ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2014 року Справа № 916/3135/13 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

Божок В.С.- головуючого, Костенко Т.Ф.,
Сибіги О.М.перевіривши матеріали
касаційної скаргитовариства з
обмеженою відповідальністю "Одеський
осетринницький комплекс"на постанову
Одеського апеляційного господарського
суду від 08.04.2014 у справігосподарського
суду Одеської областіза
позовомзаступника
Білгород-Дністровського міжрайонного
прокурора в інтересах держави в особі
Одеської обласної державної
адміністрації та Одеського обласного
управління водних ресурсівдо1)
Білгород-Дністровської районної
державної адміністрації Одеської
області; 2) товариства з обмеженої
відповідальністю "Одеський
осетринницький комплекс" провизнання
договору оренди недійсним, визнання
протиправним розпорядження,
звільнення водного об'єктув судовому
засіданні взяли участь
представники:від позивача:не
з'явились;від відповідача 1:не
з'явились;від відповідача 2:не
з'явились;від Генеральної
Прокуратури:Гудименко Ю.В. - пос. №014715
від 21.01.2013;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням від 20.01.2014 господарського суду
Одеської області (суддя Зайцев Ю.О.) в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що згідно ч. 5
ст. 51 Водного кодексу України, в
редакції чинній на момент прийняття
розпорядження та укладання договору,
орендодавцями водних об'єктів
загальнодержавного значення є Кабінет
Міністрів України та місцеві державні
адміністрації, тому прийняття
оспорюваного розпорядження та
укладання договору оренди водного
об'єкту не спричинило порушення прав
Одеської обласної державної
адміністрації.

Постановою від 08.04.2014 Одеського
апеляційного господарського суду
(судді: Бєляновський В.В. - головуючий,
Мишкіна М.А., Будішевська Л.О.) рішення
від 20.01.2014 господарського суду Одеської
області скасовано. Позов задоволено.

Визнано недійсним договір оренди
водного об'єкта загальнодержавного
значення, загальною площею водного
дзеркала 75,0 га, який розташований на
землях Підгірненської та
Карналіївської сільських рад Білгород
- Дністровського району Одеської
області, укладений 25.10.2007 між Білгород -
Дністровською районною державною
адміністрацією Одеської області та ТОВ
"Одеський осетринницький комплекс".

Визнано незаконним та скасовано
розпорядження Білгород - Дністровської
районної державної адміністрації
№1860/2007 від 22.10.2007 "Про надання ТОВ
"Одеський осетринницький комплекс" в
оренду водойми площею 75,0 га,
розташованої на території
Підгірненської та Карналіївської
сільських рад Білгород -
Дністровського району Одеської
області".

Зобов'язано ТОВ "Одеський
осетринницький комплекс" звільнити
водний об'єкт загальнодержавного
значення - Карналіївське водосховище,
загальною площею водного дзеркала 75,0
га, який розташований на землях
Підгірненської та Карналіївської
сільських рад Білгород -
Дністровського району Одеської
області.

Стягнуто з Білгород - Дністровської
районної державної адміністрації
Одеської області до Державного бюджету
України судовий збір в сумі 2740,50 грн. та
стягнуто з ТОВ "Одеський
осетринницький комплекс" до Державного
бюджету України судовий збір в сумі
2740,50 грн.

Постанова мотивована тим, що місцеві
державні адміністрації набувають
статусу орендодавців водних об'єктів
загальнодержавного значення
відповідно до ч. 5 ст. 51 Водного кодексу
України за умови розподілу Кабінетом
Міністрів України повноважень щодо
передачі водних об'єктів
загальнодержавного значення, що прямо
передбачено частиною 6 цієї статті, а
тому єдиним суб'єктом, який мав право
надавати у користування водні об'єкти
загальнодержавного значення
відповідно був Кабінет Міністрів
України. Також, встановлений ст. 257
Цивільного кодексу України загальний
строк позовної давності тривалістю у
три роки для звернення заступником
Білгород-Дністровського міжрайонного
прокурора до господарського суду з
даним позовом не сплинув.

Не погоджуючись з постановою
апеляційного господарського суду ТОВ
"Одеський осетринницький комплекс"
звернулось до Вищого господарського
суду України з касаційною скаргою і
просить її скасувати, посилаючись на
невідповідність висновків викладених
в оскаржуваній постанові обставинам
справи, що призвело до порушення
апеляційним господарським судом норм
матеріального та процесуального права.
ТОВ "Одеський осетринницький комплекс"
у касаційній скарзі посилається на те,
що згідно ч. 5 ст. 51 Водного кодексу
України орендодавцями водних об'єктів
загальнодержавного значення є Кабінет
Міністрів України та місцеві державні
адміністрації. Також скаржник, вважає,
що строк позовної давності за даним
позовом заступника прокурора сплинув,
тому згідно ч. 4 ст. 267 Цивільного
Кодексу України сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі
перегляду справи в касаційній
інстанції, проаналізувавши на підставі
фактичних обставин справи
застосування норм матеріального і
процесуального права при винесенні
оспорюваного судового акта, знаходить
необхідним касаційну скаргу
задовольнити частково.

