РІШЕННЯ

"23" червня 2014 р.Справа № 921/329/14-г/17

Господарський суд Тернопільської
області

у складі судді Андрусик Н.О.

розглянув справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Женева", м. Київ

до відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю "Даарія Плюс", м. Київ

про витребування нерухомого майна з
чужого незаконного володіння

Представники сторін:

позивача: Притула О.Б., довіреність №
03-14 від 10.04.14р.;

відповідача: Осколков І.Л.,
довіреність б/н від 09.01.2014р.

В судовому засіданні представникам
сторін роз'яснено їх процесуальні
права та обов'язки, передбачені
статтями 20, 22, 81-1 Господарського
процесуального кодексу України.

Фіксація судового процесу
здійснювалася технічними засобами за
допомогою програмно-апаратного
комплексу "Діловодство суду" на диск CD-R
№ 119 172 ME 26105, згідно поданого
відповідачем клопотання.

Позивач - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Женева", м. Київ,
звернувся 04.04.2014р. (згідно штампу на
поштовому конверті) до господарського
суду Тернопільської області із позовом
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Даарія Плюс", м. Київ,
про витребування з незаконного
володіння відповідача нерухомого
майна, а саме: приміщення подарункового
магазину, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 реєстраційний номер об'єкту
нерухомого майна: 21303784, з посиланням на
приписи ч.3 ст.388 ЦК України.

Позов обґрунтовується копією
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно №1702 від 07.11.2007р.; копією
витягу про реєстрацію права власності
на нерухоме майно №16932332 від 05.12.2007р.;
копією рішення Бабушкінського
районного суду м. Дніпропетровська
№200/2991/13-ц від 01.04.2013р.; копію рішення
Апеляційного суду Дніпропетровської
області від 13.03.2014р.; копією протоколу
загальних зборів засновників ТОВ
"Даарія плюс" №2 від 01.07.2013р.; копією акту
оцінки вартості приймання-передачі
майна №4 від 01.07.2013р.; копією Статуту ТОВ
"Даарія плюс"; іншими документами.

Ухвалою господарського суду від
10.04.2011р. порушено провадження по справі
та призначено її розгляд на 24.04.2014р. В
судовому засіданні в порядку ст. 77 ГПК
України оголошено перерву до 08.05.2014р. та
відкладено на 27.05.2014р. В судовому
засіданні 27.05.2014р. оголошено перерву до
10.06.2014р та з урахуванням клопотання
позивача, відкладено судове засідання
на 23.06.2014 року. Водночас, строк
вирішення даного спору продовжено в
порядку частини 3 ст. 69 ГПК України на 15
днів на підставі заявленого позивачем
клопотання.

Ухвалою суду від 08.05.2014 року відхилено
клопотання відповідача про зупинення
провадження у даній справі до
закінчення розгляду касаційної скарги
у справі № 6-12802ск14 у зв'язку з
відсутністю правових підстав,
визначених ст. 79 ГПК України для
зупинення провадження у справі.

Позивач в судових засіданнях зазначив,
що в даній справі немає перешкод для
задоволення віндикаційного позову,
оскільки право на витребування майна з
чужого володіння не потребує визнання
недійсним правочину, за яким майно
вибуло з володіння законного власника;
таке право обмежено добросовісністю
набувача і зберігається за власником
при умові, якщо майно вибуло з
володіння власника поза його волею, що
й повинно бути доведено в суді. Звертає
увагу, що доказом вибуття спірного
майна поза волею власника, є набуття
права власності ОСОБА_4 на спірне майно
на підставі неправосудного рішення
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська, яке скасоване судом
апеляційної інстанції у березні 2014р.

