ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ
Незалежності, 1 тел. 71-81-84, факс 71-81-98
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"20" червня 2014 р.Справа № 924/775/13

Господарський суд Хмельницької
області у колегіальному складі:

головуючий суддя Магера В.В., суддя
Радченя Д.І., суддя Смаровоз М.В.,
розглянувши матеріали

За позовом Агрофірми „Проскурів", с.
Розсоша Хмельницького району
Хмельницької області

до Хмельницької районної державної
адміністрації, м. Хмельницький

за участю третіх осіб без самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача:

1. ОСОБА_2, м. Хмельницький;

2. ОСОБА_3, м. Хмельницький;

3. Управління Держземагенства у
Хмельницькому районі Хмельницької
області, м. Хмельницький;

4. Приватного підприємства „Діорит
Плюс 1", м. Хмельницький

про скасування розпорядження голови
Хмельницької районної державної
адміністрації №2326/2012-р від 23.11.2012 р.

За участю представників сторін:

від позивача: Токаж Є.О. - за довіреністю
№01 від 08.01.2014 р.

від відповідача: не прибув;

від третьої особи-1: не прибув;

від третьої особи-2: не прибув;

від третьої особи-3: не прибув;

від третьої особи-4: Гунько Л.С. -
директор ПП „Діорит Плюс 1" (наказ №1
від 12.08.2011 р.).

В засіданні суду 20.06.2014р. оголошено
вступну та резолютивну частини рішення
згідно ст. 85 ГПК України.

Суть спору: Позивач звернувся до суду
із позовом про скасування
розпорядження голови Хмельницької
районної державної адміністрації №
2326/2012-р від 23.11.2012 року.

В обґрунтування позову позивач
повідомив, що Агрофірма „Проскурів" є
сільськогосподарським підприємством,
у користуванні якого знаходяться
значні сільськогосподарські угіддя. На
підставі Державного акту на право
постійного користування землею від
20.02.1996р. агрофірма „Проскурів" є
землекористувачем земельної ділянки
площею 699,5га.

Разом з тим, 23 листопада 2012р.
Хмельницькою райдержадміністрацією
було видано розпорядження №2326/2012-р
„Про затвердження проекту землеустрою
щодо відведення та передачу у
власність громадянам земельних
ділянок для ведення садівництва на
території Розсошанської сільської
ради", згідно якого затверджено проект
землеустрою та надано у власність
земельні ділянки для ведення
садівництва на території
Розсошанської сільської ради
громадянам: ОСОБА_2 площею
0,1200 га та ОСОБА_3 площею 0,1200 га.

Проте, позивач стверджує, що дані
земельні ділянки в порушення вимог
чинного законодавства та прав
агрофірми „Проскурів" як
землекористувача були виділені за
рахунок земель, які входять в межі
вищезгаданого Держаного акту від
20.02.1996р.

Відповідно до п.2.8. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України „Про деякі питання практики
розгляду справ у спорах, що виникають
із земельних відносин" від 17.05.2011р. №6
право постійного землекористування є
безстроковим, на відміну від права
оренди, і може бути припинене лише з
підстав, передбачених статтею 141 ЗК
України, перелік яких є вичерпним.

Проте, видаючи розпорядження та
передаючи земельні ділянки у
власність, органом державної влади не
було враховано що в порядку ст.141
Земельного кодексу України право
користування позивачем земельною
ділянкою не припинено. Добровільної
відмови від даної земельної ділянки
агрофірма „Проскурів" також не
здійснювала.

Позивач посилається на те, що
згідно ст.35 ГПК України факти,
встановлені рішенням господарського
суду (іншого органу, який вирішує
господарські спори), за винятком
встановлених рішенням третейського
суду, під час розгляду однієї справи, не
доводяться знову при вирішенні інших
спорів, в яких беруть участь ті самі
сторони.

При цьому, позивач звертає увагу
суду на те, що вищезазначений Державний
акт на право постійного користування
землею від 20.02.96р., виданий АФ
„Проскурів" Розсошанською сільською
радою, є правовстановлюючим документом
на підтвердження правомірності
користування Агрофірмою „Проскурів"
земельною ділянкою площею 699,0га. на
території Розсошанської сільської
ради. Вказаний Державний акт є дійсним,
виданим у встановленому законом
порядку та не скасований, що вбачається
із постанови Рівненського
апеляційного господарського суду від
03.07.12р. по справі 15/5025/2097/11.

Позивач посилається на те, що
згідно ст.19 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією України.

Відповідно до ст.5 Земельного
кодексу України земельне
законодавство базується на принципі
невтручання держави в здійснення
громадянами, юридичними особами та
територіальними громадами своїх прав
щодо володіння, користування і
розпорядження землею, крім випадків
передбачених законом.

Статтями 15, 16 ЦК України
визначено, що кожна особа має право на
захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання. Кожна особа має право на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства. Кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав
та інтересів можуть бути: визнання
права; визнання правочину недійсним;
припинення дії, яка порушує право;
відновлення становища, яке існувало до
порушення; примусове виконання
обов'язку в натурі; зміна
правовідношення; припинення
правовідношення; відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

Позивач посилається на те, що
згідно ст.152 Земельного кодексу України
держава забезпечує громадянам та
юридичним особам рівні умови захисту
прав власності на землю. Власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть
якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою. Частиною 3 вказаної
статті передбачено, що захист прав
громадян та юридичних осіб на земельні
ділянки здійснюється, зокрема, шляхом
визнання недійсними рішень органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування.

Таким чином, позивач вважає, що
розпорядженням голови Хмельницької
районної державної адміністрації
№2326/2012-р від 23.11.2012р. було порушено
права агрофірми „Проскурів" як
землекористувача, яке підлягає
відновленню в судовому порядку шляхом
подання цього позову.

Представник позивача в засідання суду
20.06.2014р. прибув, позовні вимоги
підтримав. У поданому суду письмовому
поясненні від 12.06.2014р. повідомив, що
заперечення відповідача щодо висновку
експерта базуються лише на висвітленні
позиції сторін, які заперечують
дійсність акту постійного
користування земельною ділянкою від
20.02.1996р., в зв'язку із порушенням норм
які регулюють порядок видачі актів
постійного користування.

Однак, така позиція є безпідставною в
зв'язку з тим, що рішенням Рівненського
апеляційного господарського суду у
справі №15/5025/2097/11 за позовом Прокурора
Хмельницького району в інтересах
держави в особі Хмельницької районної
державної адміністрації
М.Хмельницький, Хмельницької обласної
державної адміністрації м.
Хмельницький, Головного управління
Держкомзему у Хмельницькій області м.
Хмельницький до Розсошанської
сільської ради с. Розсоша,
Хмельницького району та Агрофірми
„Проскурів" про визнання недійсним
державного акту на право постійного
користування земельною ділянкою,
скасування реєстрації та вилучення
землі, було встановлено, що за
результатами проведення заходів по
роздержавленню земель колгоспу
„Комунар" правонаступником якого
стала агрофірма „Проскурів" в межах
зазначених в рішенні нормативних
актів, було визначено перелік та межі
земель, які передаються підприємству в
колективну власність та які
залишаються у підприємства на праві
постійного користування.

