ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
_____________ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ

23 червня 2014 року
Справа № 913/935/14

Провадження № 16пд/913/935/14

За позовом Луганської обласної
клінічної психоневрологічної лікарні,
м. Луганськ

до Луганської установи виконання
покарань Управління державної
пенітенціарної служби України в
Луганській області №17, м. Луганськ

про визнання договору недійсним та
стягнення 15 554 грн. 90 коп.

Суддя Шеліхіна Р.М.,

секретар судового засідання Потапенко
О.О.,

У судовому засіданні брали участь:

від позивача: не прибув;

від відповідача: Крамаренко Я.Г.,
представник за довіреністю від 03.02.2014
№ 35/564,

ВСТАНОВИВ:

Обставини справи: позивачем заявлена
вимога про визнання недійсним договору
про закупівлю товарів за державні
кошти від 23.01.2012 №7/12 та вимога про
стягнення коштів за отримані послуги з
водопостачання та водовідведення у
сумі 15554, 90 грн., які позивач вважає
надмірно сплаченими.

Ухвалою господарського суду
Луганської області від 09.04.2014 було
порушено провадження у справі та
призначено розгляд справи на 05.05.2014.

Ухвалою господарського суду
Луганської області від 05.05.2014 у зв'язку
з заміною відповідача у справі,
необхідністю витребування додаткових
доказів розгляд справи відкладено на
22.05.2014.

У судовому засіданні 22.05.2014 судом у
відповідності до ч. 3 ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України було оголошено перерву до 05.06.14
до 12-00.

У судовому засіданні 05.06.2014 судом у
відповідності до ч. 3 ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України було оголошено перерву до 10.06.14
до 12-20.

До канцелярії суду від
відповідача - Луганської установи
виконання покарань Управління
державної пенітенціарної служби
України в Луганській області №17
надійшов відзив на позовну заяву, яким
проти позову заперечує, з підстав
викладених у відзиві.

Ухвалою господарського суду
Луганської області від 10.06.2014 у зв'язку
з продовженням строку розгляду справи,
необхідністю витребування додаткових
доказів розгляд справи відкладено на
23.06.2014.

На адресу суду 20.06.14 від позивача
надійшло додаткове обґрунтування
позовних вимог, в якому вказує, що
тарифи на постачання води та на послуги
по водовідведенню, вказані в спірному
договорі, є неправомірно завищеними,
оскільки не затверджені у
встановленому законом порядку. Також
позивач, підтримуючи позов, додатково
вказав, що у відповідача відсутня
ліцензія на надання послуг по
водопостачанню та водовідведенню, у
зв'язку з чим спірний договір підлягає
визнанню недійсним.

Представник відповідача надав додаток
до відзиву, в якому вказав, що він є
власником свердловини по видобуванню
водних ресурсів і має дозвіл на
спецводокористування. Користування
водними ресурсами відповідач здійснює
власними водоводними мережами без
встановлення приладу обліку для
споживання води - і у власних потребах і
у потребах водних ресурсів позивачем.

Заявою від 23.06.14 №35/3728, зданою у
судовому засіданні 23.06.14, відповідач
визнав позов в частині вимог про
стягнення грошових коштів15554,90грн. і
запропонував графік погашення.

Клопотанням від 23.06.14 №35/3728/1 відповідач
просить суд відстрочити та розстрочити
виконання рішення у справі в порядку
ст.83 ГПК України, мотивуючи свої вимоги
відсутністю грошових коштів в
запланованому кошторисі на поточний
рік (2014р).

Між сторонами у справі укладено
договір про закупівлю товарів за
державні кошти від 23.01.2012 № 7/12 (з
додатками) (далі - Договір), за яким
відповідач (Учасник) зобов'язується
надати послуги з водопостачання та
водовідведення, а позивач (замовник)
зобов'язався прийняти та оплатити
надані послуги за встановленими в
договорі та в додатках до договору
тарифами в строки та на умовах,
передбачених цим Договором.

Пунктом 3.1 Договору визначено, що
ціна Договору становить 27349,61 грн.

Договір укладено строком до 31.12.12,
тобто на день звернення з позовом до
суду договір закінчив свою дію.

Позивач звернувся до суду з
позовною заявою про визнання недійсним
договору про закупівлю товарів за
державні кошти від 23.01.2012 № 7/12 та
стягнення надмірно сплачених коштів за
отримані послуги з водопостачання та
водовідведення у сумі 15 554,90 грн. у
зв'язку з тим, що позивачем фактично
було спожито води на суму 4 986,56 коп.

Позов в частині визнання договору
недійсним обґрунтовано приписами
Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні", Закону
України "Про житлово-комунальні
послуги", Закону України "Про
ліцензування певних видів
господарської діяльності", ст.ст.203,215,227
ЦК України, мотивуючи свої вимоги тим,
що відповідач не мав ліцензії на
водопостачання та водовідведення, і
тарифи в договорі не встановлені у
законодавчому порядку.

