ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

01.07.2014
Справа № 905/2952/14

Господарський суд Донецької області у
складі головуючого судді Осадчої А.М.,
за участю секретаря судового засідання
Мітронової А.Р., розглянув у відкритому
судовому засіданні у приміщенні суду
матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю «ДАНКОМ» м.Донецьк

до відповідача: Державного
підприємства «Донецький облавтодор»
Відкритого акціонерного товариства
«Державна акціонерна компанія
«Автомобільні дороги України»
м.Донецьк

про стягнення 46705,68грн.,

за участю представників сторін:

від позивача: Мар`їна З.В. за
довіреністю від 24.04.2014року, Гіда О.С. за
довіреністю від 19.06.2014року,

від відповідача: Захаров О.С. за
довіреністю №10 від 10.06.2014року.

у судовому засіданні 19.06.2014 року
оголошувалась перерва до 01.07.2014 року

СУТЬ СПРАВИ:

29.04.2014 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «ДАНКОМ» (далі - ТОВ
«ДАНКОМ») звернулось до господарського
суду Донецької області з позовом до
відповідача, Державного підприємства
«Донецький облавтодор» Відкритого
акціонерного товариства «Державна
акціонерна компанія «Автомобільні
дороги України» (далі - ДП «Донецький
облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні
дороги України») з вимогами про
стягнення 46705,68грн., з яких 38 818,80грн. -
основна заборгованість, 1330,23грн. -
інфляційні витрати, 1311,33грн. - 3%річних,
5245,32грн. - пеня, мотивуючи свої вимоги
тим, що на підставі укладеного договору
№82 від 05.09.2011року позивач надав
послуги на загальну суму 38818,80грн., між
сторонами підписано акти
здачі-прийняття робіт, однак у
порушення вимог договору відповідач за
виконані роботи не розрахувався, у
зв'язку з чим, виникла заборгованість у
розмірі 38818,80грн., що стало підставою
для звернення до суду з позовом.

Ухвалою від 30.04.2014 року господарським
судом Донецької області позовна заява
ТОВ «ДАНКОМ» прийнята до
розгляду, порушено провадження у
справі №905/2952/14.

На підтвердження зазначених у позові
обставин позивач надав суду належним
чином засвідчені копії: договору №82
від 05.09.2011 року про надання послуг,
додатку №1 до договору, калькуляцій
експлуатації однієї машино-години
машин та механізмів, актів
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
№ОУ-0000001 від 31.01.2013 року, №ОУ-0000002 від
31.01.2013 року, №ОУ-0000003 від 10.02.2013 року,
претензії №51 від 11.04.2014 року, акту
звіряння взаємних розрахунків станом
на 01.01.2011-31.03.2014 року, повідомлення від
15.04.2014 року про вручення поштового
відправлення, податкових накладних.

Нормативно свої вимоги позивач
обґрунтовує ст.ст.549, 526, 530, 611, 625,
Цивільного кодексу України (далі - ЦК
України), ст.ст.173, 193, 230 Господарського
кодексу України (далі - ГК України).

Відповідач у відзиві на позовну заяву
не визнав позовні вимоги, посилаючись
на наступне: 1) строк дії договору сплив
31.12.2011 року, в той час як спірні послуги
виконані 31.01.2013 року та 10.02.2013 року,
тобто поза межами дії договору, отже
роботи виконувались не на підставі
договору, а на підставі правочинів,
укладених у спрощений спосіб, таким
чином, обов'язок з оплати міг виникнути
лише після пред'явлення вимоги; 2)
відповідно до актів послуги фактично
надані іншою технікою ніж обумовлено
сторонами у додатку №1 до договору, що
явно виходить за рамки умов договору. З
огляду на зазначене, відповідач вважає,
що позовні вимоги задоволенню не
підлягають.

У судовому засіданні 01.07.2014 року
представник позивача підтримав
позовні вимоги.

Представник відповідача у судовому
засіданні 01.07.2014 року заперечив проти
позову.

Відповідно до положень статті 811
ГПК України судом складено протокол,
який долучено до матеріалів справи. З
клопотаннями щодо фіксування судового
процесу за допомогою технічних засобів
сторони до суду не зверталися.

Вислухавши пояснення представників
сторін, які з'явилися у судове
засідання, дослідивши представлені
ними в порядку статті 43 ГПК України
докази, вивчивши матеріали справи, суд
у межах заявлених позовних вимог
встановив наступне.

