м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/7501/14 25.06.14
За позовом Фірми "Т.М.М."-Товариство з
обмеженою відповідальністю
до Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
про визнання недійсним постанов
Суддя Цюкало Ю.В.
Представники сторін: не з'явилися.
22.04.2014 до канцелярії Господарського
суду міста Києва надійшла позовна
заява Фірми "Т.М.М."-Товариство з
обмеженою відповідальністю до
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві про визнання недійсним
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 25.04.2014 суддею Цюкало Ю.В.
прийнято позовну заяву до розгляду та
порушено провадження у справі. Розгляд
справи призначено на 26.05.2014.
26.05.2014 в судовому засіданні оголошено
перерву до 11.06.2014 на підставі ст. 77
Господарського процесуального кодексу
В судовому засіданні 11.06.2014 оголошено
перерву до 25.06.2014 на підставі ст. 77
Господарського процесуального кодексу
В судове засідання, призначене на 25.06.2014
представники сторін не з'явились, були
належним чином повідомлені про час та
дату судового засідання.
За приписами ст.65 Господарського
процесуального кодексу України ухвала
про порушення провадження у справі
надсилається учасникам судового
процесу за повідомленою ними
господарському суду поштовою адресою.
У разі ненадання сторонами інформації
щодо їх поштової адреси, ухвала про
відкриття провадження у справі
надсилається за адресою
місцезнаходження (місця проживання)
сторін, що зазначена в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців. У разі
відсутності сторін за такою адресою,
вважається, що ухвала про порушення
провадження у справі вручена їм
Відповідно до п.11 листа №01-8/123 від
15.03.2007р. Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2006 році"
до повноважень господарських судів не
віднесено встановлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому відповідні процесуальні
документи надсилаються господарським
судом згідно з поштовими реквізитами
учасників судового процесу, наявними в
матеріалах справи.
Статтею 93 Цивільного кодексу України
встановлено, що місцезнаходженням
юридичної особи є фактичне місце
ведення діяльності чи розташування
офісу, з якого проводиться щоденне
керування діяльністю юридичної особи
(переважно знаходиться керівництво) та
здійснення управління і обліку.
Згідно із ч. 4 ст. 89 вказаного Кодексу
України відомості про
місцезнаходження юридичної особи
вносяться до Єдиного державного
Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України
"Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців"
Єдиний державний реєстр створюється з
метою забезпечення державних органів,
а також учасників цивільного обороту
достовірною інформацією про юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців з
Єдиного державного реєстру.
Наразі, всю судову кореспонденцію було
направлено за адресами позивача та
відповідача, що зазначені у позовній
заяві та повністю узгоджуються з
відомостями з Витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців.
З огляду на неявку позивача та
відповідача в судове засідання,
господарський суд враховує, що за
змістом ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України
прийняття участі у судовому засіданні
є правом сторони. При цьому, норми
вказаної статті зобов'язують сторони
добросовісно користуватись належними
їм процесуальними правами.
За приписами ст. 69 Господарського
процесуального кодексу України спір
має бути вирішено господарським судом
у строк не більше двох місяців від дня
одержання позовної заяви. У виняткових
випадках за клопотанням сторони, з
урахуванням особливостей розгляду
спору, господарський суд ухвалою може
продовжити строк розгляду спору, але не
більш як на п'ятнадцять днів.
Статтею 77 зазначеного Кодексу України
передбачено, що господарський суд
відкладає в межах строків,
встановлених ст. 69 цього Кодексу
розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
Відкладення розгляду справи є правом
та прерогативою суду, основною умовою
для якого є не відсутність у судовому
засіданні представників сторін, а
неможливість вирішення спору у
