ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2014 року Справа № 918/553/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Дроботової Т.Б. - головуючого,
Волковицької Н.О., Рогач Л.І.розглянувши
у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуТовариства з
обмеженою відповідальністю
"Сільськогосподарське підприємство
"Нива"на постановуРівненського
апеляційного господарського суду від
08.04.2014у справі№ 918/553/13 Господарського
суду Рівненської областіза
позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю
"КВС-Україна"доТовариства з обмеженою
відповідальністю
"Сільськогосподарське підприємство
"Нива"третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Золочівагро"простягнення 3652290,56 грн.
за участю представників:
позивачаПавлюк М.В., дов. від 21.11.2013,
Щербаков І.М., дов. від
21.11.2013відповідачаЗембаль О.П., дов. від
11.01.2014, Оніщенко О.В., дов. від
05.06.2014третьої особине з'явився (про час
та місце судового засідання
повідомлений належно)

ВСТАНОВИВ:

17.04.2013 Товариство з обмеженою
відповідальністю "КВС-Україна"
звернулось до господарського суду з
позовом про стягнення з Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Сільськогосподарське підприємство
"Нива" 3253713,57грн. боргу за договором №
2909/1-ПБ про перевід боргу від 29.09.2010,
226511,95 грн. 3% річних, 172065,04 грн. збитків
від інфляції, 68820 грн. судового збору.

Позов вмотивований приписами статей 513,
520, 521, 526, 530, 610, 625 Цивільного кодексу
України та 193 Господарського кодексу
України, оскільки, всупереч умовам
Договору № 2909/1-ПБ від 29.09.2010, відповідач
не виконав зобов'язання: не здійснив
розрахунок за поставлений товар в сумі
3253713,57 грн. до 01.12.2010.

Відповідач у відзиві на позов, поданому
29.04.2013 заперечив підписання договору,
вказавши, що за даними бухгалтерського
обліку заборгованість перед позивачем
відсутня, виконання зобов'язань по
поставці товару позивач не довів.

27.09.2013 відповідач подав клопотання про
зупинення провадження у справі до
вирішення пов'язаної з нею справи
№918/1452/13 про визнання недійсним
договору про перевід боргу,
провадження у якій порушено ухвалою
Господарського суду Рівненської
області від 23.09.2013.

Рішенням Господарського суду
Рівненської області від 29.10.2013 (суддя
Войтюк В.Р.) позов задоволено; стягнуто
з відповідача на користь позивача
основний борг у сумі 3253713,57грн., 226511,95
грн. 3% річних, 172065,04 грн. збитків від
інфляції, 68820 грн. судового збору;
клопотання відповідача про зупинення
провадження у справі відхилено.

Постановою Рівненського апеляційного
господарського суду від 08.04.2014 (судді:
Філіпова Т.Л. - головуючий, Сініцина Л.М.,
Дужич С.П.) рішення місцевого
господарського суду залишено без змін
з мотивів його законності та
обґрунтованості.

Не погоджуючись з господарськими
судами попередніх інстанцій,
відповідач подав до Вищого
господарського суду України касаційну
скаргу, в якій просить скасувати
ухвалені у даній справі судові рішення
та прийняти нове рішення про відмову в
позові повністю.

Касаційну скаргу вмотивовано доводами
про порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
а саме, статей 92, 203, 241, 215 Цивільного
кодексу України, оскільки судами не
надано правової оцінки договору про
перевід боргу №2909/1-ПБ від 29.09.2010 з
підстав його недійсності; як
укладеного з перевищенням повноважень,
та в подальшому не схваленого
уповноваженими на те органами
управління товариства. Скаржник
зазначає, що в порушення статей 79, 83
Господарського процесуального кодексу
України, суд першої інстанції, з яким
погодився суд апеляційної інстанції,
невмотивовано відмовив у клопотанні
про зупинення провадження у справі, а
також не надав самостійно правової
оцінки обставинам справи та договору
про перевід боргу. Окрім цього,
відповідач вважає, що відсутні правові
підстави для стягнення трьох відсотків
річних та збитків від інфляції,
оскільки відсутній момент порушення
строку виконання грошового
зобов'язання відповідачем.