Відповідно до п.3.1. розділу 3
Рекомендацій складання проектів
передбачає визначення земель, що не
підлягають роздержавленню і
приватизації та входять до складу
земельних угідь колгоспів, інших
сільськогосподарських кооперативів,
колективних сільськогосподарських
підприємств, сільськогосподарських
акціонерних товариств, у тому числі
створених на базі радгоспів та інших
сільськогосподарських підприємств. До
цих земель включаються землі лісового
фонду, землі водного фонду, землі
природоохоронного, оздоровчого,
рекреаційного та історико-культурного
призначення, а також створюваний
резервний фонд земель. Встановлюються
межі цих земель, вираховується площа по
контурах і угіддях, складається
експлікація цих земель по категоріях.

Пунктом 4.4 розділу 4 Проекту
роздержавлення врегульовано питання
встановлення меж земель колективної
власності та постійного користування.

Згідно абзацу 1 п.4.4 р.4 Проекту
роздержавлення, для виготовлення
державних актів на право колективної
власності та право постійного
користування землею використано
Проект роздержавлення земель
агрофірми „Проскурів" і План
землекористування господарства
масштабу 1:10000.

Оригінал вказаного Плану, яким
підтверджено визначення меж земель
колективної власності та постійного
користування, судовою колегією було
оглянуто в судовому засіданні 03.07.2012 р.

На підставі вищевикладеного позивач
вказує, що Рівненським апеляційним
господарським судом уже було
досліджено питання встановлення меж
земельних ділянок відповідно до Плану
землекористування та експлікації
земель агрофірми „Проскурів" та було
спростовано висновок суду першої
інстанції про відсутність
встановлення меж земельних ділянок при
передачі земель у постійне
користування.

Відповідно до експлікації земель
агрофірми „Проскурів" земельна
ділянка є чітко виділеною її
географічним розташуванням між
землями загального користування (межує
з дорогою з 3 сторін), межує з землями
сільгосптехніки, ПАТ „Хмельницьке
сортнасіннєовоч", землями колективної
власності, які на даний момент є
розпайованими та отримали кадастровий
номер, що дає чітко визначити межі
земельної ділянки з південної сторони.

В процесі реформування земельних
відносин неодноразово змінювались
форми державних актів, порядок їх
видачі та реєстрації, порядок обліку
земельних ділянок тощо. Однак,
необхідно врахувати істотну для даної
справи обставину, що жодним
нормативним документом не було надано
переваги правовстановлюючих
документів на землю старого зразка
перед правовстановлюючими
документами на землю нового
зразка. Тому, безпідставними є
посилання третіх осіб на стороні
відповідача на відсутність
кадастрового номера, як на причину
неможливості встановлення факту
накладення земельних ділянок
виділених Хмельницькою районною
державною адміністрацією гр. ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 на земельну ділянку №НОМЕР_3, що
знаходиться в постійному користуванні
агрофірми „Проскурів".

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів
України від 2 квітня 2002р. №449 „Про
затвердження форм державного акта на
право власності на земельну ділянку та
державного акта на право постійного
користування земельною ділянкою" (із
змінами) встановлено, що раніше видані
державні акти на право приватної
власності на землю, державні акти на
право власності на землю, державні акти
на право власності на земельну ділянку
та державні акти на право постійного
користування землею залишаються
чинними і підлягають заміні у разі
добровільного звернення громадян або
юридичних осіб.

Таким чином, позивач зазначає, що
Державний акт на право постійного
користування землею від 20.02.1996р. є
достатнім правовстановлюючим
документом, який в повній мірі
підтверджує правомірність
користування агрофірмою „Проскурів"
земельною ділянкою №НОМЕР_3 площею 11,8
га на території Розсошанської
сільської ради.

Аналізуючи Рішення Конституційного
Суду України № 5-рп/2005 від 22.09.2005р. по
справі 1-17/2005 позивач відмічає, що для
права - постійного користування
земельними ділянками діє механізм
захисту, гарантований статтями 13, 14, 41, 55
Конституції України. Крім того
необхідно дотримуватися приписів
Основного Закону України Згідно зі
статтею 22 Конституції України
конституційні права і свободи
гарантуються і не можуть бути
скасовані (частина друга), при
прийнятті нових законів або внесенні
змін до чинних законів не допускається
звуження змісту та обсягу існуючих
прав і свобод (частина третя).
Скасування конституційних прав і
свобод - це їх офіційна (юридична або
фактична) ліквідація. Звуження змісту
та обсягу прав і свобод є їх обмеженням.
У традиційному розумінні діяльності
визначальними поняття змісту прав
людини є умови і засоби, які становлять
можливості людини, необхідні для
задоволення потреб її існування та
розвитку. Обсяг прав людини - це їх
сутнісна властивість, виражена
кількісними показниками можливостей
людини, які відображені відповідними
правами, що не є однорідними і
загальними. Загальновизнаним є
правило, згідно з яким сутність змісту
основного права в жодному разі не може
бути порушена.

Таким чином, не має жодного значення
для справи позиція відповідача та
третіх осіб на стороні відповідача,
щодо правових обмежень прав на
земельну ділянку і обмеження
можливостей захисту порушених прав з
причин відсутності кадастрового
номеру земельної ділянки, яка
залишилась у постійному користуванні
агрофірми „Проскурів" у 1996 р., а також є
необґрунтованою та протиправною.

Позивач також вказує, що відповідачем
не наведено жодного прикладу порушення
нормативних актів та методик
експертних досліджень зі сторони
експерта, які б були підставою визнання
висновку експерта таким, що не
відповідає дійсності.

Крім того, можливість встановити факт
накладення земельних ділянок
передбачена у наступних нормах.

Так, відповідно до ст.107 Земельного
Кодексу України основою для
відновлення меж є дані
земельно-кадастрової документації. У
разі неможливості виявлення дійсних
меж їх встановлення здійснюється за
фактичним використанням земельної
ділянки. Якщо фактичне використання
ділянки неможливо встановити, то
кожному виділяється однакова за
розміром частина спірної ділянки.

Відповідно до п.4.4. Інструкції „Про
встановлення (відновлення) меж
земельних ділянок в натурі (на
місцевості) та їх закріплення межовими
знаками" у разі неможливості виявлення
дійсних меж їх встановлення
здійснюється за фактичним
використанням земельної ділянки.

На підставі вищевикладеного
спростовується позиція позивача та
третіх осіб про те, що на дослідження
експерту було надано недостатньо
матеріалів які б підтверджували, що
землі виділені вищезгаданим
громадянам було виділено за рахунок
земель що знаходяться в постійному
користуванні агрофірми „Проскурів".

В свою чергу позивач вважає висновок
експерта повним та обґрунтованим,
проведеним з відповідністю до
нормативних актів та методик
експертних досліджень та таким що дає
чітку відповідь на поставленні перед
експертом питання.

Крім того, представник позивача надав
суду заяву відповідно до якої просить
на підставі ст.49 ГПК України при
вирішенні справи розподілити понесені
ним судові витрати.