05.09.2011 року між ДП «Донецький
облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні
дороги України» (замовник) та ТОВ
«ДАНКОМ» (виконавець) укладено договір
№82, за умовами якого виконавець
зобов'язався надати замовнику послуги
будівельними машинами та механізмами,
відповідно до додатку №1 до договору, а
замовник зобов'язався прийняти надані
послуги та провести їх оплату.

Договір підписано уповноваженими
представниками сторін з прикладання
печаток підприємств, без складання
протоколу розбіжностей.

Згідно п.9.2 договору останній діє з
моменту підписання його сторонами та
діє до 31 грудня 2011року за умови повного
виконання сторонами своїх зобов'язань.

Вартість робіт, що доручаються
виконавцю за даним договором
визначається в сумі 99,9тис.грн. (у т.ч.
ПДВ 20%) у відповідності з калькуляціями
вартості машин та механізмів, які є
невід'ємною частиною даного договору
(додаток №2).

Відповідно до п.4.1 договору
здача-приймання наданих послуг
провадиться кожного місяця шляхом
складання та підписання
представниками сторін акту
приймання-передачі наданих послуг. У
разі наявності претензій до якості
наданих виконавцем послуг, сторонами
складається Акт з переліком претензій
замовника.

Позивач належним чином виконав свої
зобов'язання за договором, після чого
між сторонами підписані акти
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
№ОУ-0000001 від 31.01.2013 року, №ОУ-0000002 від
31.01.2013 року, №ОУ-0000003 від 10.02.2013 року на
загальну суму 38818,80грн.

Акти містить посилання на договір №82
від 05.09.2011 року, що беззаперечно
свідчить про надання послуг,
зазначених в актах на підставі
вказаного договору.

Акти підписано уповноваженими
представниками сторін за відсутності
заперечень стосовно обсягу наданих
послуг або їх якості, скріплено
печатками підприємств.

Виходячи з викладеного, підписані
сторонами акти є належними та
допустимими доказами факту виконання
позивачем прийнятих на себе
зобов'язань за договором №82 від 05.09.2011
року.

Відповідно до п.3.4 договору оплата
наданих послуг провадиться замовником
протягом 14 банківських днів після
підписання акту приймання-передачі
наданих послуг шляхом перерахування
грошових коштів на розрахунковий
рахунок виконавця.

Виходячи з вказаного пункту договору
відповідач мав здійснити оплату
вартості наданих послуг за актами від
31.01.2013 року у строк до 21.02.2013 року, за
актами від 10.02.2013 року у строк до 01.03.2013
року.

Проте, ТОВ «ДАНКОМ» у встановлені
строки вартість наданих послуг не
сплатило, у зв'язку з чим, утворилась
заборгованість у розмірі 38818,80грн.

ТОВ «ДАНКОМ» зверталось до
відповідача з претензією №51 від 11.04.2014
року, згідно якої просило відповідача
сплатити заборгованість, у тому числі
за спірним договором у розмірі 38818,80грн.
Вимога отримана уповноваженим
представником, про що свідчить
рекомендоване повідомлення про
вручення поштового відправлення.

Відповідь на претензію в матеріалах
справи відсутня.

Під час розгляду справи відповідач не
надав суду належних та допустимих
доказів оплати заборгованості на суму
38818,80грн.

Оцінивши докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом, суд дійшов висновку,
що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню з огляду на
наступне.

Проаналізувавши укладений між
сторонами договір, суд дійшов висновку,
що він за своєю правовою природою є
договором про надання послуг.

Згідно ст.901 ЦК України за договором
про надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Відповідно до пункту 9.2 договору №82 від
05.09.2011 року строк дії останнього сплив
31.12.2011 року.

Згідно з частиною першою статті 631 ЦК
України строком договору є час,
протягом якого сторони можуть
здійснити свої права і виконати свої
обов'язки відповідно до договору.
Згідно з частиною сьомою статті 180 ГК
України строком дії господарського
договору є час, впродовж якого існують
господарські зобов'язання сторін, що
виникли на основі цього договору.

Однак, як вбачається з матеріалів
справи, після спливу строк дії договору
сторони продовжували виконувати взяті
на себе зобов'язання, зокрема,
виконавцем надані, а замовником
прийняті послуги навантажувача, про що
сторонами без заперечень підписані
акти здачі-прийняття робіт на загальну
суму 38818,80грн., які містять посилання на
спірний договір №82 від 05.09.2011 року.
Наведене свідчить проте, що сторони
шляхом вчинення дій, направлених на
виконання договору продовжили строк
його дії.

Як визначено в статті 629 ЦК України
договір є обов'язковим до виконання
сторонами.

У статті 526 ЦК України, яка
кореспондується зі ст.193 ГК України,
зазначено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (стаття 525 ЦК
України).