Окрім того, згідно додаткових пояснень
до позову, вказав, що між ТОВ "Женева" в
особі директора Дар'ялова А.Ю. (Боржник)
та адвокатом ОСОБА_4 (Кредитор) 25.02.2010р.
укладено угоду про врегулювання
боргових зобов'язань на суму 2 000 000,00
грн., згідно якої сторони домовилися, що
у разі не погашення боргу, в порядку
відступного, боржник передає належне
йому на праві власності майно, зокрема
приміщення подарункового магазину, що
знаходиться по АДРЕСА_1. На підставі
даної угоди підписано акт прийому
передачі нерухомого майна в порядку
відступного від 25.02.2010р. Зі змісту угоди
та акту приймання - передачі майна
вбачається, що за своєю правовою
природою та наслідками дані правочини
є угодою про відчуження нерухомого
майна, а саме угодою про купівлю -
продаж нерухомого майна за погодженою
між сторонами ціною 2 000 000,00 грн. У
відповідності до ст.657 ЦК України
договір купівлі-продажу укладається у
письмовій формі та підлягає
нотаріальному посвідченню, а оскільки
даний правочин не посвідчений
нотаріально, то відповідно до ст. 218, 220
ЦК України - є нікчемним, відтак, не
породжує жодних правових наслідків для
сторін угоди.

Також, за твердженням позивача спірне
майно було зареєстровано у квітні 2013р.
за ОСОБА_4, ідент. код НОМЕР_1, на праві
власності. Підставою реєстрації було
неправосудне рішення Бабушкінського
районного суду м.Дніпропетровська
№200/2991/13-ц від 01.04.2013р., яким було
припинено право власності Позивача на
спірне майно та визнано таке право за
ОСОБА_4 Наведені обставини свідчать про
вибуття майна поза волею власника
(позивача у справі).

Представник відповідача в судових
засіданнях та згідно наданих
заперечень позовні вимоги не визнає,
просить в задоволенні позову
відмовити. Стверджує, що ТОВ "Даарія
Плюс" є належним та законним власником
нерухомого майна в силу закону,
зокрема, статті 115 ЦК України, оскільки
приміщення подарункового магазину
було передано як внесок до статутного
капіталу Відповідача одним з учасників
Товариства - ОСОБА_4, на підставі
рішення загальних зборів Товариства;
акту приймання передачі нерухомого
майна та шляхом внесення змін до
установчих документів Відповідача.

Право власності за відповідачем
зареєстровано у встановленому законом
порядку 31.10.2013 року, про що свідчить
витяг з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно

Крім того, зазначив, що в період
передачі майна Товариству нерухоме
майно перебувало в іпотеці ПАТ
"ПроКредит Банк", оскільки існував
борг, що виник за рамковою угодою №3372
від 29.04.2008р. та договором про надання
траншу №1.37916/3373 від 29.04.2008р., що
підтверджується витягом з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
від 20.11.2013 року № 13146611. Також повідомив,
що на даний час, між відповідачем та ПАТ
"ПроКредит Банк" укладено мирову угоду,
котру затверджено ухвалою
господарського суду м.Києва від 14.04.2014р.
по справі №5011-33/12157-2012. На виконання
мирової угоди відповідачем вимоги
банку щодо часткового погашення
заборгованості за рамковою угодою №3372
від 29.04.2008р. та договором про надання
траншу №1.37916/3373 від 29.04.2008р., задоволено
в повному обсязі, у зв'язку з цим
приватним нотаріусом ОСОБА_7 проведено
реєстрацію припинення обтяження права
власності на спірне нерухоме майно.

Також, на думку представника
відповідача, угода про передачу
нерухомого майна до статутного
капіталу юридичної особи є оплатним
правочином, оскільки в якості
розрахунку за передання права
власності на нерухоме майно, набувач
такого майна передає його відчужувачу
корпоративні права (ст. 116, 148 ЦК
України), які в розумінні ст. 177 ЦК
України також є об'єктами цивільних
прав.

Вважає помилковим твердження позивача,
що угода про врегулювання боргових
зобов'язань від 25.02.2010 року є договором
купівлі-продажу, відтак підлягає
нотаріальному посвідченню, адже в силу
приписів ст.. 600, 654 ЦК України , дана
угода укладалась Позивачем та ОСОБА_4 з
метою припинення зобов'язання за
договором про надання правової
допомоги, тому до зазначеної Угоди
повинні застосовуватися ті ж самі
вимоги, що й до договору про надання
правової допомоги, тобто проста
письмова форма.

Наводить інші заперечення.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши додатково подані докази,
заслухавши доводи та заперечення
сторін, суд встановив.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу
України, кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

Матеріали справи свідчать, що згідно
Свідоцтва про право власності на
нерухоме майно, виданого виконавчим
комітетом Тернопільської міської ради
05.12.2007 року приміщення подарункового
магазину за адресою: АДРЕСА_1, заг.
площею 124,0 м.кв. належало ТОВ "Женева" на
праві приватної власності.