Також, відповідач надав додаткові
пояснення щодо набрання чинності з
27.05.2014 рішення Господарського суду
Рівненської області від 19.11.2013 у справі
№ 918/1452/13, залишеного без змін
постановою Рівненського апеляційного
господарського суду від 27.05.2014, яким
задоволено позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Сільськогосподарське підприємство
"Нива" до Товариства з обмеженою
відповідальністю "КВС-Україна" та
визнано недійсним договір про перевід
боргу №2909/1-ПБ від 29.09.2010.

Позивач у судовому засіданні заперечив
доводи касаційної скарги, зазначивши
про правомірність ухвалених у даній
справі судових рішень; третя особа
відзив на касаційну скаргу не надала та
не скористалася правом на участь
представників у судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
пояснення представників сторін,
присутніх у судовому засіданні,
перевіривши наявні матеріали справи на
предмет правильності юридичної оцінки
обставин справи та повноти їх
встановлення в судових рішеннях,
колегія суддів не вбачає підстав для
задоволення касаційної скарги з огляду
на таке.

Відповідно до статті 1117 Господарського
процесуального кодексу України,
переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних
обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.
Касаційна інстанція не має права
встановлювати чи вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду або відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або перевіряти докази.

Як встановлено господарськими судами
попередніх інстанцій та вбачається з
матеріалів справи, 30 березня 2010 року
Товариством з обмеженою
відповідальністю "КВС-Україна" та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Золочівагро"
укладено договір поставки № 21/01/2010.

Згідно з пунктом 1.1 цього Договору у
терміни і на умовах, визначених даним
Договором постачальник зобов'язується
передати покупцю насіння
сільськогосподарських культур, а
Покупець зобов'язується прийняти й
оплатити Товар, найменування і
кількість якого зазначаються у додатку
(ах) до даного Договору.

Відповідно до пунктів 2.1, 2.2 вказаного
Договору ціна товару визначається в
додатку(ах) до Договору, що є
невід'ємною частиною Договору,
загальна ціна Договору являє собою
суму ціни всього товару, що
поставляється за даним Договором
згідно з додатками, що є його
невід'ємною частиною.

За пунктами 3.2, 3.3, 5.3 цього Договору
покупець здійснює оплату ціни Товару
шляхом перерахування коштів на
розрахунковий рахунок Постачальника
на умовах і в терміни, вказані у Додатку
до цього Договору; підставою платежу є
даний договір; датою поставки товару чи
його частини вважається дата
підписання Сторонами видаткової
накладної.

Згідно з пунктом 8.3 вказаного Договору,
у випадку несплати у строк платежів за
даним Договором, сторона, що
прострочила своє зобов'язання повинна
сплатити іншій стороні неустойку в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
від суми простроченого платежу за
кожний день прострочення. В разі
прострочення сплати за Товар по
кожному з етапів оплати більше ніж на 14
календарних днів, покупець
зобов'язується виплатити
Постачальнику дану суму боргу з
урахуванням індексу інфляції за весь
період прострочення платежу та
сплатити пеню.

У відповідності до умов цього Договору,
додатків № 1, 2 до нього постачальник
постачає партію насіння цукрових
буряків на загальну суму 3253713,57 грн.

Порядок проведення розрахунку, згідно
з Додатком № 1 до цього Договору
встановлений поетапно: перший етап
оплати здійснюється до 05 травня 2010 року
в розмірі 30% від загальної вартості
товару в розмірі 262 405,24 грн.; другий
(остаточний етап) оплати не пізніше 01
грудня 2010 року в розмірі 70% від вартості
товару в розмірі 612 278,90 грн.