Господарськими судами встановлено, що
22.10.2007 розпорядженням
Білгород-Дністровської районної
державної адміністрації №1860/2007 надано
згоду ТОВ "Одеський осетринницький
комплекс" на оренду водойми площею
дзеркала 75,0 га, терміном на 49 років,
розташованої на території
Підгірненської та Карналіївської
сільських рад Білгород-Дністровського
району Одеської області, за межами
населеного пункту, для
рибогосподарських потреб
(риборозведення).

На підставі вищевказаного
розпорядження 25.10.2007
Білгород-Дністровська районна
державна адміністрація (орендодавець)
та ТОВ "Одеський осетринницький
комплекс" (орендар) уклали договір
оренди водного об'єкту
загальнодержавного значення
(Карналіївське водосховище). За умовами
договору орендодавець надав у
користування на умовах оренди, а
орендар прийняв в оренду водний об'єкт
загальнодержавного значення -
Карналіївське водосховище, загальною
площею водного дзеркала 75,0 га, який
розташований на землях Підгірненської
та Карналіївської сільських рад
Білгород-Дністровського району
Одеської області, терміном на 25 років,
для риборозведення.

Вказаний договір погоджено з Державним
управлінням охорони навколишнього
природного середовища в Одеській
області та з Одеським обласним
виробничим управлінням по водному
господарству.

Відповідно ч.ч. 5 та 6 ст. 51 Водного
кодексу України, в редакції чинній на
момент прийняття розпорядження та
укладання договору, орендодавцями
водних об'єктів загальнодержавного
значення є Кабінет Міністрів України
та місцеві державні адміністрації.
Розподіл повноважень щодо передачі
водних об'єктів загальнодержавного
значення визначається Кабінетом
Міністрів України відповідно до цього
Кодексу та інших законів України.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Однак, матеріали справи не містять
доказів про розподіл Кабінетом
Міністрів України повноважень щодо
передачі водного об'єкту
загальнодержавного значення -
Карналіївського водосховища,
загальною площею водного дзеркала 75,0
га, який розташований на землях
Підгірненської та Карналіївської
сільських рад Білгород-Дністровського
району Одеської області.

Апеляційним господарським судом
встановлено, що про вказані вище
порушення вимог законодавства
Білгород - Дністровській міжрайонній
прокуратурі стало відомо лише 25.10.2013 за
результатами проведення перевірки за
завданням прокуратури Одеської
області та на підставі отриманих
листів від Білгород-Дністровської
райдержадміністрації № 2896/01-33/1/5300 від
22.08.2013 та від Білгород - Дністровського
управління водного господарства № 824
від №23.10.2013.

Задовольняючи позов, апеляційний
господарський суд визнав, що позовна
давність не пропущена, виходячи з
моменту коли прокурору стало відомо
про оскаржуване розпорядження.

При цьому апеляційний господарський
суд вважає, що відповідачі не довели, що
Одеській обласній державній
адміністрації було відомо про
наявність спірного розпорядження та
договору оренди до проведення Білгород
- Дністровською міжрайонною
прокуратурою перевірки.

Колегія суддів не погоджується з
висновками господарських судів
попередніх інстанцій щодо
застосування приписів ст.ст. 261, 267
Цивільного кодексу України.

Згідно ст.ст. 256 та 257 Цивільного кодексу
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

За ч.1 ст. 261 Цивільного кодексу України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатись про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Частинами 4, 5 статті 267 Цивільного
кодексу України передбачено, що сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові. Якщо
суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту.

Отже, коли судом на підставі
досліджених у судовому засіданні
доказів буде встановлено, що право
особи, про захист якого вона просить,
порушене, а стороною у спорі до
винесення рішення буде заявлено про
застосування позовної давності, і буде
встановлено, що строк позовної
давності пропущено без поважних
причин, суд на підставі ст. 267
Цивільного кодексу України ухвалює
рішення про відмову в задоволенні
позову за спливом позовної давності. У
разі визнання судом причин пропущення
позовної давності поважними, порушене
право підлягає захисту.

При цьому визначення початкового
моменту перебігу позовної давності має
важливе значення, оскільки від нього
залежить і правильність обчислення
позовної давності, і захист порушеного
права.

Початок перебігу позовної давності
визначається відповідно до приписів
ст. 261 Цивільного кодексу України, за
якими перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

Згідно ч.ч. 1 та 4 ст. 29 Господарського
процесуального кодексу України
прокурор бере участь у розгляді справ
за його позовами, а також може вступити
за своєю ініціативою у справу, порушену
за позовом інших осіб, на будь-якій
стадії її розгляду для представництва
інтересів громадянина або держави.
Прокурор, який бере участь у справі,
несе обов'язки і користується правами
сторони, крім права на укладення
мирової угоди.