Позов в частині стягнення грошових
коштів в сумі 15554,90грн. позивач мотивує
неправомірно встановленими в спірному
договорі тарифами і тим фактом, що
позивачем сплачені ці кошти під час дії
договору. Позивач самостійно
розрахував тариф, який на його думку
був би правомірним, і заявив до
стягнення вказану грошову суму,
вважаючи її надмірно сплаченою. Позов в
цій частині мотивовано ст.1212 ЦК
України.

Враховуючи вищевикладене, повно,
всебічно і об'єктивно дослідивши
матеріали та обставини справи,
оцінивши надані позивачем докази своїх
вимог до суті спору, їх належність,
допустимість, достовірність кожного
окремо і у сукупності без надання
жодному доказу пріоритету або вищої
сили, суд дійшов висновку про прийняття
визнання позову відповідачем в частині
заявлених до стягнення 15554,90грн. і про
задоволення позову в частині визнання
договору недійсним. Тобто, позов
підлягає задоволенню повністю.

Згідно з п. 1 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити
Цивільному кодексу України, іншим
актам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент його вчинення
стороною (сторонами) вимог, які
встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203
цього Кодексу. Крім того, згідно з ч.1 ст.
207 ГК судом може бути визнане недійсним
повністю або частково господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності).

Вирішуючи спір про визнання недійсним
договору суд повинен встановити
наявність саме тих обставин, з якими
закон пов'язує недійсність правочинів,
та настання відповідних наслідків, а
саме: відповідність змісту правочину
вимогам ЦК, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства, правоздатність
сторін правочину; свободу
волевиявлення учасників правочину та
відповідність волевиявлення їх
внутрішній волі; спрямованість
правочину на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним (Постанова
Верховного Суду України від 09.10.2007 у
справі №20-12/070).

За приписами ч.1 ст.227 ЦК України
правочин юридичної особи, вчинений нею
без відповідного дозволу (ліцензії),
може бути визнаний судом недійсним.

Дослідивши зміст спірного договору на
відповідність вимог закону та
моральним засадам суспільства,
оцінивши правоздатність сторін, які їх
уклали, документи в підтвердження
настання реальних наслідків,
обумовлених договором, суд дійшов
висновку, що договір про закупівлю
товарів за державні кошти від 23.01.2012
№7/12, укладений між сторонами по справі,
не відповідає вимогам закону - ст.9
Закону України "Про ліцензування
певних видів господарської
діяльності", адже діяльність по
водопостачанню і водовідведенню
підлягає ліцензуванню. У відповідача
по справі, який визначений спірним
договором як виконавець послуги з
водопостачання та водовідведення,
відсутня ліцензія на здійснення такого
виду господарської діяльності.

Слід вказати, що згідно норми ст.28
Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" тарифи на
водопостачання і водовідведення,
встановлюються і регулюються державою
у відповідності до вимог чинного
законодавства, в тому числі у
відповідності до Закону України "Про
житлово-комунальні послуги".

Відповідно до Закону України «Про
державне регулювання у сфері
комунальних послуг», Положення про
Національну комісію, що здійснює
державне регулювання у сфері
комунальних послуг, затвердженого
Указом Президента України від 23
листопада 2011 року № 1073, Порядку
формування тарифів на централізоване
водопостачання та водовідведення,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 01 червня 2011 року
№ 869, здійснює свої функції Національна
комісія, що здійснює державне
регулювання у сфері комунальних
послуг, якою встановлений процедуру
(порядок) встановлення тарифів на
водопостачання та водовідведення.

Ця процедура розроблена відповідно до
Законів України «Про державне
регулювання у сфері комунальних
послуг», «Про питну воду та питне
водопостачання», пункту 9 Порядку
формування тарифів на централізоване
водопостачання та водовідведення,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 01 червня 2011 року
№ 869.

Розрахунки тарифів виконуються
заявником відповідно до вимог Порядку
формування тарифів на централізоване
водопостачання та водовідведення,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 01 червня 2011 року
№ 869, та надаються до Комісії разом із
заявою на затвердження. Сторони
спірного договору визначили тариф на
водопостачання та водовідведення на
свій розсуд, тобто не виконали
встановленого законодавством порядку
для визначення та застосування тарифів
на водопостачання та водовідведення, у
зв'язку з чим відсутні підстави вважати
спірний договір таким, що відповідає
вимогам закону.

Посилання відповідача в своїх
запереченнях до позову на постанову
Кабінету міністрів України від 08.08.07
№1017 як на правову підставу укладення
спірного договору суперечить приписам
Закону України "Про ліцензування
певних видів господарської діяльності"
і приписам самої постанови, оскільки
такий вид діяльності як
житлово-комунальна послуга по
постачанню води та водовідведенню
здійснюється за умови існування у
постачальника ліцензії, а пункт 2
постави наголошує на тому, що платні
послуги надаються установою по
виконанню покарань у випадках,
передбачених Законом.

