ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2014 р.Справа № 922/1898/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Доленчука Д.О.

при секретарі судового засідання
Івахненко І.Г.

розглянувши справу

за позовом Спеціалізованої державної
податкової інспекції з обслуговування
великих платників у м. Харкові МГУ
Міндоходів, м. Харків до Публічного
АТ "АКБ "Базис", м. Харків; 3-я особа на
стороні відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору -
Національний банк України, м. Київ про
розгляд, акцепт та визнання
кредиторських вимог, зобов'язання
вчинити певні дії за участю
представників:

позивача - Ємець О.А. за довіреністю №
1920/10/10.0-12 від 13.02.2014 р.

відповідача - Колесник Л.О. за
довіреністю № 01/568 від 06.05.2014 р.

3-ї особи на стороні відповідача - не
з'явився

ВСТАНОВИВ:

Спеціалізована державна податкова
інспекція з обслуговування великих
платників у м. Харкові МГУ Міндоходів
(позивач) звернулася до господарського
суду Харківської області із позовною
заявою до Публічного акціонерного
товариства "Акціонерний комерційний
банк "Базис" (відповідач) згідно якого
просить суд:

- розглянути, акцептувати та визнати у
повному обсязі кредиторські вимоги
СДПІ ОВП у м. Харкові МГУ Міндоходів до
банку на суму 86623,08 грн.;

- зобов'язати ліквідатора ПАТ "АКБ
"Базис" включити акцептовані вимоги
СДПІ ОВП у м. Харкові МГУ Міндоходів
до переліку акцептованих вимог для
їх затвердження Національним банком
України.

В обґрунтування позову позивач
посилався на положення п. 8 ч. 1 ст. 91
Закону України "Про банки і банківську
діяльність" та вказував, що СДПІ
заявляє вимоги боржника за несплачені
самостійно узгоджені грошові
зобов'язання з податку на додану
вартість та орендної плати за землю з
юридичних осіб на загальну суму 86623,08
грн., як податковий борг.

Ухвалою суду по справі від 19.05.2014 р. було
порушено провадження у справі та
призначено її до розгляду у судовому
засіданні на "04" червня 2014 р. о 11:40.

Ухвалою суду по справі від 04.06.2014 р.
розгляд справи було відкладено на
18.06.2014 р. о 11:20.

Представники сторін до початку
судового засідання, через канцелярію
господарського суду 18.06.2014 р. за вх. №
Д374/14, надали заяву про розгляд справи
без застосування технічних засобів
фіксації судового процесу. Дана заява
не суперечить чинному законодавству,
інтересам сторін, тому приймається
судом та підлягає задоволенню.

Представник позивача, через канцелярію
господарського суду 18.06.2014 р. за вх. №
20443, надав документи згідно
супровідного листа, які судом долучені
до матеріалів справи.

Відповідач, через канцелярію
господарського суду 17.06.2014 р. за вх. №
20220, надав заперечення проти позову з
додатком, які судом долучені до
матеріалів справи. Згідно заперечень
відповідач просив суд відмовити в
задоволенні позовної заяви.

3-я особа на стороні відповідача, через
канцелярію господарського суду 17.06.2014
р. за вх. № 20181, надала відзив на позовну
заяву з додатком, який судом долучений
до матеріалів справи. Згідно відзиву 3-я
особа на стороні відповідача просила
суд відмовити позивачу у задоволенні
позову повністю.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав у
повному обсязі.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти задоволенні позову
заперечував у повному обсязі.

Беручи до уваги, що відповідно до
статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
обов'язок доказування і подання
доказів покладено на сторони, суд
згідно за статтею 75 Господарського
процесуального кодексу України
розглядає справу за наявними
матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення представників
сторін, встановив наступне.

Постановою Правління Національного
банку України від 23.08.2012 року №357 з
28.08.2012 року відкликана банківська
ліцензія у Публічного акціонерного
товариства "Акціонерний комерційний
банк "Базис" (м. Харків) та ініційована
процедура ліквідації цього банку.
Ліквідатором банку призначено
службовця Національного банку України
Ладоненко Віру Миколаївну.

Постановою Правління Національного
банку України від 18.04.2014 року № 228 "Про
заміну ліквідатора Публічного
акціонерного товариства «Акціонерний
комерційний банк «Базис» призначено з
22.04.2014 р. ліквідатором Публічного
акціонерного товариства «Акціонерний
комерційний банк «Базис» незалежного
експерта Угрімова О.М.

Згідно позову позивач вказує, що на
дату подання цієї заяви Банк
знаходиться на податковому обліку
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м. Харкові МГУ Міндоходів
та у даного платника податків і зборів
є податковий борг та обліковується
заборгованість за зобов'язання перед
державним та місцевим бюджетами.

Так, на підставі та на виконання вимог
ст. ст. 269, 270, 285, 287 ПКУ як платник плати
землю, Банк самостійно визначив її
розмір за 2014 рік у сумі 66750,39 грн. (з
урахував уточненого розрахунку) та
подав до СДПІ податкову декларацію з
плати за землю (земельний податок
та/або орендна плата за земельні
ділянки державної або комунальної
власності) (вх.№ від 19.02.2014р.).