21 липня 2005 року між позивачем у справі
та адвокатом ОСОБА_4 було укладено
договір про надання правової допомоги,
у зв'язку з фактичним виконанням
адвокатом визначених договором
обов'язків, та припиненням надання
послуг з 2008 року, товариство з
обмеженою відповідальністю "Женева",
враховуючи пункт 7.1. договору, згідно
якого договір набирає чинності з
моменту його підписання, та діє до
повного виконання його умов,
звернулося до Бабушкінського
районного суду м. Дніпропетровська з
позовом про визнання даного договору
припиненим.

У зустрічному позові адвокат ОСОБА_4,
просив визнати правочин щодо
припинення зобов'язань шляхом
передання відступного від 25.02.2010 року
дійсним та визнати право власності на
нерухоме майно.

Рішенням Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 01 квітня
2013 року в задоволені позову ТОВ
«Женева» відмовлено. Зустрічний позов
ОСОБА_4 задоволено. Припинено право
власності ТОВ «Женева» на нерухоме
майно: зокрема, приміщення
подарункового магазину, загальною
площею 124,0 кв.м., що знаходиться по
АДРЕСА_1.

13.03.2014 року дане рішення суду першої
інстанції від 01.04.2013року скасовано
апеляційним судом Дніпропетровської
області в частині задоволення
зустрічних позовних вимог. При цьому,
судами було встановлено наступне.

21 липня 2005 року між ТОВ «Женева» та
адвокатом ОСОБА_4 укладено договір
№21/07/05 про надання правової допомоги,
згідно якого адвокат зобов'язався
надавати правову допомогу ТОВ
«Женева». За виконання умов договору
ТОВ «Женева» сплачує адвокату ОСОБА_4
щомісячну винагороду у розмірі 50000 грн.
до 21 числа кожного місяця.

25 лютого 2010 року сторонами було
підписано Угоду про врегулювання
боргових зобов'язань, згідно якої ТОВ
"Женева" визнало та підтвердило свій
борг на користь адвоката ОСОБА_4 в сумі 2
000 000 грн., який мав сплатити останньому
у строк до 25 лютого 2012 року. У разі
непогашення, несвоєчасного погашення
боргу ТОВ «Женева», з метою припинення
боргового зобов'язання та погашення
боргу, в порядку відступного, передає
належне йому на праві власності
нерухоме майно, а саме: магазин
«Діадема», що знаходиться в м.
Івано-Франківськ та приміщення
подарункового магазину, що знаходиться
в м. Тернополі.

Цього ж дня, сторонами підписано акт
приймання-передачі нерухомого майна в
порядку відступного вищевказаного
нерухомого майна, в п.2 якого сторони
погодили, що цей акт приймання-передачі
нерухомого майна складений із
відкладальною умовою та набирає
чинності 26 лютого 2012 року, у випадку не
повернення коштів згідно визначеного
сторонами графіку їх сплати в розмірі 2
000 000 грн., передбаченого п.1.1. угоди про
врегулювання боргових зобов'язань від
25 лютого 2010 року, у строк до 25 лютого 2012
року. Після набрання ним чинності, цей
акт посвідчує виникнення у кредитора -
адвоката ОСОБА_4 права власності на
нерухоме майно, перелічене в п.1 цього
акту, та є правовстановлюючим
документом на нерухоме майно,
перелічене в п.1 акту. Акт
приймання-передачі нерухомого майна є
невід'ємною частиною угоди про
врегулювання боргових зобов'язань від
25 лютого 2010 року .

Слід зазначити, що ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 19.03.2014 року було відкрито
касаційне провадження у справі за
зустрічним позовом ОСОБА_4 до ТОВ
"Женева", Дар"ялова А.Ю., про визнання
правочину щодо припинення зобов'язань
шляхом передання відступного, дійсним
та визнання права власності, за
касаційною скаргою Дар"ялова А.Ю. на
рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 13.03.2014
року. Зазначеною ухвалою зупинено
виконання рішення Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 13.03.2014
року до закінчення касаційного
провадження у справі.

