КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" червня 2014 р.
справа№ 910/25724/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Андрієнка В.В.

Шапрана В.В.

при секретарі: Царенко
А.М.

за участю представників: позивача -
Махінчук В.М., Гарматюк А.Д.

Легостаєва Л.І.

відповідача - не з'явились

розглянувши апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Дизельний завод»

на рішення Господарського суду м. Києва
від 13.02.2014 р.

у справі № 910/25724/13 (суддя - Мандриченко
О.В.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства «Дизельний завод»

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Прем`єр Лізинг»

про стягнення заборгованості у розмірі
59 332 178,22 грн

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2013 року Публічне акціонерне
товариство «Дизельний завод» (далі -
позивач) звернулось з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Прем`єр Лізинг»
(далі - відповідач) про стягнення
заборгованості за договором поставки
№ 15/02/003-2013 від 15.02.2013 р. у сумі 59 332 178,22
грн, з яких: 55 623 560,00 грн основної
заборгованості, 2 582 702,97 грн пені та 1 125
915,25 грн 3 % річних.

Рішенням Господарського суду м. Києва
від 13.02.2014 р. р. у задоволенні позову
відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
господарського суду, Публічне
акціонерне товариство «Дизельний
завод» подало апеляційну скаргу, в якій
просить оскаржуване рішення суду
скасувати та прийняти нове рішення про
повне задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
судом першої інстанції неповно
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи, а також порушено норми
матеріального та процесуального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу,
позивач наголошує на тому, що укладений
між сторонами договір поставки №
15/02/003-2013 від 15.02.2013 р. відповідає вимогам
законодавства, що застосовуються саме
до договорів поставки товарів, тому цей
договір не може вважатися змішаним та
таким, що містить одночасно ознаки
договорів поставки та фінансового
лізингу. Крім того, невиконання
контрагентами відповідача своїх
зобов'язань за договором позики не може
бути підставою для відмови ТОВ «Прем'єр
Лізинг» від виконання своїх
зобов'язань за договором поставки.

Розпорядженням заступника Голови
Київського апеляційного
господарського суду від 09.04.2014 р.,
визначено наступну колегію суддів:
головуючий суддя - Буравльов С.І., судді
- Андрієнко В.В., Шапран В.В.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 09.04.2014 р.
розгляд справи № 910/25724/13 призначено на
13.05.2014 р.

13.05.2014 р. в судовому засіданні було
оголошено перерву до 29.05.2014 р.

29.05.2014 р. в судовому засіданні було
продовжено строк розгляду справи,
сторони надали пояснення, в подальшому
було оголошено перерву до 19.06.2014 р.

В засідання суду, призначене на 19.06.2014
р., представники відповідача не
з`явилися, хоча були належним чином
повідомлені про час і місце розгляду
скарги, що підтверджується зворотним
повідомленням про вручення поштового
відправлення.

Будь-яких доказів поважності причин
відсутності зазначених представників
суду не надано.

Неявка в судове засідання зазначених
представників не перешкоджає розгляду
скарги. Подальше відкладення призведе
до затягування та порушення строків
розгляду скарги, а тому постанова
приймається за наявними в справі
матеріалами, яких достатньо для
повного та об'єктивного розгляду.
Наведене не суперечить п. п. 3.9.1, 3.9.2
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
р. № 18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції».

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши докази,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія встановила
наступне.

15.02.2013 р. між Публічним акціонерним
товариством «Дизельний завод» (далі -
постачальник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю «Прем'єр
Лізинг» (далі - покупець) було укладено
договір поставки № 15/02/003-2013 (далі -
договір поставки).

Відповідно до п. 1.1 договору поставки
постачальник зобов'язується поставити,
а покупець сплатити й прийняти
вантажні напіввагони моделі 12-9790,
придатні для експлуатації на
залізничних коліях 1520 мм та мають
можливість виходу на колії 1435 мм,
виготовленні згідно ТУ У У 35.2-2:2008,
які відповідають технічним вимогам,
зазначеним у додатку № 2 до цього
договору.