відповідному судовому засіданні.
Таким чином, враховуючи вищенаведене,
керуючись принципами розумності
строків судового провадження, за
висновками суду, у матеріалах справи
достатньо документів, які мають
значення для правильного вирішення
спору, внаслідок чого справа може бути
розглянута за наявними у ній
документами відповідно до вимог ст.75
Господарського процесуального кодексу
України, а неявка позивача та
відповідача не перешкоджає вирішенню
справи по суті.
Клопотання щодо фіксації судового
процесу учасниками процесу не
заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд
справи здійснювався без застосування
засобів технічної фіксації судового
процесу у відповідності до статті 811
Господарського процесуального кодексу
Дослідивши матеріали справи, суд, -
21.11.2013 Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві винесено Постанови
№554/13/7/26-52/2011/03, №555/13/7/26-51/2011/03,
№559/13/7/26-54/2011/03, №558/13/7/26-55/2011/03 про
накладення штрафу за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності на
Фірму «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою
відповідальністю (далі за текстом -
Фірма «Т.М.М.» - ТОВ).
Позивач вважає, що такі правові акти не
відповідають вимогам чинного
законодавства України.
В позовній заяві позивач наголошує на
тому, що при складанні посадовими
особами Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві акту перевірки та протоколів
про правопорушення не було належним
чином зафіксовано наявність порушень
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, не надано доказів щодо
наявності та дійсності порушень до
На підставі викладеного, керуючись
правом, наданим чинним законодавством
України, позивач звернувся до суду з
позовом, та просить суд поновити строк
на оскарження вказаних Постанов,
визнати Постанови №554/13/7/26-52/2011/03,
№555/13/7/26-51/2011/03, №559/13/7/26-54/2011/03,
№558/13/7/26-55/2011/03 недійсними та зупинити
їх виконання до прийняття рішення по
Відповідач, не погоджуючись з
обставинами, викладеними у позовній
заяві, керуючись правом, наданим чинним
законодавством України, звернувся до
суду із відзивом, відповідно до якого
просить суд у задоволенні позову
відмовити повністю з огляду на
наступне. Відповідач зазначає, що
складені за результатами перевірки
документи були вручені уповноваженим
особам позивача 15.11.2013. Інспекцією, в
якості доказів, була надана фото
фіксація, з якої вбачаються виявлені
під час перевірки порушення. Крім того,
відповідач зазначає, що Інспекцією
рекомендованими з повідомленнями
листами направлялись на адресу
позивача постанови про накладення
штрафу за правопорушення у сфері
містобудівної діяльності.
Враховуючи викладене, відповідач
зазначає, що позивачем пропущено строк
для оскарження винесених Інспекцією
постанов, та просить суд відмовити у
Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 41 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності"
державний архітектурно-будівельний
контроль - сукупність заходів,
спрямованих на дотримання вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил.
Положенням про Державну
архітектурно-будівельну інспекцію
України, затвердженим Указом
Президента України від 08.04.11. № 439/2011,
визначено, що Державна
архітектурно-будівельна інспекція
України є центральним органом
виконавчої влади, діяльність якого
спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра регіонального розвитку,
будівництва та житлово-комунального
господарства України, входить до
системи органів виконавчої влади і
забезпечує реалізацію державної
політики з питань державного
архітектурно-будівельного контролю,
контролю у сфері житлово-комунального
Відповідно до статті 1 Господарського
процесуального кодексу України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.
Згідно зі ст. 4 Закону України "Про
відповідальність підприємств, їх
об'єднань, установ та організацій за
правопорушення у сфері містобудування"
рішення у справах про правопорушення у
сфері містобудування, передбачені цим
Законом, може бути оскаржено до
господарського суду.