Також, Банком було подано до СДПІ
декларації з податку на додану
вартість за січень 2014 року № від
19.02.2014 року з визначеною сумою сплати у
розмірі - 18641,00 грн., граничний термін
сплати 28.02.2014 року, сума боргу складає
18641,00 грн.

Таким чином, на момент звернення
позивача із даним позовом до
господарського суду, сплати
вищевказаних грошових зобов'язань в
сумі 86623,08 грн. не відбулося, що і стало
підставою для звернення позивача з
відповідним позовом до господарського
суду.

СДПІ ОВП у м. Харкові МГУ Міндоходів,
14.03.2014 р. за № 1328/10/10-012, було направлено
на адресу Банку заяву з вимогами.

Листом від 04.04.2014 р. № 017437, ліквідатором
Банку було відмовлено у акцептуванні
вимог податкового органу.

За приписами ч. 4 ст. 110 Цивільного
кодексу України особливості
ліквідації банків встановлюються
Законом України „Про банки і
банківську діяльність".

Так ч. 1 ст. 1 даного Закону (в редакції
чинній на момент виникнення даних
правовідносин) визначає структуру
банківської системи, економічні,
організаційні і правові засади
створення, діяльності, реорганізації і
ліквідації банку.

Згідно ч. 3 ст. 88 цього Закону (в редакції
чинній на момент виникнення даних
правовідносин), законодавство України
про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом
при розгляді судом справи про визнання
банку неплатоспроможним
застосовується в частині, що не
суперечить нормам цього Закону. Отже,
вказаний Закон є спеціальним, яким
врегульовані відносини, що виникають в
процедурі ліквідації банку, інші
законодавчі норми можуть бути
застосовані в частині, що не суперечать
йому.

Приписи п.8 ст.91, положення абз.25 ст.2
спеціального Закону України "Про банки
та банківську діяльність", в редакції
на той час, слід розглядати у
взаємозв`язку з нормами статей 2, абз.27,
89,92,93, 96 цього ж Закону, якими визначено,
що ліквідаційна маса складається з
усіх видів майнових активів (майно та
майнові права банку), які належать йому
на праві власності на день відкриття
ліквідаційної процедури та виявлені в
ході ліквідації; з відкликанням
банківської ліцензії та призначенням
ліквідатора банку строк виконання всіх
його грошових зобов'язань, в т.ч.
зобов'язань по сплаті податків та
зборів вважається таким, що настав;
кредитори, без винятків щодо
податкових органів, мають право
подавати заяви про майнові вимоги до
банку ліквідатору в місячний строк з
дня публікації оголошення про
відкриття процедури ліквідації; до
повноважень ліквідатора серед інших
визначено формування ліквідаційної
маси, за рахунок якої ліквідатор у
визначеній черговості задовольняє
своєчасно заявлені вимоги кредиторів,
які виникли станом на день відкриття
ліквідаційної процедури, внесені до
реєстру вимог кредиторів; ліквідатор
припиняє прийняття вимог кредиторів
після закінчення одного місяця з дня
опублікування оголошення про початок
ліквідаційної процедури, протягом
трьох місяців з дня публікації
оголошення про початок ліквідаційної
процедури визначає суму
заборгованості кожному кредитору та
відносить вимоги до певної черги
погашення, відхиляє вимоги у разі їх не
підтвердження, складає перелік
акцептованих ним вимог для
затвердження Національним банком
України, сповіщає кредиторів про
акцептування вимог; кредитори мають
право надіслати ліквідатору свої
заперечення щодо визнаних ним вимог
протягом одного місяця з дня отримання
повідомлення та звернутися до суду зі
скаргою на дії ліквідатора; вимоги,
заявлені після закінчення строку,
встановленого для їх подання,
ліквідатором не розглядаються і
вважаються погашеними.

Частиною 1 статті 91 Закону України "Про
банки та банківську діяльність" (в
редакції чинній на момент виникнення
даних правовідносин) з дня прийняття
рішення про відкликання ліцензії та
призначення ліквідатора: банківська
діяльність банку завершується
закінченням технологічного циклу
конкретних операцій у разі, якщо це
сприятиме збереженню або збільшенню
ліквідаційної маси.