Відповідач стверджує, що фактично
позивач надав послуги іншою технікою,
ніж передбачено додатком №1 до
договору, що виходить за рамки умов
договору.

За пунктом 1.1 договору послуги
надаються будівельними машинами та
механізмами відповідно до додатку №1. В
матеріалах справи міститься копія
додатку №1 до договору, проте останній
не підписаний сторонами, що виключає
можливість прийняття його судом до
розгляду в якості належного доказу,
оскільки такий додаток міг бути
складений позивачем в односторонньому
порядку. Враховуючи зазначене, з
укладеного сторонами договору не
вбачається якою саме технікою
відповідач зобов'язався надавати
передбачені договором послуги.

При цьому, суд зазначає, що порядок
здачі та приймання послуг передбачений
розділом 4 договору. Зокрема, виходячи з
п.4.1 договору у разі наявності
претензій до якості наданих виконавцем
послуг, сторонами складається акт з
переліком претензій замовника. Якщо по
суті зазначених в акті недоліків
виникає спір, то для участі у прийманні
наданих послуг залучаються
незацікавлені експертні організації
(за згодою сторін) (п.4.2 договору).

Проте, як вбачається з актів
здачі-прийняття робіт, останні
підписані двома сторонами без жодних
зауважень щодо наданих послуг, із
відміткою проте, що сторони не мають
претензій одна до одної. На думку суду,
факт підписання даних актів
підтверджує згоду замовника із якістю
наданих послуг, у тому числі із фактом
надання таких послуг навантажувачем
JCB-456, а також з обсягом та вартістю
наданих послуг. За таких обставин, суд
відхиляє безпідставні заперечення
відповідача щодо заявлених позовних
вимог, як такі що свідчать лише про
небажання відповідача оплатити
вартість отриманих ним послуг.

Згідно зі ст.903 ЦК України якщо
договором передбачено надання послуг
за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріалами справи доведено факт
виконання позивачем своїх зобов'язань
у відповідності до умов договору №82
від 05.09.2011 року, строк виконання
зобов'язання відповідача на момент
звернення з позовом настав, тому
відповідач зобов'язаний здійснити
оплату вартості наданих послуг на суму
38818,80грн., тоді як, матеріали справи не
містять доказів у підтвердження оплати
відповідачем суми заборгованості у
розмірі 38818,80грн. Відповідно
відповідачем в односторонньому
порядку порушено взяті на себе
зобов'язання за спірним договором в
частині оплати вартості наданих послуг
у встановленому договором порядку.

Окрім суми основної заборгованості, за
порушення строків оплати вартості
виконаних робіт, позивач просить
стягнути з відповідача інфляційні
витрати у розмірі 1330,23грн. за період з
березня 2013 року по березень 2014 року,
3%річних у розмірі 1311,33грн. за період з
01.03.2013 року по 16.04.2014 року та пеню у
розмірі 5 245,32грн. за період з 01.03.2013 року
по 16.04.2014 року.

Зі змісту ст.625 ЦК України випливає, що
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Передбачена цією статтею сплата суми
боргу за грошовим зобов'язанням з
урахуванням встановленого індексу
інфляції, а так само 3% річних з
простроченої суми, здійснюється
незалежно від тієї обставини, чи був
передбачений договором відповідний
захід відповідальності та незалежно
від вини відповідача, оскільки
неможливість виконання грошового
зобов'язання не звільняє від його
виконання.

Перевіривши розрахунок інфляційних
витрат, суд дійшов висновку, що він є
арифметично вірним, таким, що
відповідає вимогам діючого
законодавства, у зв'язку з чим, вимоги
про стягнення інфляційних витрат у
розмірі 1330,23грн. підлягають
задоволенню.

При цьому, у розрахунку річних
позивачем допущена неточність у
зазначенні періоду, оскільки з огляду
на встановлений судом строк оплати -
01.03.2013 року, прострочення грошового
зобов'язання починається на наступний
день, отже нарахування річних можливе з
02.03.2013 року. Разом з тим, зазначена
помилка не вплинула на загальний
розмір процентів річних, який за період
з 02.03.2013 року по 16.04.2014 року за 411 днів
складає 1 311,33грн., як заявлено позивачем
до стягнення. Враховуючи викладене,
вимоги про стягнення 3%річних
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Щодо вимог позивача про стягнення пені
суд зазначає наступне.

Статтею 216 ГК України встановлено, що
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Штрафними санкціями, згідно зі ст.230 ГК
України, визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Як встановлено ст.549 ЦК України пенею є
вид неустойки, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.4 ст.231 ГК України у разі
якщо розмір штрафних санкцій законом
не визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором.