У відповідності до пункту 2
Інформаційного листа ВГСУ № 01-06/84/2013
від 22.01.2013 року "Про деякі питання
практики застосування законодавства у
сфері містобудівної діяльності" справи
у спорах, пов'язаних із застосуванням
санкцій, в тому числі щодо оскарження
постанов інспекцій державного
архітектурно-будівельного контролю у
сфері містобудування, підвідомчі
господарським судам (підпункт 3.2 пункту
3 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 24.10.2011
№ 10 "Про деякі питання підвідомчості і
підсудності справ господарським
судам", з подальшими змінами).

Отже, дослідивши матеріали справи, суд
зазначає, що даний спір підлягає
розгляду за правилами Господарського
процесуального кодексу України.

Частиною 1 ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності"
встановлено, що справи про
правопорушення, передбачені цим
Законом, розглядаються Державною
архітектурно-будівельною інспекцією
України та її територіальними
органами.

Основними завданнями Інспекції є
участь у реалізації державної політики
з питань державного
архітектурно-будівельного контролю,
контролю у сфері житлово-комунального
господарства, та зокрема здійснення
державного архітектурно-будівельного
контролю за дотриманням вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, державних будівельних
норм, стандартів і правил під час
виконання підготовчих і будівельних
робіт, прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів.

Як вбачається з матеріалів справи,
посадовою особою Інспекції відповідно
до ст. 41 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
та згідно з Порядком здійснення
державного архітектурно-будівельного
контролю, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 23.05.2011
№553 (далі за текстом - Порядок №553), на
підставі вимоги Головного управління
по боротьбі з корупцією та
організованою злочинністю Служби
безпеки України №14/1/3-5784 від 24.10.2013,
проведено позапланову перевірку
дотримання вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил
позивачем на об'єкті будівництва
«Будівництво житлового будинку у пров.
Лабораторному, 7 у Печерському районі м.
Києва».

За ст. 7 Порядку здійснення державного
архітектурно-будівельного контролю
підставами для проведення
позапланової перевірки є: подання
суб'єктом містобудування письмової
заяви про проведення перевірки об'єкта
будівництва або будівельної продукції
за його бажанням чи письмової заяви про
проведення перевірки щодо дотримання
суб'єктом господарювання Ліцензійних
умов провадження господарської
діяльності, пов'язаної з будівництвом
об'єкта архітектури, який за складністю
архітектурно-будівельного рішення та
(або) інженерного обладнання належить
до IV і V категорії складності;
необхідність проведення перевірки
достовірності даних, наведених у
повідомленні та декларації про початок
виконання підготовчих робіт,
повідомленні та декларації про початок
виконання будівельних робіт,
декларації про готовність об'єкта до
експлуатації, протягом трьох місяців з
дня подання зазначених документів;
виявлення факту самочинного
будівництва об'єкта; перевірка
виконання суб'єктом містобудівної
діяльності вимог приписів інспекцій;
перевірка виконання суб'єктом
господарювання вимог інспекції щодо
усунення порушень ліцензіатом
ліцензійних умов провадження
господарської діяльності, пов'язаної з
будівництвом об'єкта архітектури, який
за складністю
архітектурно-будівельного рішення та
(або) інженерного обладнання належить
до IV і V категорії складності; звернення
фізичних чи юридичних осіб про
порушення суб'єктом містобудування
вимог містобудівного законодавства;
вимога правоохоронних органів про
проведення перевірки. Під час
проведення позапланової перевірки
посадова особа інспекції зобов'язана
пред'явити службове посвідчення та
направлення для проведення
позапланової перевірки.

Перевіркою з виїздом на місце 07.11.2013 за
адресою: пров. Лабораторний, 7 у
Печерському районі м. Києва
встановлено, що за зазначеною адресою,
на будівельному майданчику
генеральним підрядником, Фірмою
«Т.М.М.» - ТОВ проводяться земляні
роботи. Об'єкт відноситься до V
категорії складності (згідно з ДСТУ-Н
В.1.2-16:2013 «Визначення класу наслідків
(відповідальності) та категорії
складності об'єктів будівництва»).

З наявних матеріалів справи
вбачається, що під час проведення
перевірки на об'єкті виявлені наступні
порушення: захисна огорожа не
обладнана суцільним захисним козирком,
чим порушено п.7.2.2. ДБН А.3.2.-2-2009 «Система
стандартів безпеки праці. Промислова
безпека у будівництві. Основні
положення»; біля в'їзду на виробничу
територію не встановлено схему
внутрішньо-майданчикових доріг і
проїздів, чим порушено п.7.2.5. ДБН А.3.2-2-2009
«Система стандартів безпеки праці.
Промислова безпека у будівництві.
Основні положення»; частково відсутнє
кріплення стінок котловану, чим
порушено п.11.2.9. ДБН А.3.2-2-2009 «Система
стандартів безпеки праці. Промислова
безпека у будівництві. Основні
положення»; інформаційний стенд з
інформацією про будівництво об'єкту не
відповідає вимогам п.6 ст. 34 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності» та п. 29
Порядку виконання будівельних робіт,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України №466 від 13.04.2011.