Представник відповідача в засідання
суду 20.06.2014р. участі не приймав, проте в
судовому засіданні 12.06.2014р. проти
позову заперечив. Крім того, надав суду
письмові пояснення від 12.06.2014р. щодо
висновку експерта, відповідно до яких
повідомив, що відповідно до Інструкції
про порядок складання, видачі,
реєстрації і зберігання державних
актів на право власності на землю і
право постійного користування землею,
договорів на право тимчасового
користування землею (в тому числі на
умовах оренди) затвердженої наказом
Державного комітету України по
земельних ресурсах від 15.04.93р. №28 (яка
була чинною на момент видачі акту
постійного користування), на земельні
ділянки, якими користуються громадяни,
підприємства, установи, організації та
садівницькі товариства, державні акти
виготовляються після визначення меж
земельних ділянок в натурі (на
місцевості) і складання плану
земельної ділянки.

На земельні ділянки, якими
користуються громадяни, підприємства,
установи, організації та садівницькі
товариства, державні акти
виготовляються після визначення меж
земельних ділянок в натурі (на
місцевості) і складання плану
земельної ділянки.

Роботи, пов'язані із складанням
державних актів на право колективної
власності на землю, приватної
власності на землю і постійного
користування землею, на існуючі
землекористування проводяться, як
правило, одночасно по всій території
сільської, селищної, міської Ради
народних депутатів, а також по всій
території населеного пункту, або
окремих його кварталах.

Розробку технічної документації по
складанню державних актів на право
власності на землю і право постійного
користування землею здійснюють
державні та інші землевпорядні
організації.

Технічна документація при складанні
державних актів включає: при складанні
державних актів на право постійного
користування землею, що видаються
підприємствам, установам і
організаціям на земельні ділянки,
якими вони користуються: виписку з
рішення відповідного органу про
надання земельної ділянки; журнали і
абриси геодезичних вимірювань; каталог
координат окружної межі
землекористування; план земельної
ділянки; відомість обчислення площ;
експлікацію земельних угідь; матеріали
погодження меж земельної ділянки з
суміжними власниками землі і
землекористувачами.

Межі наданих (переданих) земельних
ділянок переносяться у натуру (на
місцевість) і закріплюються межовими
знаками, а межі ділянок, що знаходяться
у власності та користуванні і
проходять по визначених в натурі
контурах, звіряються з наявними
планами ділянок. При відсутності плану
проводиться зйомка зовнішніх меж
земельної ділянки, встановлюються
суміжні власники землі і
землекористувачі, за участю останніх
складається протокол, в якому докладно
описується розташування меж на
місцевості.

Перенесення меж у натуру здійснюється
шляхом прокладання теодолітних ходів,
з прив'язкою їх до існуючих межових
знаків або державної геодезичної
мережі.

Технічна документація по складанню
державних актів зберігається у
відділах земельних ресурсів районних
державних адміністрацій, міських (міст
обласного підпорядкування) відділах
земельних ресурсів, управліннях
земельних ресурсів Київської і
Севастопольської міських державних
адміністрацій.

Також відповідач зазначає, що Державні
акти на право постійного користування
землею складаються у двох примірниках,
підписуються головою відповідної
місцевої Ради народних депутатів і
скріплюються гербовою печаткою.
Сторінку державного акта із
зображенням плану земельної ділянки
підписує інженер-землевпорядник.

Таким чином, відповідно до
вищезазначеної інформації Хмельницька
РДА вважає у зв'язку з тим, що за
відсутності технічної документації
(абрисів геодезичних вимірювань;
каталогу координат окружної межі
землекористування; плану земельної
ділянки; відомості обчислення площ;
експлікації земельних угідь;
матеріалів погодження меж земельної
ділянки з суміжними власниками землі і
землекористувачами) неможливо
встановити факт накладки на земельну
ділянку Агрофірми „Проскурів", тобто
позовні вимоги не можуть підкріпитися
належними та допустимими доказами, а
державні акти на право власності
видані громадянам ОСОБА_2 та ОСОБА_3
виготовлені відповідно до вимог
чинного законодавства та містять усі
визначені законом складові.

Проекти із землеустрою, що
виготовлялися на земельні ділянки
вищезазначеним громадянам розроблені
належним чином і відповідають вимогам
діючого законодавства, а саме:
Земельного кодексу України; Закону
України „Про землеустрій"; Закону
України „Про особисте селянське
господарство"; „Порядку розроблення
проектів землеустрою щодо відведення
земельних ділянок", затвердженого
постановою КМУ від 26.05.2004 року № 677;
„Інструкції з топографічного знімання
у М 1:5000, 1:2000, 1:1000, 1:500 (ГКНТА-2.04-02-98)", яка
затверджена наказом Головного
управління геодезії, картографії та
кадастру при Кабінеті Міністрів
України від 09.04.1998р. №56; „Інструкції
про порядок складання, видачі,
реєстрації і зберігання державних
актів на право приватної власності на
землю, право колективної власності на
землю, право власності на землю і право
постійного користування землею,
договорів на право тимчасового
користування землею (в тому числі на
умовах оренди) договорів оренди землі";
наказам Державного комітету України із
земельних ресурсів від 02.11.2009р. №573, від
23.07.2010р. №548; постановам Кабінету
Міністрів України від 18.08.2010 р. №749, від
01.08.2011р. №835.

При цьому, відповідач зазначає, що
проекти містять всі необхідні висновки
та погодження, у тому числі - висновок
постійно діючої комісії з питань
погодження документації із
землеустрою. Земельні ділянки, що
проектувались до відведення раніше
нікому не надавалися, що
підтверджувалося земельно-кадастровою
інформацією Управління Держкомзему у
Хмельницькому районі.

Представники третіх осіб-1,-2 в
засідання суду 20.06.2014р. не прибули,
причини неявки суду не повідомили,
будь-яких клопотань на адресу суду на
час розгляду справи від останніх не
надходило.

Представник третьої особи-3 в засідання
суду 20.06.2014р. не прибув, проте у поданому
суду письмовому поясненні від 20.06.2014р.
не погодився із висновком судової
експертизи та вважає його таким, що не
повинен враховуватись при вирішені
даної справи. Вказує, що об'єктами
дослідження при проведенні експертизи
виступали земельні ділянки ОСОБА_3,
ОСОБА_2. та земельна ділянка №НОМЕР_3
площею 11,8 га АФ „Проскурів".

З метою встановлення дійсних меж даних
земельних ділянок судовим експертом
проводилася топографо-геодезична
зйомка, але встановлення дійсних меж
земельних ділянок здійснюється шляхом
відновлення їх меж, на підстав
документації із землеустрою (технічної
документації по встановленню,
відновленню меж земельних ділянок).

Представник третьої особи-3
посилається на те, що згідно висновку
встановлення (визначення) меж та
координат земельної ділянки площею 10,96
га., що перебуває в постійному
користуванні АФ „Проскурів",
здійснювалося в результаті проведення
та обробки топографічного знімання з
урахуванням звіту по виконанню GNSS
зйомки та плану землекористування
складеного Хмельницьким філіалом
інститут землеустрою. Незрозумілим є
те, чому проводилась зйомка земельної
ділянки площею 10,96 га, а не 11,8 га, як
зазначено у державному акті (земельна
ділянка №НОМЕР_3 площею 11,8 га), де
ділося 0,84 га площі земельної ділянки?
Чому зйомка (визначення меж)
проводилася із врахуванням
вищезазначеного звіту та плану
землекористування, а не технічної
документації по встановленню
(відновленню) меж земельної ділянки.
Хіба звіт про виконання зйомки та план
землекористування вкажуть про межі
земельної ділянки яка була відведена в
постійне користування у 1996 році, хіба
існують координати земельної ділянки
площею 11,8 га?