Відповідач - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Даарія Плюс",
місцезнаходження якого м. Київ, вул.
Артема, 24-Б, офіс, 20, є юридичною особою,
діє на підставі Статуту (в новій
редакції), затвердженого зборами
учасників -Протокол №1 від 25.03.2013р. та
зареєстрованого в Реєстрі суб'єктів
підприємницької діяльності Державним
реєстратором Новоселя О.В. 12.07.2013 року
за № 1030096 з присвоєнням
ідентифікаційного коду 38699162 і станом
на 04.04.2014 р. знаходиться в Єдиному
держаному реєстрі підприємств та
організацій України, про що свідчить
Витяг з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців серії АА № 175826р,
виданим відділом державної реєстрації
Дарницького району реєстраційної
служби Головного управління юстиції у
місті Києві

Крім того, відповідно до даних Витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
серії АГ № 220204 станом на 26.12.2013 року, ТОВ
"Даарія Плюс" є новоутвореною юридичною
особою , створеною її засновниками
згідно чинного законодавства України
та зареєстрованою 08.04.2013 року.

Як вбачається з розділу 6 Статуту ТОВ
"Даарія Плюс", статутний капітал
товариства формується шляхом сумарної
вартості часток його Учасників і
складає 8 800 000грн. (п. 6.2.2); порядок
внесення Учасниками внесків визначено
у п. 6.4 розділу 6 даного Статуту .

Товариство діє на основі повного
господарського розрахунку,
самофінансування та самоокупності (п.1.1
Статуту).

Відповідно до даних інформаційної
довідки з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно щодо суб'єкта
ОСОБА_4, серії ААХ № 542445 від 17.06.2014 року,
наданого Реєстраційною службою
Тернопільського міського управління
юстиції на запит господарського суду,
слідує, що 18.06.2013 року за ОСОБА_4
зареєстровано право власності на
приміщення подарункового магазину по
АДРЕСА_1. Підставою виникнення права
власності зазначено рішення
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська по справі № 200/2991/13-ц
від 01.04.2013 року.

В подальшому, 01.07.2013 року дане нерухоме
майно передано ОСОБА_4 до статутного
капіталу ТОВ "Даарія Плюс", про що
складено акт приймання - передачі майна
від 01.07.2013 р. , вартістю 800 000 грн., та у
зв'язку з цим ОСОБА_4 прийнято до складу
засновників товариства з часткою в
статутному капіталі у розмірі 10%;
проведено розподіл часток між іншими
учасниками товариства. Відповідні
зміни внесено до Статуту даної
юридичної особи, а Статут в новій
редакції зареєстровано Реєстраційною
службою Головного управління юстиції у
м. Київ 12.07.2013 року за №1030096.
Наведене підтверджується наявними у
справі доказами, зокрема, копією
протоколу № 2 загальних зборів
засновників (учасників) ТОВ "Даарія
Плюс" від 01.07.2013 року, Статутом
відповідача та актом
приймання-передачі майна від 01.07.2013
року, а також не заперечується
сторонами у справі.

Крім того, судом встановлено, що
рішенням Господарського суду міста
Києва від 24.09.2012 року у справі №
5011-33/12157-2012, звернено стягнення на
предмет іпотеки за іпотечним договором
№ 3373 від 29.04.2008 року, укладеним між ЗАТ
"ПроКредит Банк" та ТОВ "Женева", в
рахунок часткового погашення
заборгованості за рамковою угодою №3373
від 29.04.2008 року та договором про надання
траншу № 1.37916/3373 від 29.04.2008 року, що
перебуває в іпотеці ПАТ "ПроКредит
Банк" а саме: приміщення подарункового
магазину, загальна площа - 124,0 кв.м.,
реєстраційний номер 21303784, номер запису
2310 у книзі 19, що знаходиться за адресою:
Тернопільська обл., АДРЕСА_1, яке
належить на праві власності ТОВ
"Женева"(04053, м. Київ, вул. Артема, буд. 24,
літ. "Б"; код 32494233) на підставі свідоцтва
про право власності на нерухоме майно
від " 05"грудня 2007 року, серія САВ № 063477,
виданого виконавчим комітетом
Тернопільської міської ради згідно
рішення виконавчого комітету
Тернопільської міської ради, дата "
07"листопада 2007 року, номер 1702, на
загальну суму заборгованості в розмірі
1 189 492,53 грн. Встановлено спосіб
реалізації предмету іпотеки:
приміщення подарункового магазину -
шляхом його продажу на прилюдних
торгах в межах процедури виконавчого
провадження, за початковою ціною,
визначеною в межах виконавчого
провадження.