Відповідно до ч. 7 ст. 37 Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності», у разі, якщо право на
будівництво об'єкта передано іншому
замовникові або змінено генерального
підрядника чи підрядника (якщо
будівельні роботи виконуються без
залучення субпідрядників), замовник
протягом трьох робочих днів повідомляє
про такі зміни інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю,
яка видала дозвіл, з поданням
засвідчених у встановленому порядку
копій документів, що підтверджують
зазначені зміни. Продовження виконання
будівельних робіт без такого
повідомлення забороняється.

За результатами перевірки посадовою
особою Інспекції складено акт
перевірки від 15.11.2013, в якому зазначено
виявлені в ході перевірки порушення та
видано припис від 15.11.2013 з вимогою
усунути виявлені порушення вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності у встановленому
законодавством порядку.

Також, як відомо, за результатами
перевірки посадовою особою Інспекції
було складено протоколи про
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності від 15.11.2013.

21.11.2013 відповідачем винесено
відповідні постанови №554/13/7/26-52/2011/03,
№555/13/7/26-51/2011/03, №559/13/7/26-54/2011/03,
№558/13/7/26-55/2011/03 за виявлені
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності.

Як вбачається з наявних матеріалів
справи, станом на час розгляду справи,
відповідні приписи у судовому порядку
не оскаржувались.

Згідно з п.2 роз'яснення президії Вищого
арбітражного суду України від 26.01.2000
№02-5/35 «Про деякі питання практики
вирішення спорів, пов'язаних з
визнанням недійсними актів державних
чи інших органів» підставами для
визнання акта недійсним є
невідповідність його вимогам чинного
законодавства та/або визначеній
законом компетенції органу, який видав
цей акт. Обов'язковою умовою визнання
акта недійсним є також порушення у
зв'язку з прийняттям відповідного акта
прав та охоронюваних законом інтересів
підприємства чи організації.

Дослідивши матеріали справи, судом
встановлено, що оскаржувані постанови
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві є обґрунтованими та такими, що
відповідають нормам чинного
законодавства, винесені у
відповідності до норм Закону.

Щодо тверджень позивача про те, що
Інспекцією не було належним чином
зафіксовано наявність порушень
законодавства у сфері містобудівної
діяльності відхиляються судом,
оскільки вказані твердження
спростовуються наявними матеріалами
справи.

Відповідно до абз. 11 п. 11 Порядку №553
посадові особи інспекції під час
здійснення державного
архітектурно-будівельного контролю
мають право, зокрема, здійснювати
фіксування процесу проведення
перевірки з використанням аудіо- та
відеотехніки.

Так, у відповідності до матеріалів
справи, Інспекцією в якості доказів,
було надано фото фіксацію, з якої
вбачається виявлені під час перевірки
порушення.

Крім того, суд наголошує на наступному.

Згідно з п. 21 Порядку №553, у разі відмови
суб'єкта містобудування, щодо якого
здійснюється державний
архітектурно-будівельний контроль, від
отримання акта та припису, вони
надсилаються йому рекомендованим
листом з повідомленням.

Так, на підставі вказаної норми,
складені за результатами проведеної
перевірки акти, приписи та протоколи
були направлені на адресу «Фірма
«Т.М.М.»-ТОВ разом із супровідними
листами, що були отримані позивачем,
відповідно, 18.11.2013 та 15.11.2013, про що
свідчить відмітка у рекомендованих
повідомленнях про вручення поштового
відправлення, які наявні в матеріалах
справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 5 Закону
України «Про відповідальність за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності» постанову центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику з питань державного
архітектурно-будівельного контролю,
може бути оскаржено до суду протягом 15
днів з дня її винесення з повідомленням
про таке оскарження у той самий строк
органу, який виніс постанову.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звернувся до суду з позовною
заявою про визнання недійсними
постанов про правопорушення у сфері
містобудівної діяльності 04.04.2014.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 09.04.2014 суддею Ващенко Т.М.
позовну заяву повернуто без розгляду
на підставі п. 4 ч. 1 ст. 63 Господарського
процесуального кодексу України.