Повідомив, що судовим експертом
взято до уваги дані Публічної
кадастрової карти, що розташована на
офіційному веб-сайті Держземагенства і
на підставі чого ним складено план
земельної ділянки №НОМЕР_3 площею 10,96
та земельних ділянок, що перебувають у
власності ОСОБА_3, ОСОБА_2.

Відтак, вважає, що дані Публічної
кадастрової карти не можуть бути
об'єктом для складання планів
земельних ділянок, оскільки складання
та формування земельних ділянок, їх
реєстрація у Національній кадастровій
системі здійснюється територіальними
органами Держземагенства за допомогою
програмного забезпечення. Публічна
кадастрова карта містить інформацію
про зареєстровані земельні ділянки,
ділянки із визначеними межами, ділянки
із встановленими площами та
конфігурацією, де зокрема міститься
інформація про зареєстровані ділянки
ОСОБА_3, ОСОБА_2.

Інформації про земельну ділянку
площею 11,8 га АФ „Проскурів" Публічна
кадастрова карта не має, а тому яким
чином судовий експерт встановлював
план земельної ділянки площею 11,8 га АФ
„Проскурів" співвставляючи її із
земельними ділянками ОСОБА_3 та ОСОБА_2.,
незрозуміло.

Із врахуванням вищенаведеного, вважає,
що висновок земельно-технічної
експертизи судом не має бути взятий до
уваги, а даний позов не підлягає
задоволенню.

Представник третьої особи-4 в засідання
суду 20.06.2014р. прибув, усно проти позову
та висновку експерта заперечив.

Розглядом матеріалів справи
встановлено:

Агрофірма „Проскурів" зареєстрована
як суб'єкт підприємницької діяльності -
юридична особа та внесена до Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців згідно із
Витягом із ЄДР від 02.07.2013 р.

Згідно довідки відділу державної
реєстрації юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців реєстраційної служби
Хмельницького міськрайонного
управління юстиції №02.5-08-160 від 10.10.2013 р.
були здійсненні перетворення
організаційно-правової форми
Агрофірми "Проскурів" (код ЭДРПОУ
№03788891) за період 1993-2013 рр., а саме:
23.04.1193р. зареєстровано Колективне
сільськогосподарське підприємство
Агрофірма „Проскурів"; 05.04.1994 р.
зареєстровано Акціонерне товариство
Агрофірма „Проскурів" створене шляхом
перетворення КСП Агрофірма
„Проскурів"; 23.04.1998 р. Акціонерне
товариство Агрофірма „Проскурів"
перереєстровано в Агрофірму
„Проскурів".

Станом на 10.10.2013р. у Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців містяться відомості
щодо юридичної особи - Агрофірма
„Проскурів" (код ЄДРПОУ №03788891,
організаційно - правова форма -
Колективне підприємство).

Хмельницька районна державна
адміністрація Хмельницької області, м.
Хмельницький зареєстрована як
юридична особа та внесена до ЄДР, що
підтверджується свідоцтвом про
державну реєстрацію юридичної особи
серії А00 №241672.

Приватне підприємство „Діоріт плюс 1",
м. Хмельницький зареєстроване як
суб'єкт підприємницької діяльності -
юридична особа, що підтверджується
наявною в матеріалах справи випискою з
єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
серії ААВ №036442, довідкою з ЄДРПОУ серії
АА № 599723 та діє на підставі Статуту,
затв. рішенням власника №1 від 10.08.2011 р.

Управління держземагенства у
Хмельницькому районі Хмельницької
області - зареєстроване як юридична
особа та внесене до ЄДР, що
підтверджується витягом з ЄДР на
електронному ресурсі
„Інформаційно-ресурсний центр" від
08.04.2014 р.

25.12.1995 р. Хмельницьким філіалом
інститут землеустрою затверджено
Проект роздержавлення земель
акціонерного товариства агрофірми
"Проскурів" Хмельницького району
Хмельницької області з виготовленням
державних актів на право колективної
власності на землю і право постійного
користування землею.

Відповідно до Державного акту серії ХМ,
виданого 20.02.1996р. АТ АФ „Проскурів"
набуло право постійного користування
на земельних ділянках площею 699,5 га для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.
Із змісту державного акту на право
постійного користування земельною
ділянкою площею 699, 5 га вбачається, що
останній видано АТ АФ "Проскурів" на
підставі рішення Розсошанської
сільської ради народних депутатів від
29.05.1995 р. для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.

Вищезазначений державний акт на право
постійного користування землею від
20.02.1996р., виданий АФ „Проскурів"
Розсошанською сільською радою, є
дійсним, відповідає вимогам чинного
законодавства, на момент його
прийняття, та не скасований у
встановленому законодавством порядку,
що підтверджено постановою
Рівненського апеляційного
господарського суду від 03.07.2012 р. по
справі 15/5025/2097/11 за позовом прокурора
Хмельницького району в інтересах
держави в особі Хмельницької РДА,
Хмельницької ОДА, Головного управління
Держкомзему у Хмельницькій області до
Розсошанської сільської ради,
Агрофірми „Проскурів" та третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні позивача -
Державної сільськогосподарської
інспекції у Хмельницькій області про
визнання недійсним державного акта та
вилучення землі.

Так, рішенням господарського суду
Хмельницької області від 26.03.2012р. по
справі №15/5025/2097/11 позов прокурора
Хмельницького району в інтересах
держави в особі Хмельницької РДА,
Хмельницької ОДА, головного управління
Держкомзему у Хмельницькій області до
Розсошанської сільської ради,
Агрофірми „Проскурів" про визнання
недійсним державного акта на право
постійного користування земельною
ділянкою, скасування реєстрації
державного акта та вилучення землі
задоволено частково.

Вказаним судовим рішенням суд визнав
недійсним Державний акт на право
постійного користування земельною
ділянкою площею 699,5 га, виданий
Розсошанською сільською радою
народних депутатів 20.02.1996р., в
задоволенні позову в частині
скасування державної реєстрації
державного акту на право постійного
користування земельною ділянкою
площею 699,5 га виданого Розсошанською
сільською радою народних депутатів
20.02.1996р. та про вилучення з незаконного
користування Агрофірми „Проскурів"
земельної ділянки, наданої на підставі
Державного акту на право постійного
користування земельною ділянкою
площею 699,5 га, виданого Розсошанською
сільською радою народних депутатів
20.02.1996р., було відмовлено.

Постановою РАГС від 03.07.2012р. рішення
господарського суду Хмельницької
області від 26.03.2012р. у справі №15/5025/2097/11
скасоване в частині задоволення позову
та прийнято постанову про відмову в
позові.

В зазначеній постанові апеляційним
судом встановлено, що за результатами
проведення заходів по роздержавленню
земель колгоспу „Комунар"
правонаступником якого стала
агрофірма „Проскурів", відповідно до
чинних на той час нормативно-правових
актів, було визначено перелік та межі
земель, які передаються підприємству у
колективну власність та які
залишаються у підприємства на праві
постійного користування.