Згідно даного рішення, Публічному
акціонерному товариству "ПроКредит
Банк" було передано в управління шляхом
володіння на період до його реалізації
нерухоме майно: приміщення
подарункового магазину, загальна площа
- 124,0кв.м., реєстраційний номер 21303784,
номер запису 2310 у книзі 19, що
знаходиться за адресою: Тернопільська
обл., АДРЕСА_1, з метою забезпечення
збереження даного майна.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 12.03.2013 року у
справі № 5011-33/12157-2012 рішення
Господарського суду м. Києва від
24.09.2012р. змінено в частині визначення
початкової ціни предмета іпотеки для
його подальшої реалізації, пріоритету
та розміру вимог інших кредиторів.
Встановлено спосіб реалізації
предмету іпотеки: приміщення
подарункового магазину - шляхом його
продажу на прилюдних торгах.
Встановлено початкову ціну предмета
іпотеки: приміщення подарункового
магазину, загальна площа - 124,0 кв.м., у
розмірі 1 171 000 грн. або за курсом НБУ 146
503 дол. США. Дана постанова не
оскаржувалася та набрала законної сили
з дня її прийняття.

На виконання даного судового рішення
Першим відділом ДВС Тернопільського
міського управління юстиції відкрито
виконавче провадження № 37588810. Однак
реалізація предмету іпотеки не
відбулася у зв'язку з укладенням 17.03.2014
року ПАТ "ПроКредит Банк" та ТОВ "Даарія
Плюс" мирової угоди в процесі виконання
рішення № 5011-33/12157-2012 від 24.09.2012 року .
Дана мирова угода затверджена ухвалою
господарського суду міста Києва від
14.04.2014 року у даній справі і є чинною. За
умовами мирової угоди сторонами
внесено зміни до договору іпотеки
№3373-ДІ01 від 29.04.2008 року в частині зміни
Іпотекодавця - ТОВ "Женева", ідент. код
32494233 на ТОВ "Даарія Плюс", ідент. код
38699162. Згідно п. 2 мирової угоди боржник
(відповідач у даній справі) взяв на себе
зобов'язання виконати умови,
передбачені договором іпотеки та
сплатити за власний рахунок або за
рахунок додаткових поручителів борг в
сумі 1 171 000 грн. впродовж двох років.

В свою чергу Банк, гарантує, що не
матиме жодних майнових претензій до
Боржника за договором іпотеки від
29.04.2008 року.

В ході судового розгляду встановлено,
що умови мирової угоди ТОВ "Даарія Плюс"
виконано в повному обсязі шляхом
сплати коштів, відтак, припинено
обтяження майна, що виникло за
договором іпотеки від 29.04.2008 року у
публічного акціонерного товариства
"ПроКредит Банк". Наведене
підтверджується інформацією з Витягу
з Реєстру речових прав на нерухоме
майно про реєстрацію іпотеки № 18497071
від 03.03.2014 року. З цих підстав, дану
кредитну установу не було залучено до
участі у розгляді даної справи,
оскільки припинено кредитні
зобов'язання, відповідно припинено
право управління спірним нерухомим
майном Банку, що виникло на підставі
рішення суду у справі № 5011-33/12157-2012

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що позивач, постановою
господарського суду міста Києва від 21
листопада 2013 року по справі №
5011-43/12756-2012 визнано банкрутом;
ліквідатором призначено арбітражного
керуючого Гороховського Андрія
Вікторовича, жителя м. Києва; відкрито
ліквідаційну процедуру у
відповідності до вимог ст. 37,38 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом".

Статтею 41 вищезазначеного Закону
визначено повноваження ліквідатора у
ліквідаційній процедурі, згідно яких
зокрема, встановлено заявлення до
третіх осіб вимог щодо повернення
банкруту сум дебіторської
заборгованості;

- подання до суду заяв про визнання
недійсними правочинів (договорів)
боржника;

- вжиття заходів, спрямованих на
пошук, виявлення та повернення майна
банкрута, що знаходиться у третіх осіб.