Вдруге, позивач звернувся до
Господарського суду міста Києва із
позовною заявою 22.04.2014, про що свідчить
відбиток штампу суду. Разом із позовною
заявою позивач надав клопотання про
відновлення строку для подання
позовної заяви. Так, позивач зазначає,
що постанови про накладення штрафу за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві на адресу Фірми «Т.М.М.» - ТОВ не
надходили. Про винесення Інспекцією
державного архітектурно-будівельного
контролю у м. Києві постанов
№554/13/7/26-52/2011/03, №555/13/7/26-51/2011/03,
№559/13/7/26-54/2011/03, №558/13/7/26-55/2011/03 позивачу
стало відомо з постанов №42537456, №42537450,
№42537464, №42537471 про відкриття
виконавчого провадження від 17.03.2014,
винесених головним державним
виконавцем відділу державної
виконавчої служби Святошинського РУЮ у
м. Києві Козиревою Т.І.

На підставі викладеного, позивач
зазначає, що оскаржити спірні
постанови раніше позивач не мав
можливості.

Як вже зазначалось, у відповідності до
норм чинного законодавства України,
постанову центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику з питань державного
архітектурно-будівельного контролю,
може бути оскаржено до суду протягом 15
днів з дня її винесення.

Як відомо, спірні постанови винесено
21.11.2013, однак, позивач звернувся до суду
із позовом про визнання недійсними
постанов про правопорушення у сфері
містобудівної діяльності з порушенням
встановлених строків.

Судом встановлено, що Інспекцією
рекомендованими з повідомленнями
листами направлялись на адресу
позивача постанови про накладення
штрафу за правопорушення у сфері
містобудівної діяльності, про що
свідчать рекомендовані повідомлення
про вручення поштового відправлення з
відміткою про їх отримання, наявні в
матеріалах справи.

На підставі вищевикладеного,
клопотання позивача про відновлення
строку для подання позовної заяви про
визнання недійсними постанов про
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності не підлягає задоволенню,
оскільки позивачем не наведено
обґрунтованих підстав, які б свідчили
про неможливість звернення позивачем
до суду у встановлений чинний
законодавством 15-денний термін
звернення до суду для оскарження
постанови.

Статтею 43 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до п. 2.3. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" якщо стороною (або
іншим учасником судового процесу) у
вирішенні спору не подано суду в
обґрунтування її вимог або заперечень
належні і допустимі докази, в тому
числі на вимогу суду, або якщо в разі
неможливості самостійно надати докази
нею не подавалося клопотання про
витребування їх судом (частина перша
статті 38 ГПК України), то розгляд справи
господарським судом може
здійснюватися виключно за наявними у
справі доказами, і в такому разі у суду
вищої інстанції відсутні підстави для
скасування судового рішення з мотивів
неповного з'ясування місцевим
господарським судом обставин справи.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень; докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу; обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти
як закріплену в процесуальному та
матеріальному законодавстві міру
належної поведінки особи, що бере
участь у судовому процесі, із збирання
та надання доказів для підтвердження
свого суб'єктивного права, що має за
мету усунення невизначеності, яка
виникає в правовідносинах у разі
неможливості достовірно з'ясувати
обставини, які мають значення для
справи.

З огляду на вищезазначене, обставини,
викладені у позові є необґрунтованими
та безпідставними, та такими, що
спростовуються наявними матеріалами
справи. Позивачем не доведено
належними та допустимими доказами
наявність порушень з боку відповідача.

Враховуючи викладене, дослідивши
матеріали справи суд вважає, що вимоги
позивача не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України, з
урахуванням задоволення позовних
вимог у повному обсязі, витрати по
сплаті судового збору покладаються на
позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського
процесуального України, Господарський
суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Фірми
"Т.М.М."-Товариство з обмеженою
відповідальністю до Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у м. Києві про визнання
недійсними постанов - відмовити.

Рішення набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України. Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку та в строки,
встановлені ст. 93 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 01.07.2014р.

Суддя
Ю.В. Цюкало