Порядок проведення розрахунків, згідно
з Додатком № 2 до цього Договору
встановлений також поетапно: перший
етап оплати здійснюється до 05 травня 2010
року в розмірі 30% від загальної
вартості товару в розмірі 713707,78 грн.;
другий (остаточний стан) оплати не
пізніше 01 грудня 2010 року в розмірі 70%
від вартості товару в розмірі 1665 318,31
грн.

Судами встановлено, що на виконання
умов Договору № 21/01/10 від 30.03.2010 та
Додатків № 1 і № 2 до нього, позивач
поставив насіння на загальну суму
3253713,57грн., а Товариство з обмеженою
відповідальністю "Золочівагро"
прийняло відповідний товар без жодних
зауважень по кількості та якості.

Всупереч умов цього Договору та
Додатків № 1, 2 до нього Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Золочівагро" не здійснило перший етап
платежів за отриманий Товар у
встановлений строк.

29 вересня 2010 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю
"КВС-Україна", Товариством з обмеженою
відповідальністю
"Сільськогосподарське підприємство
"Нива" та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Золочівагро"
укладено договір № 2909/1-ПБ про перевід
боргу. Відповідно до умов пункту 1
Договору № 2909/1-ПБ Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Золочівагро" передає, а Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Сільськогосподарське підприємство
"Нива" приймає на себе зобов'язання
першого і стає Боржником перед
Товариством з обмеженою
відповідальністю "КВС-Україна" по
виконанню грошових зобов'язань за
договором купівлі-продажу №21/01/2010 від
30.03.2010 в сумі 3253713,57 грн, укладеним між
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Золочівагро" та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "КВС-Україна". Пунктом
2 Договору № 2909/1-ПБ визначено, що
Товариство з обмеженою
відповідальністю
"Сільськогосподарське підприємство
"Нива" зобов'язується здійснити
повернення заборгованості Товариству
з обмеженою відповідальністю
"КВС-Україна" згідно за договором,
вказаним у пункті 1 даного договору, в
сумі 3253713,57 грн.

З наведеного вбачається, що відповідач
взяв на себе зобов'язання зі сплати
коштів у сумі 3253713,57 грн. на умовах
Договору № 21/01/2010, тобто зобов'язався
провести остаточний розрахунок до 01
грудня 2010 року, як це передбачено у
відповідних додатках до Договору №
21/1/2010, які є його невід'ємними
частинами, натомість, не виконав
зобов'язання, не здійснив розрахунок з
Товариством з обмеженою
відповідальністю "КВС-Україна" в сумі,
визначеній Договором № 2909/1-ПБ в
розмірі 3253713,57 грн. і в строк до 01 грудня
2010 року.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "КВС-Україна"
звернулось до господарського з позовом
про стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Сільськогосподарське підприємство
"Нива" 3253713,57 грн. боргу за договором
№2909/1-ПБ від 29.09.2010 про перевід боргу,
226511,95 грн. 3 % річних, 172065,04 грн. збитків
від інфляції.

Задовольняючи позов про стягнення з
Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Сільськогосподарське підприємство
"Нива" 3253713,57грн. боргу, 226511,95 грн. 3%
річних, 172065,04 грн. збитків від інфляції,
68820 грн. судового збору попередні
судові інстанції виходили з
доведеності наведеними вище доказами
фактичних обставин справи, що
полягають в порушенні відповідачем
договірних зобов'язань за договором №
2909/1-ПБ від 29.09.2010.

