ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

24 червня 2014 р. Справа № 902/663/14

Господарський суд Вінницької області у
складі головуючого судді Маслія І.В.,
при секретарі судового засідання
Фотченко М.О.

За участю представників сторін:

позивача: Рябчинський О.Ю., представник
за довіреністю;

відповідача: Цибко В.В., представник
за довіреністю.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні суду справу

за позовом:Селянського (фермерського)
господарства "Святослав" (вул. Щорса,
будинок 7, село Дубові Махаринці,
Козятинський район, Вінницька область,
22150)

до:Головного управління
Дерземагентства України у Вінницькій
області (вул. Келецька, 63, м. Вінниця,
21027)

про зобов'язання до вчинення дій

ВСТАНОВИВ :

До господарського суду Вінницької
області звернулось Селянське
(фермерське) господарство «Святослав»
з позовом до Головного управління
Держземагентства України у Вінницькій
області з позовом про зобов'язання до
вчинення дій.

Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що
він використовує земельну ділянку за
договором від 22.06.07, сплачує орендну
плату, та у зв'язку з відсутністю будь
яких заперечень з боку власника землі
(Козятинської районної державної
адміністрації у Вінницькій області),
відповідно до ст. 33 Закону України «Про
оренду землі», вважає договір
поновленим на той самий строк та на тих
саме умовах, у зв'язку з цим ставить
перед судом питання про зобов'язання
Головного управління Держземагентства
України у Вінницькій області виконати
дії щодо поновлення договору.

Ухвалою суду від 20.05.14 р. порушено
провадження та призначено справу до
розгляду.

Через канцелярію суду 02.06.14 р. надійшло
заперечення проти позову, відповідно
до якого останній позов не визнає та
просить суд у його задоволенні
відмовити.

Розгляд справи ухвалою від 04.06.2014 року
відкладено на 24.06.2014 року в зв'язку з
неявкою представника позивача.

Дослідивши матеріали справи судом
встановлено наступне.

Між Селянським (фермерським)
господарством «Святослав» та
Козятинською районною державною
адміністрацією Вінницької області
22.06.07 р. укладено договір оренди
земельної ділянки № 277 площею 45,00 га
ріллі (земель резервного фонду), яка
знаходиться за межами с. Дубові
Махаринці, Козятинського району
Вінницької області строком на 4 років
(п.7 договору).

Державну реєстрацію договору
проведено 26.06.07 р. у Вінницькій
регіональній філії центру ДЗК за №
01.

Земельну ділянку передано орендарю за
Актом приймання-передачі (а.с. 11).

Згідно п. 7 Договору, після закінчення
строку дії договору орендар має
переважне право поновлення його на
новий строк. У цьому разі орендар
повинен не пізніше ніж за 30 днів до
закінчення строку дії договору
повідомити письмово орендодавця про
намір продовжити його дію. Строк дії
договору закінчився 26.06.1011 р.

На думку позивача, у зв'язку з
відсутністю заперечень з боку
орендодавця (Козятинської районної
державної адміністрації у Вінницькій
області), договір є поновленим на той
самий строк і на тих саме умовах.

В судове засідання 24.06.2014 року з'явились
усі учасники судового процесу.

Так, представник позивача в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги
викладені у позовній заяві

Позивач вважає, що заявлений позов
підлягає задоволенню з наступних
підстав:

- за договором оренди землі від
22.06.07 р. позивач використовує земельну
ділянку до сьогоднішнього дня та
сплачує орендну плату;

- упродовж усього часу існування
орендних відносин від орендодавця не
надходило жодних заперечень щодо
продовження дії договору;

- позивач звертався письмово до
Козятинської районної державної
адміністрації у Вінницькій області,
яка 16.02.2012 року розпорядженням надала
дозвіл позивачу на виготовлення
технічної документації із землеустрою
з метою поновлення договору оренди
землі;

- після змін внесених в земельне
законодавство позивач звернувся з
листом до Головного управління
Державного агентства земельних
ресурсів щодо продовження дії договору
(що підтверджується листом відповіддю
від 25.03.2014 р. (а.с. 13)), однак йому
безпідставно було відмовлено;

- підтримує також інші пояснення,
викладені у позовній заяві в
обґрунтування своїх вимог.

Таким чином позивач, посилаючись на ст.
33 Закону України «Про оренду землі»
вважає, що договір підлягає поновленню
на той саме строк і на тих саме умовах, у
зв'язку з цим просить суд позов
задовольнити та зобов'язати Головне
управління Державного агентства
земельних ресурсів у Вінницькій
області виконати дії щодо поновлення
укладеного договору оренди землі № 277
від 22.06.2007 р.