Згідно з п. 1.3 договору поставки предмет
договору поставляється для подальшої
передачі його у фінансовий лізинг
Державному підприємству «Дарницький
вагоноремонтний завод» та Державному
підприємству «Укрспецвагон».

Кількість, ціна, строк (періодичність)
поставки кожної партії вагонів, обсяг
поставок (в штуках) та інші суттєві
умови поставки, які не визначені цим
договором, узгоджуються сторонами у
відповідних специфікаціях (п. 2.1
договору поставки).

Пунктом 3.3 договору поставки сторони
передбачили, що строк поставки вагонів
зазначається у специфікаціях (додатках
доданого договору), які є невід'ємною
частиною договору.

Відповідно до п. 3.4 договору поставки
прийом-передача вагонів оформляється
підписаними сторонами актами
прийому-передачі на кожну поставлену
партію вагонів. Датою переходу права
власності на вагони є дата поставки
вагонів. При цьому, датою поставки
вагонів вважається дата підписання
акта прийому-передачі.

Загальна сума договору складає суму
усіх його специфікацій (п. 4.1 договору
поставки).

Як передбачено розділом 5 договору
поставки, покупець здійснює оплату за
вагони згідно специфікацій, доданих до
договору. Покупець здійснює оплату за
вагони шляхом перерахування грошових
коштів на поточний рахунок
постачальника на умовах, передбачених
у специфікації до даного договору. У
випадку несвоєчасного здійснення
оплати згідно специфікації, строки
поставки вагонів збільшуються
відповідно до строку затримки
проведення оплати. Датою здійснення
платежу вважається дата зарахування
грошових коштів на розрахунковий
рахунок постачальника. Покупець не
несе відповідальності у разі
несвоєчасного перерахування грошей
постачальнику фінансовими установами
(банками).

15.02.2013 р. між позивачем та відповідачем
було підписано специфікацію № 1, якою
передбачено загальну кількість
вагонів - 320 шт., ціну одного вагону - 700
000,00 грн з ПДВ, загальну вартість товару
- 224 000 000,00 грн з ПДВ, а також умови оплати
за поставлений товар.

Відповідно до п. 2 специфікації № 1
передбачено наступний порядок оплати:

1-й платіж - попередня оплата у сумі 53 729
280,00 грн здійснюється не пізніше 27.02.2013
р.;

2-й платіж - попередня оплата у сумі 35 819
520,00 грн здійснюється не пізніше 08.03.2013
р.;

3-й платіж - доплата (з розрахунку 279 840,00
грн з ПДВ за 1 напіввагон) здійснюється
за кожну готову до відвантаження
партію вагонів не пізніше 2 банківських
днів з дати підписання акту
прийому-передачі партії вагонів;

4-й платіж - остаточний розрахунок (з
розрахунку 140 320,00 грн з ПДВ за 1
напіввагон) здійснюється за фактично
відвантажену партію вагонів протягом 60
календарних днів з дати підписання
акту приймання-передачі партії
вагонів.

Відповідно до умов вказаного пункту
договору поставки відповідач повинен
був сплатити вартість вагонів
наступним чином:

- за 1-м платежем - 53 729 280,00 грн;

- за 2-м платежем - 35 819 520,00 грн;

- за 3-м платежем - 68 280 960,00 грн (по 279 840,00
грн за 244 вагони);

- за 4-м платежем - 34 238 080,00 грн (по 140 320,00
грн за 244 вагони).

Таким чином, за умовами укладеного
договору, на користь позивача має бути
сплачена грошова сума у розмірі 192 067
840,00 грн, однак відповідачем було
сплачено лише 136 444 280,00 грн, у зв'язку з
чим сума заборгованості з боку
відповідача за договором поставки
складає 55 623 560,00 грн.