Необхідно зазначити, що у разі, якщо два
суб'єкта (дві юридичні особи)
користуються одним водоводом і
споживають водні ресурси з однієї
свердловини, і один з цих суб'єктів має
у власності і водопровідні мережі і
право на використання водними
ресурсами, сторони мають право укласти
договір на сумісне використання або
договір на відшкодування витрат
власникові або інший договір, який буде
містить умови по використанню водних
ресурсів і водних мереж для
задоволення потреб користувачів
(споживачів) води.

Виходячи з наведеного, договір про
закупівлю товарів за державні кошти
від 23.01.2012 №7/12, укладений між сторонами
по справі, який припинив свою дію у
зв'язку з закінченням строку, на який
його було укладено, слід визнати
недійсним на підставі ч.1 ст. 215 ЦК
України і позов в частині визнання
договору недійсним підлягає
задоволенню.

Відповідно до правил ст.ст.22,78 ГПК
України суд приймає визнання позову
відповідачем, якщо такі дії не
суперечать законодавству і не
порушують прав та охоронюваних законом
інтересів інших осіб.

Визнання відповідачем позову в частині
заявлених до стягнення 15554,90грн. не
суперечить законодавству і не порушує
прав та охоронюваних законом інтересів
інших осіб.

Між тим, суд зазначає, що позивач
неправомірно мотивував вимоги позову
про стягнення грошових коштів
приписами ст.1221 ЦК України, адже
відповідач отримав грошові кошти на
підставі і в процесі виконання
укладеного договору і на день
звернення з даним позовом до суду
договір був дійсним, тобто підстава,
згідно якої отримані грошові кошти
відповідачем, не відпала на день
звернення з позовом до суду.

Приймаючи визнання позову
відповідачем в частині заявлених до
стягнення грошових коштів, суд виходив
з фактів добровільного і взаємного
порозуміння сторін під час вирішення
спору в часті стягнення грошей та
враховував інтереси сторін справи, які
є державними установами.

За таких обставин, і з урахуванням того,
що відповідач отримав кошти від
позивача в сумі 15554,90грн. за договором,
який за вищевказаними висновками суду
не відповідає вимогам закону, суд
приймає визнання відповідачем позову в
частині заявлених до стягнення
15554,90грн. і задовольняє позовні вимоги
про стягнення грошових коштів з
відповідача на користь позивача в сумі
15554,90грн.

Розглянувши матеріали справи, суд
вирішив клопотання відповідача про
відстрочення і розстрочення виконання
рішення задовольнити. Керуючись
приписами ст.83 ГПК України, суд виходив
з інтересів сторін, які заслуговують
на увагу, враховуючи предмет та
підстави позову, і фактичні
правовідносини сторін спору, які є
державними установами і фінансуються у
відповідності до приписів Бюджетного
кодексу України та Закону України "Про
державний бюджет..." .

Юридичний аналіз наведеної правової
норми свідчить, що вона не є
імперативною та застосовується за
визначених умов на розсуд суду.

Щодо конкретного стоку розстрочення
виконання рішення, то це є оцінкою
судом правовідносин та доказів по
справі.

З урахуванням вищевикладеного і,
приймаючи до уваги клопотання
відповідача, суд вирішив відстрочити
виконання рішення до 30 квітня 2015 року,
починаючи стягнення грошових коштів з
01.05.15, та розстрочити виконання рішення
зі стягненням щомісячних платежів в
сумі 2172,74грн. щомісяця, починаючи з 01.05.15
і до 30.11.15. Сума щомісячних платежів
розрахована з урахуванням суми
судового збору, яка підлягає стягненню
з відповідача у відповідності до
правил ст.49 ГПК України.

На підставі викладеного, ст.19,55
Конституції України, ст.ст.203,215 ЦК
України, керуючись ст.ст.22,33,34,35,43,49,п.5
ст.78, ст.ст.82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним договір про
закупівлю товарів за державні кошти
від 23.01.2012 №7/12, укладений між
Луганською обласною клінічною
психоневрологічною лікарнею, м.
Луганськ та Луганською установою
виконання покарань Управління
державної пенітенціарної служби
України в Луганській області, м.
Луганськ.

3. Стягнути з Луганської установи
виконання покарань Управління
державної пенітенціарної служби
України в Луганській області №17,
м. Луганськ, вул. "23 лінія", 4, ід.
Код 08562849 на користь Луганської
обласної клінічної психоневрологічної
лікарні, м. Луганськ, квартал ім. 50-річчя
Оборони Луганська, 22, ід. Код 01983743
грошові кошти в сумі 15554,90грн., які
сплачені за недійсним договором,
витрати по державному миту в сумі
3045грн. Видати наказ.

4. Відстрочити виконання рішення на
строк до 30 квітня 2015 року, починаючи
стягнення з 01 травня 2015 року.

5. Розстрочити виконання рішення шляхом
стягнення щомісяця по 2172,74грн. за
період з 01 травня 2015 року по 30 листопада
2015 року.

Рішення підписане 27.06.14

Суддя
Р. Шеліхіна