Представник відповідача в судовому
засіданні підтримав пояснення
викладені у запереченні на позовну
заяву та просив суд у задоволенні
позову відмовити зокрема з наступних
підстав:

- позивач звернувся до відповідача
з листом про поновлення договору
оренди 03.03.14 р., тобто у порушення ст. 33
Закону України «Про оренду землі» та п.
7 Договору;

- для поновлення договору позивач
повинен був звернутися до Козятинської
районної державної адміністрації у
Вінницькій області не пізніше ніж за
місяць до закінчення договору, тобто не
пізніше 26.05.11 р., що останнім зроблено не
було;

- вважає, що положення ст. 33 Закону
та умови Договору зобов'язують
орендаря повідомити орендодавця про
намір продовжити дію договору у
визначені строки і укладання
додаткової угоди передбачено лише у
тому випадку, якщо відсутні будь-які
заперечення щодо його поновлення;

- також вказує на те, що на день
закінчення строку дії договору
розпорядником землі
сільськогосподарського призначення
була Козятинська районна державна
адміністрація у Вінницькій області, а
відповідач отримав такі повноваження
лише з 01.01.13 р.

За таких обставин представник
відповідача вважає, що позов
задоволенню не підлягає.

Заслухавши учасників судового процесу,
повно, всебічно і об'єктивно дослідивши
в сукупності надані у справі докази,
надавши їм юридичну оцінку суд прийшов
до висновку що позов задоволенню не
підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про
оренду землі» договір оренди землі -
це договір, за яким орендодавець
зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Стаття 11 ЦК України вказує, що цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки, й серед підстав виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 ГК України,
господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема, із господарського
договору та інших угод, передбачених
законом, а також з угод, не передбачених
законом, але таких, які йому не
суперечать.

За приписами ч. 1 ст. 626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 6 ЦК сторони є
вільними в укладення Договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості (ст. 627 ЦК України).

Відповідно до припису статті 526 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (стаття 525 ЦК
України).

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст. 629 ЦК України).

Так, між Селянським (фермерським)
господарством «Святослав» та
Козятинською районною державною
адміністрацією Вінницької області
22.06.07 р. укладено договір оренди
земельної ділянки № 277, площею 45,00 га
ріллі (земель резервного фонду), яка
знаходиться за межами с. Дубові
Махаринці, Козятинського району
Вінницької області.

Державну реєстрацію договору
проведено 26.06.07 р. у Вінницькій
регіональній філії центру ДЗК за №
01.

Земельну ділянку передано орендарю за
Актом приймання-передачі.

Згідно п. 7, Договір укладено строком на
чотири роки. Після закінчення строку
дії договору, за інших рівних умов, в
пазі належного виконання обов'язків
передбачених цим договором орендар має
переважне право на поновлення його на
новий строк. У цьому разі орендар
повинен не пізніше ніж за 30 днів до
закінчення строку дії договору
повідомити письмово орендодавця про
намір продовжити його дію.

Згідно п. 32 Договору, останній
припиняється зокрема у зв'язку з
закінченням строку на який його було
укладено.

Такі ж підстави припинення договору
містяться у ст. 31 Закону України "Про
оренду землі".

Строк дії договору закінчився 26.06.1011 р.
(враховано дату реєстрації).

Відповідно до ст. 33 Закону України "Про
оренду землі", (в редакції, що діяла до
внесення змін у 2011 році), після
закінчення строку, на який було
укладено договір оренди землі, орендар,
який належно виконував обов'язки
відповідно до умов договору, має за
інших рівних умов переважне право на
поновлення договору. У разі поновлення
договору оренди землі на новий строк
його умови можуть бути змінені за
згодою сторін. У разі якщо орендар
продовжує користуватися земельною
ділянкою після закінчення строку
договору оренди, то за відсутності
письмових заперечень орендодавця
протягом одного місяця після
закінчення строку договору він
підлягає поновленню на той самий строк
і на тих саме умовах, які були
передбачені договором. Письмове
заперечення здійснюється
листом-повідомленням.

З 2011 року до вказаної вище статті
внесено зміни, та зокрема визначено, що
орендар, який має намір скористатися
переважним правом на укладення
договору оренди землі на новий
строк, зобов'язаний повідомити про це
орендодавця до спливу строку договору
оренди землі у строк, встановлений цим
договором, але не пізніше ніж за місяць
до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення
договору оренди землі орендар додає
проект додаткової угоди.