При цьому, судом апеляційної інстанції
вказано, що виділення земельної
ділянки під час роздержавлення земель
стосувалося лише земель колективної
власності, а землі, що були у постійному
користуванні не виділялися, а
залишалися за агрофірмою „Проскурів"
як правонаступником колгоспу
„Комунар". Таким чином зроблено
висновок про відсутність правових
підстав для скасування Державного акта
на право постійного користування
земельною ділянкою серія ХМ, б/н від
20.02.1996р., відповідно до якого у постійне
користування АФ „Проскурів" передано
699,5 га земель.

Постановою Вищого господарського суду
України від 28.05.2013р. постанову
Рівненського апеляційного
господарського суду від 03.07.2012 р. по
справі №15/5025/2097/11 господарського суду
Хмельницької області було залишено без
змін.

12.01.2012р. між Агрофірмою „Проскурів"
(Замовник) та ПП „Земельно-юридичний
центр" (Виконавець) було підписано
договір №12/06 на розроблення технічної
документації із землеустрою.

23.11.2012р. Хмельницькою районною
державною адміністрацією видано
розпорядження №2326/2012-р „Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення та передачу у власність
громадянам земельних ділянок для
ведення садівництва на території
Розсошанської сільської ради", яким
було вирішено:

1. Затвердити проект землеустрою щодо
відведення земельних ділянок із земель
державної власності (землі
сільськогосподарського призначення -
рілля) для ведення садівництва на
території Розсошанської сільської
ради громадянам ОСОБА_2 площею 0,1200 га та
ОСОБА_3 площею 0,1200 га.

2. Земельні ділянки надати у власність
громадянам, відвести в натурі (на
місцевості), виготовити державні акти
на право власності на земельні ділянки.

Згідно наявної в матеріалах справи
експлікації земель агрофірми
„Проскурів" та експлікації земель в
межах плану (копії зроблені з Плану
землекористування), площа земель, що
передається у постійне користування,
становить 699, 5 га, з яких:
сільськогосподарські угіддя
(резервний фонд) - 201,1 га; лісові площі -
275,2 га; землі водного фонду 169,2 га під
водою та 54,0 га болота.

Приватним підприємством „Діоріт Плюс
1" було розроблено документацію щодо
виділення земельних ділянок
громадянам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 згідно
розпорядження Хмельницької
райдержадміністрації №2326/2012-р „Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення та передачу у власність
громадянам земельних ділянок для
ведення садівництва на території
Розсошанської сільської ради", а саме:
Проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки гр. ОСОБА_2 та гр.
ОСОБА_3 для ведення садівництва на
території Розсошанської сільської
ради (за межами населеного пункту)
Хмельницького району Хмельницької
області.

Згідно листа Головного управління
Держземагенства у Хмельницькій
області №4-1-5/6819 від 10.09.2013р.,
адресованого Держсільгоспінспекції,
зазначено, що Державний акт на право
постійного користування землею
виданого АФ „Проскурів" 20.02.1996 року в
управлінні відсутній. Тому, надати
достовірні відомості про те, що
земельні ділянки громадян зазначених у
листі, входять у державний акт на право
постійного користування землею
виданого АФ „Проскурів", не є
неможливим.

Згідно довідки ПП „Земельно-юридичний
центр" від 02.10.2013р. за вих.№214
повідомлено, що роботи по встановленню
меж та визначення кадастрових номерів
по земельних ділянках згідно
Державного акта на право постійного
користування земельною ділянкою
№НОМЕР_3 площею 11,8 га „резервний фонд"
згідно плану зовнішніх меж є
неможливим у зв'язку із передачею
Хмельницькою райдержадміністрацією
земельних ділянок, що входять в межі
визначеної земельної ділянки, у
власність іншим особам та присвоєння
їм кадастрових номерів.

17.09.2013р. гр. ОСОБА_3 видано свідоцтво
№9535919 про право власності на земельну
ділянку площею 0,12 га для
індивідуального садівництва за
кадастровим номером :06:018:0121.

Також, згідно Свідоцтва на право
власності за №9532330 гр. ОСОБА_2 належить
на праві власності земельна ділянка
площею 0,12 га для індивідуального
садівництва за кадастровим номером
:06:018:0122.

Із наявного в матеріалах справи
Висновку експерта за №168/13-26 від 18.04.2014р.
про результати проведення
земельно-технічної експертизи, судовий
експерт зробив наступні висновки:
використавши результати кадастрової
зйомки та план землекористування
складеного Хмельницьким філіалом
інституту землеустрою, були визначені
межі та координати земельної ділянки
площею 10,96 га що перебуває в постійному
користуванні АТ агрофірми „Проскурів"
відповідно до Державного акта на право
постійного користування землею
(ділянка № НОМЕР_3 площею 11,8 га), що
знаходиться на території
Розсошанської сільської ради за межами
населеного пункту с.Розсоша,
Хмельницького району, Хмельницької
області.

Також взявши до уваги данні
публічної карти, що розташована на
офіційному веб-сайті Державного
агентства земельних ресурсів України
(зображення № 2) складено план
земельних ділянок (додаток №1), на якому
зображені межі земельної ділянки АТ
агрофірми „Проскурів" (ділянка № 1)
площею 10,96 га, межі земельних ділянок
гр. ОСОБА_2 (ділянка № НОМЕР_1) площею 0,1200
га., ОСОБА_3 (ділянка № НОМЕР_2) площею
0,1200 га. Межі земельних ділянок вище
згаданих громадян зображені
відповідно до каталогів координат
кутів зовнішніх меж землекористування
та відповідають розмірам та
конфігурації зображених на
кадастрових планах, що знаходяться у
проекті відведення земельних ділянок
для ведення садівництва у зв'язку з тим,
що межових знаків, які б визначали межі
земельних ділянок в натурі (на
місцевості) при проведенні обстеження
та кадастрової зйомки не виявлено.

Із вищевикладеного, судовий
експерт робить висновок про те, що
земельні ділянки, які виділялись гр.
ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_3 для ведення
садівництва, що знаходяться на
території Розсошанської сільської
ради за межами населеного пункту
с.Розсоша, Хмельницького району,
Хмельницької області, на підставі
розпорядження голови Хмельницької
райдержадміністрації № 2326/2012-р від
23.11.2012 р. накладаються на земельну
ділянку, площею 10,96 га, що перебуває в
постійному користуванні АТ агрофірма
„Проскурів" на підставі Державного
акта на право постійного користування
землею (ділянка № НОМЕР_3 площею 11,8 га)
від 20.02.1996р.

За таких обставин, судовим
експертом встановлено, що „є
накладення земельних ділянок, які
виділялись гр. ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_3 на
підставі розпорядження голови
Хмельницької райдержадміністрації №
2326/2012-р від 23.11.2012 р., на земельну
ділянку, яка належить агрофірмі
„Проскурів" на підставі Державного
акту на право постійного користування
землею від 20.02.1996р. Земельні ділянки, що
виділялись гр. ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_3
повністю накладаються на земельну
ділянку №НОМЕР_3 згідно Державного
акту на право постійного користування
землею від 20.02.1996р. в межах, площах, та
конфігураціях, зображених на плані
земельних ділянок у Додатку №1.

Позивач, вважаючи своє право
постійного користування земельної
ділянкою згідно Державного акту на
право постійного користування землею
від 20.02.1996р., порушеним, звернувся із
позовом, згідно якого просив скасувати
розпорядження голови Хмельницької
районної державної адміністрації
№2326/2012-р від 23.11.2012 року.