За твердженням позивача, в ході
проведення ліквідатором заходів у
ліквідаційній процедурі банкрута
згідно даних бухгалтерського обліку
встановлено, що Товариство є власником
приміщення подарункового магазину, що
знаходиться в АДРЕСА_1 .

В цей же період ліквідатору стало
відомо про існування рішення
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська від 01.04.2013 р. по справі
№ 200/2991/13-ц, тому ліквідатором подана
апеляційна скарга до апеляційного суду
Дніпропетровської області, за
результатами розгляду якої
апеляційним судом 13.03.2014 року скасовано
частково рішення суду першої інстанції
в частині задоволення зустрічних
позовних вимог ОСОБА_4

За даних обставин, позивач вважає, що
майно вибуло поза його волею, на
підставі неправосудного рішення
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровськ від 01.04.2013 року, а тому
існують законні підстави, передбачені
статтею 388 ЦК України витребувати
спірне нерухоме майно з чужого
незаконного володіння - відповідача у
справі, оскільки як вбачається з Витягу
з Реєстру речових прав на нерухоме
майно № 53835545 від 11.04.2014 року, останнє
зареєстровано 31.10.2013 року на праві
приватної власності за ТОВ "Даарія
Плюс".

При цьому, згідно додаткових пояснень
від 10.06.2014 року позивач посилається
додатково на приписи ст. 600 ЦК України,
ст. 657 ЦК України та практику Верховного
Суду України, викладену в постанові
Судової палати у господарських справах
від 03.11.2006 року по справі № 11/449-05 про
визнання права власності та
витребування майна з незаконного
володіння. Стверджує, що ні Угодою про
врегулювання боргових зобов"язань, ані
актом про передачу майна від 25.02.2010 року
не констатовано факту передачі майна
ОСОБА_4 Позивач вважав, що володіє даним
нерухомим майном, оскільки не було
передано ключів від приміщення ОСОБА_4

Оцінивши наявні в матеріалах справи
документи за своїм внутрішнім
переконанням, господарський суд дійшов
висновку, що позовні вимоги з наведених
позивачем підстав, не підлягають до
задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного
кодексу України правом власності є
право особи на річ (майно), яке вона
здійснює відповідно до закону за своєю
волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 319 Цивільного кодексу України
передбачено, що власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону.

При цьому, якщо майно знаходиться у
володінні відповідача, його право на
майно захищається презумпцією
правомірності фактичного володіння.

Відповідно до ст. 328 Цивільного Кодексу
України право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Статтею 330 ЦК України встановлено, якщо
майно відчужене особою, яка не мала на
це права, добросовісний набувач
набуває право власності на нього, якщо
відповідно до статті 388 цього Кодексу
майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до статті 388 ЦК України, якщо
майно за відплатним договором придбане
в особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і не
міг знати (добросовісний набувач),
власник має право витребувати це майно
від набувача лише у разі, якщо майно: 1)
було загублене власником або особою,
якій він передав майно у володіння; 2)
було викрадене у власника або особи,
якій він передав майно у володіння; 3)
вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом.

Майно не може бути витребувано від
добросовісного набувача, якщо воно
було продане у порядку, встановленому
для виконання судових рішень.

Якщо майно було набуте безвідплатно в
особи, яка не мала права його
відчужувати, власник має право
витребувати його від добросовісного
набувача у всіх випадках.

Тобто, правомірність та
добросовісність набуття права
власності на майно, може бути
поставлено під сумнів виключно через
обізнаність набувача про відсутність у
відчужувача прав на таке відчуження та,
внаслідок можливості витребування у
набувача майна.

Відповідно, випадки витребування майна
власником від добросовісного набувача
обмежені й можуть мати місце за умови,
що майно вибуло з володіння власника
поза його волі.