Згідно п. 2.17. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 6 (із
змінами) «Про деякі питання практики
розгляду справ у спорах, що виникають
із земельних відносин», у вирішенні
спорів, пов'язаних з поновленням
(пролонгацією) договорів оренди
земельних ділянок, що перебувають у
державній або комунальній власності,
судам слід враховувати положення
статті 33 Закону України "Про оренду
землі" (в редакції Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності",
який набрав чинності з 12.03.2011).

Частиною шостою зазначеної статті
передбачено, що договір вважається
поновленим на той самий строк і на тих
самих умовах, які були передбачені
договором, у разі якщо орендар
продовжує користуватися земельною
ділянкою і за відсутності протягом
місяця після закінчення строку
договору листа-повідомлення
орендодавця про заперечення у
поновленні договору оренди землі.

Відтак господарським судам у вирішенні
відповідних спорів необхідно
з'ясовувати, зокрема, чи повідомляв
орендар орендодавця у встановленому
порядку про намір скористатися
переважним правом на укладення
договору оренди землі на новий строк та
чи заперечував орендодавець у строк,
визначений законом, проти поновлення
договору.

Разом з тим судам слід враховувати, що
до спірних правовідносин має
застосовуватися саме та редакція
закону, яка була чинною на дату, з якої
виникло переважне право на поновлення
договору оренди земельної ділянки.

З аналізу викладеної вище нормативної
бази, суд прийшов до висновку про
відмову у позові виходячи з наступного:

- договір оренди земельної ділянки від
22.06.07 р. припинив свою дію 26.06.2011 р. у
зв'язку з закінченням терміну на який
його укладено;

- орендар не виконав умови договору
щодо письмового повідомлення
орендодавця не пізніше ніж за 30 днів до
закінчення строку дії договору про
намір продовжити його дію (позивачем не
подано жодного доказу про таке
повідомлення);

- з листів, що наявні у матеріалах
справи вбачається, що сторони почали
вести переписку щодо продовження дії
договору з лютого 2012 року, тобто через
сім місяців після закінчення його
строку.

Таким чином, у зв'язку з порушенням
позивачем умов договору (п. 7), останній
втратив переважне право на його
поновлення, за порядком, що
передбачений ст. 33 Закону України «Про
оренду землі».

Що стосується зобов'язання Головне
управління Державного агентства
земельних ресурсів у Вінницькій
області укласти з позивачем додаткову
угоду до договору оренди землі № 277 від
22.06.07 р. суд відмічає наступне.

Відповідно до п. 2.16 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 6
(із змінами) «Про деякі питання
практики розгляду справ у спорах, що
виникають із земельних відносин»,
необхідною умовою укладення договору
оренди земельної ділянки, яка
перебуває у державній або в
комунальній власності, є наявність
рішення відповідного органу про
надання земельної ділянки. Водночас
зобов'язання цього органу в судовому
порядку укласти такий договір за
відсутності зазначеного рішення є
неможливим (крім випадку,
передбаченого статтею 120 ЗК України та
статтею 377 ЦК України), оскільки це
порушувало б його передбачену
Конституцією України виключну
компетенцію.

Відповідно до ст. 122 ЗК України (в
редакції до 01.01.13 р.), функції щодо
розпорядження земельними ділянками із
земель державної власності за межами
населених пунктів для
сільськогосподарського використання
належали районним державним
адміністраціям, а з 01.01.13 р. -
управліннями Державного агентства
земельних ресурсів.

Так, у зв'язку із втратою преважного
права на поновлення Договору, та у
зв'язку із фактичним його припиненням
за закінченням терміну дії, позивач
може отримати земельну ділянку лише
при наявності рішення компетентного
органу про надання земельної ділянки у
користування, а за відсутності такого
рішення, позовна вимога задоволенню не
підлягає.

Щодо доводів позивача про фактичне
користування земельною ділянкою після
закінчення договору оренди та сплату
упродовж усього часу орендної плати,
суд вважає за необхідне відмітити, що
орендар зобов'язаний сплачувати
орендну плату за весь час користування
земельною ділянкою, аж до моменту її
повернення.

На підставі вище викладеного суд
приходить до висновку, що позов є
необґрунтованим у зв'язку з чим
задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові
витрати покладаються на позивча.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 36, 43, 44, 49, 82-84, 115
Господарського процесуального кодексу
України суд,-

ВИРІШИВ :

В позові відмовити.

Повний текст рішення суду оформлено і
підписано відповідно до вимог ст.84 ГПК
України 01 липня 2014 р.

Суддя Маслій
І.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи