договорів у
кількості 4, у тому числі й щодо
договору №11109/1/19 від 10.01.2011 року
(подання позову та представництво
інтересів в суді в справі) (п.1.1
договору).

З огляду на те, що правовідносини за
договором №11109/1/19 від 10.01.2011 року
виникли фактично між відокремленим
підрозділом «Шахта імені В.М. Бажанова»
відповідача та позивачем, іншої суми
заборгованості за даним договором не
існує, суд приходить до висновку, що
позивач уповноважив Адвокатське бюро
«Білоконь» на надання юридичних послуг
в межах справи №905/3738/14.

За п. 6.1 договору оплата за адвокатські
послуги здійснюється згідно
виставлених рахунків в сумі 7200грн., з
розрахунку 1800грн. за подання позову та
представництво у господарському суді
Донецької області по кожній окремій
справі щодо стягнення заборгованості,
передбаченої п.1.1 договору.

Адвокатське бюро «Білоконь» виставило
позивачу рахунок №3 від 08.04.2014року на
згадувану суму.

Факт оплати вартості послуг щодо спору
про стягнення заборгованості за
договором №1074/1/115 від 01.09.2010року
підтверджується платіжним дорученням
№1330 від 23.06.2014року.

Адвокатське бюро «Білоконь» надало
розрахунок згідно рахунку №3 від
08.04.2014року, за яким здійснено
розшифрування обсягу дій, що здійснені,
та їх вартість в межах даної справи.

Внаслідок викладеного, суд приходить
до висновку, що матеріалами справи
підтверджується факт понесення
позивачем судових витрат, пов'язаних з
наданням послуг адвоката на суму
1800,00грн. у зв'язку із судовим розглядом
зазначеного спору.

Разом з тим, вирішуючи питання про
розподіл витрат, які підлягають сплаті
за послуги адвоката, господарський суд
має враховувати, що розмір
відшкодування названих витрат не
повинен бути неспіврозмірним, тобто
явно завищеним. За таких обставин суд з
урахуванням матеріалів конкретної
справи може обмежити цей розмір з
огляду на розумну необхідність судових
витрат для даної справи.

Визначаючи необхідний розмір судових
витрат з оплати послуг адвоката для
розгляду даної справи, суд приймає до
уваги нескладність правових питань,
знання яких знадобилось для підготовки
позову та представлення інтересів
позивача в суді, відсутність
необхідності у великому юридичному
досвіді, визнання відповідачем
позовних вимог щодо стягнення боргу,
швидкість вирішення справи (за одне
судове засідання), відсутність у
зв'язку із цим необхідності у
підготовці додаткових документів,
письмових пояснень тощо на виконання
вимог суду. Отже, для успішного
виконання доручення представникам
знадобився невеликий обсяг часу і
роботи.

Враховуючи наведене, господарський суд
вважає, що розмір відшкодування витрат
за послуги адвоката в сумі 1800,00грн. є
неспіврозмірно великим та обмежує цей
розмір з огляду на розумну
необхідність судових витрат для даної
справи до 900,00грн.

Відповідно до ст.49 ГПК України судовий
збір покладається у спорах, що
виникають при виконанні договорів, на
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

З огляду на часткову відмову у
задоволенні позовних вимог, стягненню
з відповідача на користь позивача
підлягає судовий збір у розмірі
4977,44грн. та витрати з оплати послуг
адвоката у розмірі 899,91грн.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України
«Про судовий збір» сплачена сума
судового збору повертається за ухвалою
суду в разі внесення судового збору в
більшому розмірі, ніж встановлено
законом.

На підставі вищенаведеного, керуючись
ст.ст. 11, 256, 257, 261, 267, 509, 526, 530, 610, 612, 625, 629,
837, 854 Цивільного кодексу України; ст.193
Господарського кодексу України, ст.ст.
4-2, 4-3, 22, 43, 44, 49, 78, 82-85, 115, 116
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю «КАНТ» м.Донецьк до
відповідача, Державного підприємства
«Макіїввугілля» м.Макіївка про
стягнення заборгованості у розмірі 227
925,00грн., інфляційних витрат у розмірі
6030,91грн., 3% річних у розмірі 14921,21грн.
задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства
«Макіїввугілля» (86157, Донецька область,
м.Макіївка, пл.Радянська, буд. 2,
ідентифікаційний код 32442295) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «КАНТ» (83050, Донецька
область, м.Донецьк, пр.Б.Хмельницького,
б.69,кв.66, ідентифікаційний код 19383142)
заборгованість у розмірі 227925,00грн.,
інфляційних витрат у розмірі 6030,91грн., 3%
річних у розмірі 14916,29грн., витрати з
оплати послуг адвоката в сумі 899,91грн.,
витрати по оплаті судового збору в сумі
4977,44грн.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Повернути Товариству з обмеженою
відповідальністю «КАНТ» (83050, Донецька
область, м.Донецьк, пр.Б.Хмельницького,
б.69,кв.66, ідентифікаційний код 19383142) з
Державного бюджету України судовий
збір у розмірі 6,76грн. як зайво
сплачений.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду може бути
оскаржене до Донецького апеляційного
господарського суду протягом десяти
днів. У разі якщо в судовому засіданні
було оголошено лише вступну та
резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

У судовому засіданні 24.06.2014року
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення суду.

Повний текст рішення суду
складено 27.06.2014року.

Суддя
А.М. Осадча