Досліджуючи надані докази, фактичні
обставини справи, оцінюючи доводи та
заперечення сторін, судом до уваги
приймається таке:

Згідно з частиною 1 статті 13
Конституції України земля, її надра,
атмосферне повітря, водні та інші
природні ресурси, які знаходяться в
межах території України, природні
ресурси її континентального шельфу,
виключної (морської) економічної зони є
об'єктами права власності українського
народу. Від імені українського народу
права власника здійснюють органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування в межах, визначених
цією Конституцією.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

За статтями 142-144 Конституції України до
матеріальної основи органів місцевого
самоврядування, крім інших об'єктів,
належить земля, управління якою
здійснюють територіальні громади
через органи місцевого самоврядування
в межах їх повноважень шляхом
прийняття рішень.

Згідно ст.13 Закону України „Про
місцеві державні адміністрації" від
09.04.1999р. №586-ХІV передбачено, що до
відання місцевих державних
адміністрацій у межах і формах,
визначених Конституцією і законами
України, належить вирішення питань,
зокрема використання землі, природних
ресурсів, охорони довкілля.

Відповідно до ст.3 Земельного кодексу
України земельні відносини
регулюються Конституцією України, цим
Кодексом, а також прийнятими
відповідно до них нормативно-правовими
актами.

Згідно ст.5 Земельного кодексу України
земельне законодавство базується на
принципах забезпечення рівності
права власності на землю громадян,
юридичних осіб, територіальних громад
та держави; невтручання держави в
здійснення громадянами, юридичними
особами та територіальними громадами
своїх прав щодо володіння,
користування і розпорядження землею,
крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст.21 вказаного Закону
місцева державна адміністрація
розпоряджається землями державної
власності відповідно до закону. До
повноважень місцевих державних
адміністрацій у галузі земельних
відносин належить, зокрема,
розпорядження землями державної
власності в межах, визначених цим
Кодексом (ст.17 Земельного кодексу
України).

Судом враховується, що позивач на
підтвердження позовних вимог
посилається на Державний акт на право
постійного користування землею площею
699,5 га серія ХМ, б/н, від 20.02.1996р., який
виданий 20.02.1996р. Агрофірмі „Проскурів"
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
Розсошанською сільською радою
народних депутатів.

Відповідно до ст.35 Господарського
кодексу України, факти, встановлені
рішенням господарського суду (іншого
органу, який вирішує господарські
спори), за винятком встановлених
рішенням третейського суду, під час
розгляду однієї справи, не доводяться
знову при вирішенні інших спорів, в
яких беруть участь ті самі сторони.

Згідно п.2.6 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
26.12.2011р. №18 „Про деякі писання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" передбачено, що не
потребують доказування преюдиціальні
факти, тобто встановлені рішенням
господарського суду (іншого органу,
який вирішує господарські спори) у
процесі розгляду іншої справи, в якій
беруть участь ті самі сторони, в тому
числі і в тих випадках, коли в іншому
спорі сторони мали інший процесуальний
статус (наприклад, позивач у даній
справі був відповідачем в іншій, а
відповідач у даній справі - позивачем в
іншій).

Таке ж значення для господарського
суду має вирок суду у кримінальному
провадженні, що набрав законної сили, з
питань, чи мали місце певні дії та ким
вони вчинені. Що ж до рішення суду з
цивільної справи, яке набрало законної
сили, то встановлені ним факти, які
мають значення для вирішення спору, не
підлягають доведенню перед
господарським судом незалежно від
суб'єктного складу сторін даної
цивільної справи. Хоча фактам,
встановленим іншими судовими
рішеннями, крім зазначених у статті 35
ГПК України, й не надано
преюдиціального значення для
господарських судів, але вони мають
враховуватися судами у розгляді справ
з урахуванням загальних правил статті
43 названого Кодексу щодо оцінки
доказів.

Преюдиціальне значення процесуальним
законом надається саме фактам,
встановленим судовими рішеннями (в
тому числі в їх мотивувальних
частинах), але не правовій оцінці таких
фактів, здійсненій іншим судом чи іншим
органом, який вирішує господарський
спір.

З огляду на зазначене, судом
приймається до уваги, що
вищезазначений Державний акт на право
постійного користування землею від
20.02.1996р., виданий АФ „Проскурів"
Розсошанською сільською радою, є
правовстановлюючим документом на
підтвердження правомірності
користування агрофірмою „Проскурів"
земельною ділянкою площею 699,0га. на
території Розсошанської сільської
ради за межами населеного пункту с
Розсоша, Хмельницького району,
Хмельницької області.

При цьому, вказаний Державний акт є
дійсним, виданим у встановленому
законом порядку, не змінений та не
скасований, що підтверджується
постановою Рівненського апеляційного
господарського суду від 03.07.2012р. по
справі 15/5025/2097/11 за позовом прокурора
Хмельницького району в інтересах
держави в особі Хмельницької РДА,
Хмельницької ОДА, Головного управління
Держкомзему у Хмельницькій області до
Розсошанської сільської ради та
Агрофірми „Проскурів" та третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
позивача-3-Державної
сільськогосподарської інспекції у
Хмельницькій області про визнання
недійсним державного акта на право
постійного користування земельною
ділянкою, скасування реєстрації
державного акта та вилучення землі.
Вказана постанова апеляційної
інстанції підтримана Вищим
господарським судом України по справі
№15/5025/2097/11 (постанова ВГСУ від 28.05.2013р.).

Із наявних у справі доказів вбачається,
що предметом даного спору є вимога
позивача про скасування розпорядження
Хмельницької райдержадміністрації від
23.11.2012р. №2326/2012-р „Про затвердження
проекту землеустрою щодо відведення та
передачу у власність громадянам
земельних ділянок для ведення
садівництва на території
Розсошанської сільської ради", згідно
якого було затверджено проект
землеустрою та надано у власність
земельні ділянки для ведення
садівництва на території
Розсошанської сільської ради
громадянам: ОСОБА_2 площею 0,1200 га та
ОСОБА_3 площею 0,1200 га.

В обґрунтування свого порушеного права
щодо постійного користування землею
позивач посилається на Державний акт
на право постійного користування
землею серія ХМ від 20.02.1996р., згідно
якого Агрофірмі „Проскурів" як
землекористувачу було надано у
постійне користування 699,5 гектарів
землі в межах згідно з планом
землекористування.

При цьому, позивач наполягає на тому, що
в порушення вимог чинного
законодавства та прав агрофірми
„Проскурів", як землекористувача,
спірним розпорядженням від 23.11.2012р.
№2326/2012-р позивача фактично було
позбавлено частини земельної ділянки
внаслідок надання останніх у власність
іншим особам - гр. ОСОБА_2 площею 0,1200 га
та гр. ОСОБА_3 площею 0,1200 га.

В ході вирішення даного спору
судом встановлено та підтверджено
висновком експерта №168/13-26 від 18.04.2014р.
про проведення земельно-технічної
експертизи про те, що земельні ділянки,
які виділялись гр. ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_3,
повністю накладаються на земельну
ділянку №НОМЕР_3 згідно Державного
акту на право постійного користування
землею від 20.02.1996р. в межах, площах, та
конфігураціях, зображених на плані
земельних ділянок у Додатку №1.