Судова колегія зазначає, що
господарські зобов'язання згідно з
положеннями статті 173 Господарського
кодексу України, можуть виникати,
зокрема, із господарського договору та
інших угод, передбачених законом, а
також з угод, не передбачених законом,
але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до статті 6 Цивільного
кодексу України сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Статтею 193 Господарського кодексу
України визначено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України
з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 509
Цивільного кодексу України, статті 173
Господарського кодексу України
зобов'язанням є правовідносини, в якому
одна сторона (боржник) зобов'язана
вчинити на користь другої сторони
(кредитора) певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Згідно зі статтею 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Спірні правовідносини виникли з
договору постачання товару, частинами
1, 2 статті 712 Цивільного кодексу
України передбачено, що за договором
поставки продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до статті 527 Цивільного
кодексу України, боржник зобов'язаний
виконати свій обов'язок, а кредитор -
прийняти виконання особисто, якщо інше
не встановлено договором або законом,
не випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Згідно з положеннями статей 520, 521
Цивільного кодексу України боржник у
зобов'язанні може бути замінений іншою
особою (переведення боргу) лише за
згодою кредитора, якщо інше не
передбачене законом. Форма правочину
щодо заміни боржника у зобов'язанні
визначається відповідно до положень
статті 513 Цивільного кодексу України.

Статті 610, 611 цього ж Кодексу
передбачають, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання); у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

За нормами статті 549 цього Кодексу,
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Крім того, відповідно до частини 2
статті 625 Цивільного кодексу України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Також судова колегія відзначає, що в
силу приписів статей 33 та 34
Господарського процесуального кодексу
України на сторони покладено обов'язок
довести обставини, на які вони
посилаються в підтвердження своїх
вимог та заперечень, належними та
допустимим доказами

Враховуючи викладене, суди встановили,
що відповідач за змістом укладеного
договору про перевід боргу від 29.09.2010 №
2909/1-ПБ набув статусу боржника у
зобов'язанні щодо оплати
заборгованості позивачу за товар,
поставлений за договором від 30.03.2010
№21/01/2010, а також, що відповідач
зазначене зобов'язання у обумовлений
строк не виконав, у зв'язку з чим до
нього застосовано наслідки,
передбачені частиною 2 статті 625
Цивільного кодексу України за весь час
прострочення.

Таким чином, місцевий господарський
суд дослідив зміст правовідносин
сторін, їх прав та обов'язків за умовами
договору, чинність якого у
встановленому законодавством порядку
на час прийняття рішення спростовано
не було, та на підставі наявних у
матеріалах справи доказів встановив
ступінь виконання сторонами
зазначених обов'язків відповідно до
умов наведеного договору,
застосувавши положення Цивільного
кодексу України, що регулюють
зазначені правовідносини.

Суд апеляційної інстанції, здійснюючи
перегляд справи, вказав на відсутність
зі сторони місцевого господарського
суду порушень, що зумовили б скасування
прийнятого ним рішення відповідно до
вимог процесуального законодавства.

Судова колегія касаційної інстанції
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій, які ґрунтуються
на положеннях чинного законодавства та
належно встановлених обставинах
справи в частині задоволення позову
щодо стягнення з відповідача 3425778,61
грн. суми боргу , 226511,95 грн. 3% річних,
172065,04 грн. збитків від інфляції.

Щодо посилання скаржника на
безпідставну відмову місцевим
господарським судом у клопотанні про
зупинення провадження у справі на
підставі частини 1 статті 79
Господарського процесуального
кодексу, слід зазначити таке.

З матеріалів справи вбачається, що
провадження у даній справі порушено
ухвалою від 18.04.2013, якою також
зобов'язано відповідача надати відзив
та письмові пояснення; разом з цим
тільки 27.09.2013 відповідач подав
клопотання про зупинення провадження
до вирішення спору у справі № 918/1452/13
про визнання недійсним договору про
переведення боргу у зв'язку з
порушенням судом провадження у справі
за позовом про недійсність договору
про перевід боргу від 29.09.2010 № 2909/1-ПБ;
тобто, на протязі понад п'ять місяців
після порушення провадження у цій
справі відповідач не вбачав жодних
обставин, що унеможливлювали б розгляд
справи № 918/1452/13, не звертався належним
чином зі зустрічним позовом щодо
недійсності правочину в межах
вирішення його одночасно з поданим
позовом про стягнення коштів. Судова
колегія відзначає, що реалізація
однією зі сторін своїх процесуальних
прав має здійснюватися з урахуванням
обов'язку виявляти повагу до прав та
інтересів другої сторони, добросовісно
користуватися своїми правами
здійснюючи їх у розумні (а не в будь-які
необмежені) строки для забезпечення
принципу рівності сторін у судовому
процесі, а також, з належним
обґрунтуванням поданих стороною заяв
та клопотань.