Судом встановлено ту обставину, що при
формуванні товариством з обмеженою
відповідальністю "Даарія Плюс"
статутного капіталу шляхом: збільшення
його розміру; прийняттям ОСОБА_4 в число
засновників з передачею ним майна -
зокрема, приміщення подарункового
магазину в АДРЕСА_1, вартістю 400 000грн.
до статутного капіталу товариства;
проведенням перерозподілу часток між
Учасниками (засновниками) Товариства,
що оформлено протоколом загальних
зборів засновників № 2 від 01.07.2013 року,
відповідач у справі став добросовісним
набувачем цього майна у розумінні
статті 388 ЦК України, адже прийняття
відповідних рішень належить згідно
Статуту ТОВ "Даарія Плюс" до
повноважень Загальних зборів; на
зборах були присутні всі засновники,
відтак, рішення, котре прийняте 01.07.2013
року, є правомочним.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
державна реєстрація прав на нерухоме
майно є обов'язковою. Права на нерухоме
майно та їх обтяження, які підлягають
державній реєстрації відповідно до
цього Закону, виникають з моменту такої
реєстрації.

Матеріали справи свідчать, що на момент
передачі майна до Статутного капіталу
Товариства, дане нерухоме майно
належало ОСОБА_4 (відчужувачу) на праві
приватної власності і було
зареєстровано за ним на підставі
рішення Бабушкінського районного суду
м. Дніпропетровськ від 01.04.2013 року по
справі № 200/2991/13-ц, що вбачається з даних
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, виданого Реєстраційною
службою Тернопільського міського
управління юстиції Тернопільської
області на запит суду № 23065698 від 17.06.2014
року (номер запису про право власності:
1345362 від 18.06.2013 року).

Отже, питання про внесення майна до
статутного капіталу позивача
вирішувалося за наслідками проведення
загальних зборів учасників
(засновників) у відповідності до вимог
законодавства, відтак, відповідачем
спірне майно, приміщення подарункового
магазину, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, отримано в якості внеску до
статутного капіталу товариства від
ОСОБА_4, право власності якого на
наведене майно зареєстровані
відповідно до закону, внаслідок чого,
він є власником цього майна.

Підстав вважати, що майно набуто ОСОБА_4
неправомірно або ж ОСОБА_4 не вправі був
відчужувати останнє, на момент
передачі нерухомого майна до
Статутного капіталу Товариства, не
існувало, оскільки рішення загального
суду від 01.04.2013р. було скасовано лише 13
березня 2014 року.

Крім цього, суд не бере до уваги доводи
позивача щодо неправомірності набуття
майна ОСОБА_4 у власність з підстав
нікчемності правочину від 25.02.2010 року
про врегулювання боргових зобов"язань,
адже підставою визнання судом
загальної юрисдикції права власності
на спірне нерухоме майно за ОСОБА_4 була
власне дана Угода, однак, незважаючи на
це, будучи стороною у справі № 200/2991/13-ц,
позивач не заперечував факту
нікчемності даного правочину. Більше
того, якщо припустити, що позивач не
погоджувався із рішенням
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровськ від 01.04.2013 року, то мав
право його оскаржувати до суду
апеляційної інстанції, чого не було
зроблено.

Також, суд погоджується з доводами
відповідача, що в даному випадку
укладено не договір купівлі - продажу, а
угоду про припинення боргового
зобов'язання, що випливає із змісту
самої Угоди.

За даних обставин, суд вважає
відповідача добросовісним набувачем
спірного нерухомого майна.

Що стосується доводів позивача про
безвідплатність угоди, за якою майно
набуто відповідачем у справі, то такі
твердження суд оцінює критично з
огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного
Кодексу України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Статтею 204 ЦК України встановлюється
презумпція правомірності правочину,
відповідно до якої правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Підстава для правомірного набуття
права власності на майно у зв'язку з
внесенням такого майна до статутного
фонду юридичної особи - господарського
товариства, встановлюється ст. 115 ЦК
України, відповідно до якої
господарське товариство є власником
майна, переданого йому учасниками
товариства у власність як вклад до
статутного (складеного) капіталу.

Тобто, передача нерухомого майна до
статутного капіталу юридичної особи є
оплатним правочином, оскільки в якості
розрахунку за передання права
власності на нерухоме майно, набувач
такого майна передає його відчужувачу
корпоративні права, які в розумінні ст.
177 ЦК України також є об'єктами
цивільних прав.

Таким чином, судом встановлено, що
внесення ОСОБА_4 до статутного капіталу
відповідача майна, приміщення
подарункового магазину, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1 є оплатним
договором між ОСОБА_4 та ТОВ «Даарія
Плюс» у розумінні ст. 388 ЦК України.