Вирішуючи спір про правомірність
винесення спірного розпорядження
Хмельницької райдержадміністрації від
23.11.2012р. №2326/2012-р, враховуючи
встановлення фактичних обставин
справи та вимоги чинного
законодавства, судом до уваги
приймається таке.

Згідно з ч.1 ст.21 ЦК України суд визнає
незаконним та скасовує правовий акт
індивідуальної дії, виданий органом
державної влади, органом влади
Автономної Республіки Крим або органом
місцевого самоврядування, якщо він
суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні права
або інтереси.

Відповідно до п.2 Роз'яснення президії
Вищого арбітражного суду України від
26.01.2000р. №02-5/35 „Про деякі питання
практики вирішення спорів, пов'язаних з
визнанням недійсними актів державних
чи інших органів" підставами для
визнання акта недійсним є
невідповідність його вимогам чинного
законодавства та/або визначеній
законом компетенції органу, який видав
цей акт. Обов'язковою умовою визнання
акта недійсним є також порушення у
зв'язку з прийняттям відповідного акта
прав та охоронюваних законом інтересів
підприємства чи організації - позивача
у справі.

Матеріалами справи підтверджено, що на
момент прийняття Хмельницькою
райдержадміністрацією спірного
розпорядження від 23.11.2012р. №2326/2012-р,
яким було затверджено проект
землеустрою щодо відведення та
передачу у власність громадянам ОСОБА_2
та ОСОБА_3 земельних ділянок площею 0,1200
га кожному для ведення садівництва на
території Розсошанської сільської
ради, у позивача у постійному
користуванні знаходилась земельна
ділянка площею 699, 5 га в межах згідно із
планом користування.

Відповідно до Державного акта на право
постійного користування землею серія
ХМ від 20.02.1996 р., землю було надано
агрофірмі „Проскурів" у постійне
користування для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
відповідно до рішення Розсошанської
сільської Ради народних депутатів від
29.05.1995 р. № 2.

Виходячи із наведеного, розпорядженням
Хмельницької РДА від 23.11.2012р. №2326/2012-р
„Про затвердження проекту землеустрою
щодо відведення та передачу у
власність громадянам земельних
ділянок для ведення садівництва на
території Розсошанської сільської
ради" позивача було позбавлено права
постійного користування земельною
ділянкою, яка належить останньому на
підставі Державного акту на право
постійного користування землею від
20.02.1996р.

Підстави і порядок припинення права
користування земельною ділянкою
встановленні ст.ст.141, 143, 149 Земельного
кодексу України.

Відповідно до ст.141 Земельного кодексу
України, підставою для припинення
права користування земельною ділянкою
є, зокрема, добровільна відмова від
права користування земельною ділянкою.

У відповідності з ст.142 Земельного
кодексу України припинення права
власності на земельну ділянку або
права постійного користування у разі
добровільної відмови власника землі
або землекористувача здійснюється за
його заявою до відповідного органу чи
до власника земельної ділянки.

Згідно ч.2 ст.149 Земельного кодексу
України вилучення земельних ділянок
провадиться за згодою
землекористувачів на підставі рішень
Кабінету Міністрів України, Ради
міністрів Автономної Республіки Крим,
місцевих державних адміністрацій,
сільських, селищних, міських рад
відповідно до їх повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.152 Земельного
кодексу України землекористувач може
вимагати усунення будь-яких порушень
його прав на землю, навіть якщо ці
порушення не пов'язані з позбавленням
права володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Частиною 3 вказаної статті передбачено,
що захист прав громадян та юридичних
осіб на земельні ділянки здійснюється,
зокрема, шляхом визнання недійсними
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування.

Доводи відповідача та третіх осіб щодо
нечинності Державного акта 20.02.1996р.
серія ХМ як такого, що не відповідає
встановленій формі та відсутності
кадастрового номера земельної ділянки,
судом до уваги не приймається, зважаючи
на таке.

Постановою Верховної Ради України від
13.03.1992р. №2201-XII „Про форми державних
актів на право власності на землю і
право постійного користування землею"
було затверджено форму державного акта
на право постійного користування
землею.

Пунктом 6 розділу X „Перехідні
положення" Земельного кодексу України
встановлено, що громадяни та юридичні
особи, які мають у постійному
користуванні земельні ділянки, але за
цим Кодексом не можуть мати їх на
такому праві, повинні до 01.01.2005р.
переоформити у встановленому порядку
право власності або право оренди на
них. Законом України № 2059-ІУ від 06.10.2004
року „Про внесення змін до Земельного
кодексу України" строк переоформлення
права власності або користування
продовжено до 01.01.2008 року.

Рішенням Конституційного Суду України
№ 5-рп/2005 від 22.09.2005р. по справі 1-17/2005 за
конституційним поданням 51 народного
депутата України щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
положень статті 92, пункту 6 розділу X
„Перехідні положення" Земельного
Кодексу України (справа про постійне
користування земельними ділянками)
пункт 6 розділу X „Перехідні положення"
Земельного Кодексу України щодо
зобов'язання переоформити право
постійного користування земельною
ділянкою на право власності або право
оренди без відповідного законодавчого,
організаційного та фінансового
забезпечення, пункт 6 Постанови
Верховної Ради України „Про земельну
реформу" від 18 грудня 1990 року №563-XII з
наступними змінами в частині щодо
втрати громадянами, підприємствами,
установами і організаціями після
закінчення строку оформлення права
власності або права користування
землею раніше наданого їм права
користування земельною ділянкою
визнані такими, що не відповідають
Конституції України.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів
України від 02.04.2002р. № 449 „Про
затвердження форм державного акта на
право власності на земельну ділянку та
державного акта на право постійного
користування земельною ділянкою" (із
змінами) встановлено, що раніше видані
державні акти на право приватної
власності на землю, державні акти на
право власності на землю, державні акти
на право власності на земельну ділянку
та державні акти на право постійного
користування землею залишаються
чинними і підлягають заміні у разі
добровільного звернення громадян або
юридичних осіб.

Із аналізу Рішення Конституційного
Суду України №5-рп/2005 від 22.09.2005 року по
справі 1-17/2005 слідує, що для права
постійного користування земельними
ділянками діє механізм захисту,
гарантований статтями 13, 14, 41, 55
Конституції України.

Орган законодавчої влади має право
встановлювати для громадян та
юридичних осіб, у котрих є в постійному
користуванні земельні ділянки, але які
за цим Кодексом не можуть мати їх на
такому праві, строк, протягом якого ці
особи зобов'язані переоформити у
встановленому порядку право власності
або право оренди на земельні ділянки.
Але при цьому, орган законодавчої влади
повинен дотримуватися приписів
Основного Закону України. Згідно зі
статтею 22 Конституції України
конституційні права і свободи
гарантуються і не можуть бути
скасовані (частина друга), при
прийнятті нових законів або внесенні
змін до чинних законів не допускається
звуження змісту та обсягу існуючих
прав і свобод (частина третя).