Таким чином, прокурор, як представник
держави в особі відповідного органу
може бути наділений лише правами,
належними особі, яку він представляє.

Сторони в судовому процесі мають рівні
права, тому прокурор, який звернувся з
позовом в інтересах держави не має в
розумінні чинного Господарського
процесуального кодексу України та
законодавства привілейованого статусу
порівняно з іншими учасниками процесу,
зокрема, особою в інтересах якої він
звернувся.

Колегія суддів вважає, що дія правового
інституту позовної давності та
положення щодо наслідків її спливу,
встановлені законом, мають
розповсюджуватися на всіх учасників
судового процесу, у тому числі на
прокурора.

Дана позиція висловлена у постанові
Верховного суду України у справі за
№5011-32/13806-2012 від 27.05.2014.

Відповідно п. 4.1 постанови пленуму
Вищого господарського суду України №10
від 29.05.2013 "Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів Вищий
господарський суд України", якщо у
передбачених законом випадках з
позовом до господарського суду
звернувся прокурор, що не є позивачем,
то позовна давність обчислюватиметься
від дня, коли про порушення свого права
або про особу, яка його порушила,
довідався або мав довідатися саме
позивач, а не прокурор. У таких випадках
питання про визнання поважними причин
пропущення позовної давності може
порушуватися перед судом як
прокурором, так і позивачем у справі.

Частиною 1 та 2 статті 33 Закону України
"Про місцеві державні адміністрації"
визначено, що обласні державні
адміністрації в межах своїх
повноважень спрямовують діяльність
районних державних адміністрацій та
здійснюють контроль за їх діяльністю.
Голови районних державних
адміністрацій регулярно інформують
про свою діяльність голів обласних
державних адміністрацій, щорічно та на
вимогу звітують перед ними.

За твердженням ТОВ "Одеський
осетринницький комплекс", згідно п.12.4
"Регламенту Білгород - Дністровської
державної адміністрації",
затвердженого розпорядженням голови
районної державної адміністрації №
2104/А-2007 від 29.11.2007, районна державна
адміністрації надсилає обласній
державній адміністрації копії
розпоряджень голови
райдержадміністрації - не пізніше ніж у
тижневий термін.

Отже, Одеська обласна державна
адміністрація, в інтересах якої подано
позов, як контролюючий орган
Білгород-Дністровської районної
державної адміністрації повинна була
знати про існування договору оренди
водного об'єкту, як передбачено ст.33
Закону України "Про місцеві державні
адміністрації", однак господарськими
судами це залишено поза увагою і
належної оцінки не надано.

Апеляційним господарським судом
встановлено, що договір оренди
погоджено з Державним управлінням
охорони навколишнього природного
середовища в Одеській області та з
Одеським обласним виробничим
управлінням по водному господарству,
однак господарськими судами не
з'ясовано повноваження Одеського
обласного управління водних ресурсів,
в інтересах якого подано позов та які
функції покладено на це управління.

Оскільки відповідачем ТОВ "Одеський
осетринницький комплекс" було заявлено
про застосування позовної давності,
тому суд при перевірці обставин
пов'язаних із визначенням початку
перебігу строку позовної давності
повинен був з'ясувати, коли саме
позивачі могли дізнатися про порушення
свого права.

Колегія суддів вважає, що апеляційним
господарським судом визначено момент
перебігу строку позовної давності без
врахування наведених норм та чинного
законодавства України.

Неповне з'ясування всіх обставин
справи, які мають значення для справи,
дає підстави для скасування ухвалених
у справі судових рішень та передачі
справи на новий розгляд.

Зважаючи на те, що відповідно зі ст. 111-7
Господарського процесуального кодексу
України касаційна інстанція не має
права встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені у рішенні або постанові
господарського суду, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

Колегія суддів Вищого господарського
суду України звертає увагу на те, що
рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги процесуального
законодавства і всебічно перевіривши
всі обставини справи, вирішив справу у
відповідності з нормами матеріального
права, які підлягають застосуванню до
даних правовідносин.

При новому розгляді справи принагідно
повно та всебічно вияснити всі
обставини справи, дати їм належну
правову оцінку та постановити законне
та обґрунтоване рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.
111-5, п.3 ст. 111-9, ст.111-11 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу задовольнити
частково.

Постанову від 08.04.2014 Одеського
апеляційного господарського суду та
рішення від 20.01.2014 господарського суду
Одеської області зі справи № 916/3135/13
скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
господарського суду Одеської області.

Головуючий
В.С. Божок

Судді
Т.Ф. Костенко

О.М. Сибіга