Частиною 2 статті 96 цього закону,
встановлено, що оплата витрат,
пов'язаних із здійсненням
ліквідаційної процедури, здійснюється
позачергово протягом усієї процедури
ліквідації банку в межах кошторису
витрат, затвердженого Національним
банком України. До цих витрат, зокрема,
належать: оплата державного мита;
витрати на опублікування оголошення
про ліквідацію банку; витрати на
публікацію інформації про порядок
продажу майна банку; витрати
ліквідатора, пов'язані з утриманням і
збереженням активів банку; витрати на
оцінку та продаж майна; витрати на
проведення аудиту; витрати на оплату
роботи ліквідатора (включаючи
залучених для забезпечення здійснення
повноважень ліквідатора осіб); витрати
на виплату вихідної допомоги
звільненим працівникам банку; оплата
кредиту, отриманого для виплати
вихідної допомоги. Майно банку, що є
предметом застави, включається до
складу ліквідаційної маси, але
використовується виключно для
позачергового задоволення вимог
заставодержателя. Заставодержатель
має право за погодженням з
ліквідатором здійснити реалізацію
заставленого майна у порядку,
встановленому чинним законодавством
або договором застави, та отримати
задоволення своїх вимог повністю або
частково. У разі недостатності коштів
від реалізації заставленого майна для
задоволення визнаних ліквідатором
кредиторських вимог заставодержателя
не задоволені вимоги підлягають
задоволенню в порядку черговості,
встановленої цим Законом. Вимоги
кожної наступної черги
задовольняються в міру надходження на
рахунок коштів від продажу майна банку
після повного задоволення вимог
попередньої черги.

Законодавство України про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом при розгляду
судом справи про визнання банку
неплатоспроможним застосовується в
частині, що не суперечить нормам Закону
України про банки. При цьому єдиним
питанням, що приймається до розгляду
судом у справі про ліквідацію банку є
висновок Національного банку України
щодо доцільності ліквідації банку та
відповідність застосування процедури
ліквідації з боку Національного банку
України вимогам Закону про банки.

Згідно з п.7.3 глави 7 розділу VІ
Положення про застосування заходів
впливу за порушення банківського
законодавства, затвердженого
постановою правління НБУ №369 від 28
серпня 2001 року, з дня отримання рішення
про своє призначення ліквідатор
зобов'язаний уживати заходів щодо
ефективної ліквідації банку та
максимального задоволення вимог
кредиторів відповідно до своїх
повноважень, законодавства України, у
тому числі цього Положення. З метою
забезпечення ліквідаційної процедури
ліквідатор відкриває накопичувальний
рахунок банку в територіальному
управління Національного банку
України в Операційному управлінні
Національного банку України.

Пунктом 6.3 глави 6 розділу VI Положення
№369, ліквідатор здійснює витрати на
ліквідацію банку за рахунок коштів
банку в межах кошторису витрат
ліквідатора, а пунктом 6.10 глави 6
розділу VI цього Положення встановлено
обов`язок ліквідатора використовувати
кошти ліквідаційної маси на
задоволення вимог кредиторів банку та
забезпечення ліквідаційної процедури.

Таким чином, кошти які надходять на
накопичувальний рахунок банку, не є
доходом в розумінні чинного
законодавства України, за їх рахунок
утворюється ліквідаційна маса для
задоволення вимог кредиторів по
зобов`язанням, що виникли станом на
день відкриття ліквідаційної
процедури, здійснюється оплата витрат
ліквідатора для проведення
ліквідаційної процедури.

Крім того, відповідно до абз.2 п.9.3 глави
9 Положення ліквідатор зобов'язаний
вживати заходів щодо максимального
задоволення вимог кредиторів,
зобов'язання по яким виникли до
відкриття ліквідаційної процедури, в
даному випадку до 28 серпня 2012 року.

Для здійснення процедури ліквідації
банку оплата витрат здійснюється
позачергово в межах затвердженого
Національним банком України кошторису
витрат, вичерпний перелік яких містить
частини 2 статті 96 Закону про банки,
тобто до реєстру вимог кредиторів
вимоги по поточним зобов'язанням, що
виникають в межах ліквідаційної
процедури, не включаються. Інші поточні
зобов'язання банку в процедурі
ліквідації, в тому числі податкові,
діючим законодавством не передбачені.

Крім того, Податковий кодекс України не
регулює питання погашення податкових
зобов'язань чи стягнення податкового
боргу з осіб, на які поширюються норми
розділу V "Тимчасова адміністрація та
ліквідація банків" Закону України "Про
банки та банківську діяльність", проте
зазначені норми чинного законодавства
не звільняють юридичні особи, які
знаходяться у процедурі ліквідації,
від обов'язку надавати податкову
звітність.

При цьому, суд зазначає, що дана правова
позиція узгоджується з правовою
позицією Вищого господарського суду
України, яка була викладена у постанові
від 09.04.2014 р. по справі № 5023/5584/12.

З огляду на вищевикладене, суд вважає,
що акцептування поточних вимог
позивача у сумі 86623,08 грн. в
ліквідаційній процедурі Банку є
безпідставним та таким, що суперечить
інтересам конкурсних кредиторів банку
та нормам чинного законодавства.

За таких обставин в задоволенні позову
необхідно відмовити повністю.

Враховуючи те, що позов не підлягає
задоволенню, відповідно до ст. 49 ГПК
України витрати по сплаті судового
збору не підлягають покладенню на
відповідача.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст. 110 Цивільного кодексу
України, ст.ст. 1, 88, 89, 91, 96 Закону України
"Про банки і банківську діяльність" (в
редакції чинній на момент виникнення
даних правовідносин), ст.ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33,
34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити
повністю.

Повне рішення складено 23.06.2014 р.

Суддя Д.О. Доленчук