Скасування конституційних прав і
свобод - це їх офіційна (юридична або
фактична) ліквідація. Звуження змісту
та обсягу прав і свобод є їх обмеженням.
У традиційному розумінні діяльності
визначальними поняття змісту прав
людини є умови і засоби, які становлять
можливості людини, необхідні для
задоволення потреб її існування та
розвитку. Обсяг прав людини - це їх
сутнісна властивість, виражена
кількісними показниками можливостей
людини, які відображені відповідними
правами, що не є однорідними і
загальними. Загальновизнаним є
правило, згідно з яким сутність змісту
основного права в жодному разі не може
бути порушена.

Із врахуванням вищенаведеного, суд
вважає, що Державний акт на право
постійного користування землею серія
ХМ від 20.02.1996 р., є правовстановлюючим
документом на підтвердження
правомірності користування Агрофірмою
„Проскурів" земельною ділянкою площею
на території Розсошанської сільської
ради.

Вищезазначений Державний акт на право
постійного користування землею від
20.02.1996 р., виданий АФ „Проскурів"
Розсошанською сільською радою є
дійсним, відповідає вимогам чинного на
момент його прийняття законодавства та
не скасований у встановленому
законодавством порядку, що вбачається
із постанови Рівненського
апеляційного господарського суду від
03.07.2012 р. по справі 15/5025/2097/11. Доказів про
визнання останнього недійсним або про
його скасування в установленому
законом порядку, суду не було подано.

Натомість, доводи третіх осіб, а саме
громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо
відсутності у позивача порушеного
права, оскільки межі земель, які
надавались у постійне користування
агрофірмі „Проскіурів" на підставі
Державного акта серії ХМ від 20.02.1996 р.,
ніколи не встановлювалися та не
здійснювалося відновлення цих меж, а
також аналогічні твердження
відповідача - Хмельницької районної
адміністрації у відзиві на позов, судом
оцінюється критично.

Вказаний висновок судом здійснено з
урахуванням долучених до матеріалів
справи копії експлікації земель
агрофірми „Проскурів" та експлікації
земель в межах плану (копії зроблені з
Плану землекористування), згідно яких
площа земель, що передається у постійне
користування, становить 699,5 га, з яких:
сільськогосподарські угіддя
(резервний фонд) - 201,1 га; лісові площі -
275,2 га; землі водного фонду 169,2 га під
водою та 54,0 га болота.

Отже, наведеним вище, а саме
експлікаціями земель агрофірми
„Проскурів" та експлікаціями земель в
межах плану, підтверджується наявність
встановлених меж земельних ділянок при
передачі земель у постійне
користування.

За правилами ст. ст.125, 126 Земельного
кодексу належним чином зареєстрований
Державний акт є підтвердженням права
особи на користування земельною
ділянкою.

Окрім того, в п. 2.3. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №6
від 17.05.2011р. „Про деякі питання
практики розгляду справ у спорах, що
виникають із земельних відносин"
вказано, що державні акти про право
власності або право постійного
користування на земельну ділянку є
документами, що посвідчують відповідне
право і видаються на підставі рішень
Кабінету Міністрів України, обласних,
районних, Київської і Севастопольської
міських, селищних, сільських рад, Ради
Міністрів Автономної Республіки Крим,
обласної, районної, Київської і
Севастопольської міських державних
адміністрацій.

Судом враховується, що на дату
винесення Хмельницькою
райдержадміністрацією спірного
розпорядження від 23.11.2012р. №2326/2012-р,
відмови позивача від земельної ділянки
площею 699,5 га або в частині, не було, а
право постійного користування землею
може посвідчуватись саме Державним
актом, який знаходиться у позивача та є
дійсним.

Аналогічної позиції щодо
неправомірності винесених
розпоряджень про передачу у власність
земельних ділянок іншим особам, які
раніше посвідчувались Державним актом
щодо постійного користування землею,
дотримується і Вищий господарський суд
України у подібних господарських
спорах (постанови ВГСУ від 07.04.2014р. по
справі 915/1228/13, від 07.04.2014р. по справі
№915/1226/13, від 17.04.2014р. по справі №923/768/13,
від 23.04.2014р. №915/1224/13).

За приписами статті 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд, у визначеному законом порядку,
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно з приписами статті 34
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи; обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Під належністю доказу розуміється
наявність об'єктивного зв'язку між
змістом судових доказів і фактами, що є
об'єктом судового дослідження.
Належними слід визнавати докази, які
містять відомості про факти, що входять
у предмет доказування у справі, та інші
факти, що мають значення для
правильного вирішення спору.
Допустимість доказів означає, що у
випадках, передбачених нормами
матеріального права, певні обставини
повинні підтверджуватися певними
засобами доказування або певні
обставини не можуть підтверджуватися
певними засобами доказування.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Доказування
полягає не лише в поданні особами
доказів, а й у доведенні їх
переконливості. Отже, обов'язок
доказування певних обставин
покладається на особу, яка посилається
на ці обставини.

Відповідно до статті 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі усіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на зазначене, суд прийшов до
висновку, що позовні вимоги належним
чином обґрунтовані, підтверджені
наявними в матеріалах справи доказами,
ґрунтуються на нормах чинного
законодавства, тому підлягають
задоволенню.

В зв'язку із задоволенням позову,
відповідно до ст.ст.44, 49 ГПК України,
витрати по оплаті судового збору та на
проведення судової експертизи
підлягають покладенню на відповідача.

Керуючись ст.ст.12, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85, 115, 116
Господарського процесуального кодексу
України, СУД -

ВИРІШИВ:

Позов Агрофірми „Проскурів", с.
Розсоша Хмельницького району
Хмельницької області до Хмельницької
районної державної адміністрації, м.
Хмельницький за участю третіх осіб без
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача:1.ОСОБА_2, м.
Хмельницький; 2. ОСОБА_3, м. Хмельницький;
3.Управління Держземагенства у
Хмельницькому районі Хмельницької
області, м. Хмельницький; 4.Приватного
підприємства „Діорит Плюс 1", м.
Хмельницький про скасування
розпорядження голови Хмельницької
районної державної адміністрації
№2326/2012-р від 23.11.2012 р. задовольнити.

Скасувати розпорядження голови
Хмельницької районної державної
адміністрації №2326/2012-р від 23.11.2012 р.
„Про затвердження проекту землеустрою
щодо відведення та передачу у
власність громадянам земельних
ділянок для ведення садівництва на
території Розсошанської сільської
ради"

Стягнути із Хмельницької районної
державної адміністрації, м.
Хмельницький, вул. Кам`янецька,122 () на користь Агрофірми
„Проскурів", с. Розсоша, Хмельницький
район Хмельницька область () витрати по оплаті судового збору
в сумі 1 147,00 грн. (одна тисяча сто сорок
сім гривень 00 коп.) та на проведення
судової експертизи в сумі 4 121,60 грн.
(чотири тисячі сто двадцять одна гривня
60 коп.).

Видати наказ.

Повне рішення складено 24.06.2014р.

Головуючий суддя
В.В. Магера

Суддя
Д.І. Радченя

Суддя
М.В. Смаровоз

Віддрук. 5 прим.:

1 - до справи;

2 - відповідачу (вул. Кам'янецька, 122, м.
Хмельницький, 29000);

3 - ОСОБА_2 (АДРЕСА_2);

4 - ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, 29000);

5 - Управління держземагенства (вул.
Інститутська, 4/1, м. Хмельницький, 29000),
всім рекоменд. кореспонд.