11.06.2013 р. ТОВ «Прем'єр Лізинг» направило
лист ПАТ «Дизельний завод», яким
повідомило, що ТОВ «Прем'єр лізинг», як
лізингодавець за договором
фінансового лізингу має право залучити
не власні кошти на придбання предмета
лізингу у постачальника, а за позикові
кошти відповідно до договору позики з
третьою особою. У листі вказувалось, що
покупець - ТОВ «Прем'єр Лізинг» буде
перераховувати грошові кошти позивачу
відповідно до умов договору поставки
№15/02/003-2013 від 15.02.2013 р. при умові
надходження коштів від третьої особи
за укладеними договорами позики.

11.10.2013 р. ТОВ «Прем'єр Лізинг» уклало
договір про надання позики № TRL-11/10-2013 з
нерезидентом компанії «Tronmal Participation
Limited».

Однак, позикодавець не виконав умови
договору позики № TRL-11/10-2013 від 11.10.2013 р.
та відмовився від надання грошових
коштів позичальнику - ТОВ «Прем'єр
Лізинг».

16.08.2013 р. ПАТ «Дизельний завод»
звернулось з претензією на адресу ТОВ
«Прем'єр Лізинг» з вимогою погасити
заборгованість за договором поставки.

Відповідь на вказану претензію
відповідач не надав, заборгованість за
договором поставки не сплатив.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ
«Дизельний завод» у повному обсязі,
місцевий господарський суд виходив з
того, що обов'язок щодо виконання
зобов'язання за договором поставки №
15/02/003-2013 від 15.02.2013 р. виникає у ТОВ
«Прем'єр Лізинг» лише при двох умовах,
це строк відповідно до графіку
здійснення оплат за умовами вказаного
договору поставки та наявність
залучених позикових коштів від третьої
особи за договором позики. Оскільки ПАТ
«Дизельний завод» був обізнаний про
залежність виконання умов договору
поставки від договору фінансового
лізингу та був обізнаний про залучення
позикових коштів, тому у діях
відповідача відсутня вина, як підстава
настання цивільно-правової
відповідальності у договірних
правовідносинах з поставки.

Проте, суд апеляційної інстанції не
погоджується з таким висновком суду
першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних випадках ставляться.

Зміст господарського договору
становлять умови договору, визначені
угодою його сторін, спрямованою на
встановлення, зміну або припинення
господарських зобов'язань, як
погоджені сторонами, так і ті, що
приймаються ними як обов'язкові умови
договору відповідно до законодавства.
Господарський договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо усіх його
істотних умов. Істотними є умови,
визнані такими за законом чи необхідні
для договорів даного виду, а також
умови, щодо яких на вимогу однієї із
сторін повинна бути досягнута згода (ч.
1, 2 ст. 180 ГК України).

Встановлено, що укладений між
сторонами договір за своєю правовою
природою є договором поставки.

Як передбачено ч. 1 ст. 712 ЦК України, за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 2 ст. 712 ЦК України до
договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом. Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом (ч.ч. 1, 2 ст. 651 ЦК
України).

Як передбачено ст. 525 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Пунктом 1.1 договору поставки було чітко
визначено предмет договору, як
поставку вантажних напіввагонів,
придатних для експлуатації на
залізничних коліях 1520 мм та таких, що
мають можливість виходу на колії 1435 мм,
виготовлених за ТУ У У 35.2-2:2008.

Строк дії договору визначено у п. 11.1
договору, а ціну товару - у специфікації
№ 1 від 15.02.2013 р., що є невід'ємною
частиною договору поставки.

Також договір поставки містить і інші
істотні умови, необхідні для договорів
даного виду, зокрема, кількість та
якість товару, строки та порядок
поставки, умови оплати.

Отже укладений між сторонами договір
поставки № 15/02/003-2013 від 15.02.2013 р.
відповідає всім вимогам законодавства,
що застосовуються саме до договорів
поставки.

Умови договору поставки не містять
жодного посилання на залежність
розрахунків з позивачем за поставлені
напіввагони від отримання
відповідачем коштів за договорами
позики з іншими контрагентами.