Слід зазначити, перелік підстав, за
якими майно може бути витребувано у
добросовісного набувача є вичерпним та
розширеному тлумаченню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи,
зазначені вище підстави, з якими закон
пов'язує можливість витребування майна
у позивача - відсутні. Так, майно не було
загублено власником; не було викрадено
у власника; не вибуло з володіння
власника поза його волею.

Досліджені обставини вибуття
нерухомого майна, що є предметом спору
з володіння позивача свідчать про
наявність волі Товариства, волі її
законних представників на таке
вибуття, оскільки укладаючи та
підписуючи угоду про врегулювання
боргових зобов"язань від 25.02.2010 року,
акт приймання-передачі майна в порядку
відступного, Товариство усвідомлювало
та припускало, що у разі несплати
грошових коштів (боргу в розмірі 2 000 000
грн. у строк до 25.02.2012 року) настануть
відповідні негативні правові наслідки,
як-от: виникнення у кредитора - ОСОБА_4
права власності на нерухоме майно -
приміщення подарункового магазину.

Згідно з пунктом 12 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06
листопада 2009 року № 9 "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними"
відповідно до частини 5 статті 12
Цивільного кодексу України
добросовісність набувача
презюмується.

Якщо судом буде встановлено, що набувач
знав чи міг знати про наявність
перешкод до вчинення правочину, в тому
числі й те, що продавець не мав права
відчужувати майно, це може свідчити про
недобросовісність набувача і є
підставою для задоволення позову про
витребування у нього майна.

Однак, позивачем не надано доказів
того, що відповідачу було відомо про
наявність перешкод до вчинення
правочину щодо відчуження майна, а
навпаки матеріали справи свідчать про
те, що на момент укладення правочину
(станом на 01.07.2013 року) щодо передачі
нерухомого майна до Статутного
капіталу Товариства, останнє належало
ОСОБА_4 на праві власності на законних
підставах, що підтверджується
матеріалами справи.

На підставі викладеного, суд вважає, що
відповідач по справі є добросовісним
набувачем спірного майна та це майно
вибуло з володіння власника та особи,
якій він передав майно у володіння, з
їхньої волі.

Відповідно до частини 4 статті 13
Конституції України, норми якої є
нормами прямої дії, держава забезпечує
захист прав усіх суб'єктів права
власності і господарювання.

Частиною 2 статті 318 Цивільного кодексу
України закріплено рівність усіх
суб'єктів права власності перед
законом.

Згідно з частиною 4 статті 41 Основного
закону та статті 321 Цивільного кодексу
України право власності є непорушним
та ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності. Особа
може бути позбавлена права власності
або обмежена у його здійсненні лише у
випадках і в порядку, встановлених
законом.

Таким чином, суд доходить висновку про
відсутність визначених статтею 388 ЦК
України підстав для витребування у ТОВ
"Даарія Плюс" майна, приміщення
подарункового магазину, загальною
площею 124,0 кв.м., реєстраційний номер
21303784, номер запису 2310 у книзі 19, що
знаходиться за адресою: Тернопільська
обл., АДРЕСА_1 з незаконного володіння,
зважаючи на встановлені судом
обставини добросовісності набуття
відповідачем майна та неможливості
його витребування, а тому підстави для
задоволення позовних вимог відсутні.

У відповідності з пунктом 4 частини
третьої статті 129 Конституції України
та статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Враховуючи все вищевикладене, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
товариства з обмеженою
відповідальністю "Женева" до
товариства з обмеженою
відповідальністю "Даарія Плюс", є
недоведеними належним чином, та,
такими, що не підлягають до
задоволення.

Судові витрати відповідно до вимог
ст.ст. 44, 49 Господарського
процесуального кодексу України
позивачу не відшкодовуються.

В судовому засіданні 23.06.2014 року, в
порядку ст. 85 ГПК України, оголошено
вступну і резолютивну частини рішення
господарського суду.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
6, 11, 12, 16, 202, 204, 316-321, 330, 388 ЦК України, ст.
ст. 1, 42 - 47, 21, 22, 33-35, 43, 44, 49, 811,82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог -
відмовити.

На рішення суду, яке не набрало
законної сили, сторони та прокурор
мають право подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня прийняття
(підписання) рішення, через місцевий
господарський суд.

Повний текст рішення складено "25"
червня 2014 року.

Суддя
Н.О. Андрусик