Частина 1 статті 79 Господарського
процесуального кодексу України
встановлює обов'язок господарського
суду зупинити провадження у справі,
зокрема, у випадку неможливості
розгляду справи, що знаходиться в
провадженні господарського суду, до
вирішення пов'язаної з нею іншої
справи, яка розглядається іншим судом.

Розглядаючи подане відповідачем
клопотання про зупинення провадження у
справі, місцевий господарський суд
зазначив, що відповідач не обґрунтував
у клопотанні неможливості розгляду
даної справи, тобто, не навів обставин,
які не могли б бути самостійно
встановлені судом у межах вирішення
спору про стягнення заборгованості,
тобто, розглянув та мотивовано
відхилив подане клопотання.

Переглядаючи справу в апеляційному
порядку, суд апеляційної інстанції
мотивовано відхилив доводи
відповідача щодо врахування рішення у
справі № 918/1452/13 Господарського суду
Рівненської області, яким визнано
недійсним договір про перевід боргу
№2909/1-ПБ від 29.09.2010, позаяк таке рішення
не набрало законної сили та вірно
вказав на наявність спеціальної
процедури для перегляду судового
рішення з причин, не пов'язаних з
повним, всебічним та об'єктивним
встановленням обставин справи під час
її первісного розгляду, визначеної
розділом ХІІІ Господарського
процесуального кодексу України.

Доводи касаційної скарги не
спростовують обставин справи,
встановлених місцевим господарським
судом відповідно до наявних у справі
матеріалів, а зводяться до переоцінки
цих обставин, що виходять за межі
повноважень касаційної інстанції;
скаржником не доведено порушення чи
неправильного застосування місцевим
та апеляційним господарськими судами
норм матеріального чи процесуального
права; доводи, наведені у додаткових
поясненнях, ґрунтуються на доказах, що
не подавалися до судів попередніх
інстанцій, не можуть бути взяті до
уваги на з огляду на обмеження
повноважень касаційної інстанції при
здійсненні процедури касаційного
перегляду справи.

Судове рішення є законним тоді, коли
суд, виконавши всі вимоги
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин. Обґрунтованим
визнається рішення, в якому повно
відображені обставини, які мають
значення для даної справи, висновки
суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Перевіривши у відповідності до частини
2 статті 1115 Господарського
процесуального кодексу України
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення у рішенні
місцевого та постанові апеляційного
господарського суду, колегія суддів
дійшла висновків, що господарські суди
в порядку статей 43, 99, 101 Господарського
процесуального кодексу України
всебічно, повно та об'єктивно
розглянули в судовому процесі всі
обставини справи в їх сукупності;
дослідили подані сторонами в
обґрунтування своїх вимог та
заперечень докази; правильно
застосували норми матеріального та
процесуального права, що регулюють
спірні правовідносини.

Як наслідок, прийняті судами рішення та
постанова відповідають статтям 43, 84 та
105 Господарського процесуального
кодексу України вимогам щодо
законності та обґрунтованості
судового рішення, підстав для їх
скасування з мотивів, наведених у
касаційній скарзі, не вбачається.

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Сільськогосподарське підприємство
"Нива" залишити без задоволення.

Постанову Рівненського апеляційного
господарського суду від 08.04.2014 у справі
№ 918/553/13 Господарського суду
Рівненської області та рішення № 918/553/13
Господарського суду Рівненської
області від 29.10.2013 залишити без змін.

Головуючий
Т. Дроботова

Судді
Н. Волковицька

Л. Рогач