Разом з тим, у п. 12.6 договору поставки
передбачено, що сторонами можуть бути
внесені зміни та доповнення до
договору, які оформляються сторонами
додатковими угодами до договору.

Встановлено, що додаткових угод щодо
порядку розрахунків за договором
поставки сторони не підписували, а лист
відповідача від 11.06.2013 р., в якому
останній повідомив позивача про намір
залучити позикові кошти, не може бути
визнаний у якості додаткової угоди,
оскільки позивач відповіді на нього не
надавав, викладену у ньому пропозицію
не визнавав.

Таким чином невиконання контрагентами
відповідача своїх зобов'язань за
договором позики не може бути
підставою для відмови ТОВ «Прем'єр
Лізинг» від виконання своїх
зобов'язань за договором поставки №
15/02/003-2013 від 15.02.2003 р.

Відмовляючи у задоволені позову,
місцевий господарський суд також
звертав увагу на те, що укладений між
сторонами договір поставки має
елементи договору непрямого
фінансового лізингу, а тому позивач,
уклавши договір поставки з
відповідачем, надав згоду на те, що
напіввагони купуються відповідачем з
метою передачі їх у фінансовий лізинг
ДП «Дарницький вагоноремонтний завод»
та ДП «Укрспецвагон».

Судова колегія не погоджується з
вказаний висновком місцевого суду
враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 806 ЦК України за
договором лізингу одна сторона
(лізингодавець) передає або
зобов'язується передати другій стороні
(лізингоодержувачеві) у користування
майно, що належить лізингодавцю на
праві власності і було набуте ним без
попередньої домовленості із
лізингоодержувачем (прямий лізинг), або
майно, спеціально придбане
лізингодавцем у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов (непрямий лізинг),
на певний строк і за встановлену плату
(лізингові платежі).

Встановлено, що договір поставки №
15/02/003-2013 від 15.02.2013 р. не містить
положень про кількість товару, що
передається у користування, строк
лізингу, розмір лізингових платежів.
Вказаним договором також не визначено
на яких умовах передається товар у
лізинг.

Крім того, у випадку якби спірний
договір міг бути визначений як
змішаний договір з елементами
фінансового лізингу його повинен був
підписати також і лізингоодержувач.

Однак спірний договір поставки було
підписано тільки ПАТ «Дизельний
завод», як постачальником, та ТОВ
«Прем'єр Лізинг», як покупцем, що
свідчить про підписання саме договору
поставки.

Таким чином договір поставки № 15/02/003-2013
від 15.02.2013 р. за своєю правовою природою
є договором поставки і не може
вважатися змішаним та таким, що містить
ознаки договорів поставки та
фінансового лізингу.

Враховуючи викладене, судова колегія
дійшла висновку про те, що позовні
вимоги ПАТ «Дизельний завод» про
стягнення з відповідача 55 623 560,00 грн
заборгованості за договором поставки
№ 15/02/003-2013 від 15.02.2013 р. є обґрунтованими
та такими, що підлягають задоволенню.

За прострочення виконання грошового
зобов'язання позивач нарахував та
просить суд стягнути з відповідача
неустойку у розмірі 2 582 702,97 грн за
період з 09.03.2013 р. по 18.12.2013 р.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог в частині стягнення неустойки та
3% річних, місцевий суд посилався на те,
що позивачем було безпідставно
зараховано та включено до позовної
суми неустойку, оскільки сторонами у
письмовій формі не було надано згоди на
застосування такого виду
відповідальності.

Колегія не погоджується з таким
висновком суду першої інстанції
враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею
є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 230 ГК України штрафними
санкціями визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Пунктом 8.1 договору поставки сторони
передбачили, що за невиконання або
неналежне виконання умов даного
договору сторони несуть
відповідальність, передбачену чинним
законодавством України.

Сплата неустойки (пені, штрафу) не
звільняє сторони від виконання своїх
зобов'язань за договором (п. 8.2 договору
поставки).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Статті 1, 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» та ч. 2
ст. 343 ГК України обмежують граничний
розмір пені подвійною обліковою
ставкою НБУ.