Стаття 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
передбачає, що платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
визначає, що розмір пені, передбачений
статтею 1 цього Закону, обчислюється
від суми простроченого платежу та не
може перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Умовами п.5.3 договору передбачено, що за
необґрунтовану затримку або відмову
від приймання послуг, підписання
приймально-передавального акту, оплати
наданих послуг, замовник виплачує
виконавцю неустойку у розмірі 0,1
відсотка від вартості неоплачених
послуг за кожен день прострочення.

Враховуючи, що матеріалами справи
підтверджено прострочення виконання
відповідачем свого грошового
зобов'язання, позивач мав підстави для
нарахування пені згідно п.5.3 договору
у розмірі подвійної облікової ставки
НБУ.

Частиною 6 ст.232 ГК України, встановлено,
що нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Виходячи зі змісту зазначеної норми,
початком для нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання буде день, наступний за
днем, коли воно мало бути виконано.
Нарахування санкцій триває протягом
шести місяців. Проте законом або
договором можуть бути передбачені інші
умови нарахування.

В даному випадку умовами договору не
передбачено інших умов нарахування
пені.

Відповідно до наданого позивачем
розрахунку, позивач нараховує пеню на
заборгованість у розмірі 38818,80грн. за
період з 01.03.2013 року по 16.04.2014 року за 366
днів.

Перевіривши розрахунок пені,
здійснений позивачем, суд вважає його
невірним, оскільки позивачем невірно
визначені періоди нарахування пені,
яка нарахована більше ніж за шість
місяців.

З огляду на встановлені судом кінцеві
строки оплати, відповідач мав право на
нарахування пені за актами від 31.01.2013
року на суму 30537,46грн. починаючи з 22.02.2013
року протягом 6 місяців, тобто до 22.08.2013
року, відповідно за актом від 10.02.2013
року на суму 8281,31грн. - з 02.03.2013 року по
02.09.2013 року.

Здійснивши самостійно розрахунок пені
з урахуванням наведених зауважень
суду, не виходячи при цьому за межі
визначеного позивачем періоду часу, а
саме, на заборгованість у розмірі
30537,46грн. за період з 01.03.2013 року по 22.08.2013
року та на заборгованість у розмірі
8281,31грн. за період з 02.03.2013 по 02.09.2013 року,
суд дійшов висновку, що арифметично
вірний розмір пені, який може бути
нарахований за порушення відповідачем
грошового зобов'язання з урахуванням
обставин справи та вимог діючого
законодавства складає 2731,47грн. Таким
чином, позовні вимоги про стягнення
пені підлягають задоволенню на суму
2731,47грн., у решті позовних вимог в цій
частині суд відмовляє, так як ці вимоги
заявлені безпідставно.

У відповідності до ст.49 ГПК України
судовий збір покладається у спорах, що
виникають при виконанні договорів, на
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

На підставі вищенаведеного, керуючись
ст.ст.509, 526, 530, 631, 610, 612, 625, 629, 901, 903
Цивільного кодексу України; ст.ст.180, 193,
216, 230, 231, 232 Господарського кодексу
України, ст.ст. 4-2, 4-3, 22, 43, 44, 49, 82-85, 115, 116
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю «ДАНКОМ» м.Донецьк до
Державного підприємства «Донецький
облавтодор» Відкритого акціонерного
товариства «Державна акціонерна
компанія «Автомобільні дороги
України» м.Донецьк про стягнення
46705,68грн. задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства
«Донецький облавтодор» Відкритого
акціонерного товариства «Державна
акціонерна компанія «Автомобільні
дороги України» (83001, м.Донецьк,
пр.Комсомольський, будинок 6-А,
ідентифікаційний код 32001618) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ДАНКОМ» (83054,
м.Донецьк, вулиця Економічна, будинок 19,
ідентифікаційний код 34705334)
заборгованість в сумі 38818,80грн.,
інфляційні витрати у розмірі 1330,23грн.,
3%річних у розмірі 1311,33грн., пеню у
розмірі 2731,47грн., витрати по сплаті
судового збору в сумі 1728,66грн.

У задоволенні решти заявлених позовних
вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду може бути
оскаржене до Донецького апеляційного
господарського суду протягом десяти
днів. У разі якщо в судовому засіданні
було оголошено лише вступну та
резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

У судовому засіданні 01.07.2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення суду.

Повний текст рішення суду складено
04.07.2014 року.

Суддя
А.М. Осадча