Отже, розмір пені не може перевищувати
той розмір, який встановлено законом як
граничний, тобто за прострочення
платежу за договором може бути
стягнуто лише пеню, сума якої не
перевищує ту, що обчислена на підставі
подвійної облікової ставки
Національного банку України. Таку ж
правову позицію підтримує і Верховний
Суд України (постанова ВСУ від 24.10.2011р. у
справі № 25/187).

Як вбачається з розрахунку
заборгованості по штрафним санкціям,
наданому позивачам, останнім було
здійснено розрахунок пені за період з
09.03.2013 р. по 18.12.2013 р., тобто з
перевищенням шестимісячного строку,
встановленого ч. 6 ст. 232 ГК України.

Враховуючи викладене, колегією суддів
було здійснено перерахунок суми
заборгованості по пені та встановлено
період з 09.03.2013 р. по 09.09.2013 р., а тому
вимога позивача про стягнення з
відповідача пені підлягає частковому
задоволенню у сумі 1 598 824,49 грн.

Також за порушення грошового
зобовязання позивачем було нараховано
3 % річних у сумі 1 125 915,25 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобовязання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Оскільки відповідач у строк,
передбачений умовами договору
поставки, своє зобов'язання не виконав
належним чином, тому судова колегія
дійшла висновку про те, що вимога
позивача про стягнення з відповідача 3 %
річних у сумі 1 125 915,25 грн є
обґрунтованою та такою, що підлягає
задоволенню. Розрахунок 3 % річних є
арифметично вірним та не суперечить
чинному законодавству.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

За наведених обставин колегія суддів
дійшла висновку про те, що судом першої
інстанції при прийнятті рішення були
неправильно застосовані норми
матеріального права, неповно з'ясовані
обставини справи, а тому рішення суду
першої інстанції від 13.02.2014 р. у справі
№ 910/25724/13 підлягає частковому
скасуванню з прийняттям нового рішення
про задоволення позовних вимог в
частині стягнення 55 623 560,00 грн
заборгованості за договором поставки, 1
598 824,49 грн пені та 1 125 915,25 грн 3 % річних.

Відповідно до ст. 49 ГПК України та,
беручи до уваги фактичні обставини
виникнення судового спору, витрати по
сплаті судового збору за подання і
розгляд апеляційної скарги
покладаються на сторони пропорційно
задоволеним вимогам.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 49, 99, 101 - 105 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Дизельний
завод» задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду м. Києва
від 13.02.2014 р. у справі № 910/25724/13
скасувати частково та прийняти нове
рішення.

3. Позов задовольнити частково.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Прем`єр Лізинг» (03150,
м. Київ, вул. Горького, 33-В, оф. 1001, , р/р 2, МФО 300904) на
користь Публічного акціонерного
товариства «Дизельний завод» (50106,
Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг,
вул. Електрозаводська, 34, , р/р , МФО 300904) 55 623 560,00 грн
основної заборгованості, 1 598 824,49 грн
пені, 1 125 915,25 грн 3 % річних, 66 965,51 грн
витрат по сплаті судового збору за
подання позовної заяви.

5. В іншій частині позову відмовити.

6. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Прем`єр Лізинг» (03150,
м. Київ, вул. Горького, 33-В, оф. 1001, , р/р 2, МФО 300904) на
користь Публічного акціонерного
товариства «Дизельний завод» (50106,
Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг,
вул. Електрозаводська, 34, , р/р , МФО 300904) 35 555,36 грн
судового збору за подання апеляційної
скарги.

7. Доручити господарському суду м. Києва
видати наказ на виконання даної
постанови суду.

8. Матеріали справи № 910/25724/13 повернути
до Господарського суду м. Києва.

9. Копію постанови надіслати сторонам.

Головуючий суддя
С.І. Буравльов

Судді
В.В. Андрієнко

В.В. Шапран