ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" червня 2014 р.
Справа № 907/84/14

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії:

головуючого-судді
Кравчук Н. М.

суддів
Гнатюк Г.М.

Мирутенко О.Л.

розглянувши апеляційну скаргу
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2
(надалі ФОП ОСОБА_2) б/н від 21.04.2014р.

на рішення господарського
суду Закарпатської області від 07.04.2014р.

у справі № 907/84/14

за позовом: відкритого
акціонерного товариства
«Закарпатавтотранс» (надалі ВАТ
«Закарпатавтотранс»), м. Ужгород

до відповідача: ФОП ОСОБА_2, м.
Перечин Закарпатської області

про затвердження
додаткової угоди до договору № 3 від
01.08.2013р. про надання послуг
автостанцією перевізникові

з участю представників:

від позивача: Ігнатьо Б.Я. - начальник
юридичного відділу (довіреність № 227
від 05.02.2014р.); Стельмах В.В. - представник
((довіреність № 226 від 05.02.2014р.);
Ставичний П.І. - представник
(довіреність № 225 від 05.02.2014р.);

від відповідача: ОСОБА_6 - представник
(довіреність № 874984 від 23.01.2014р.)

Учасникам судового процесу роз'яснено
права та обов'язки, передбачені ст.ст.
20,22 ГПК України. Клопотання про
технічну фіксацію судового процесу від
сторін не поступало, заяв про відвід
суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Закарпатської області від 07.04.2014р. у
справі № 907/84/14 (суддя В.І. Карпинець)
позовні вимоги задоволено. Внесено
зміни до договору №3 від 01.08.2013р. про
надання послуг автостанцією
перевізникові, укладеного між ВАТ
„Закарпатавтотранс" та ФОП ОСОБА_2,
виклавши пункти в редакції, зазначеній
в Додатковій угоді № 1 від 02.01.2014р. до
даного договору, а саме: Пункт 1.2
„Власник надає Перевізникові послуги
з обслуговування перевезень пасажирів
автобусами за маршрутом (маршрутами)
перелік яких наведено у додатку №1, що є
невід'ємною частиною цього договору";
Пункт 2.1.1 „Надавати послуги, визначені
предметом цього Договору"; Пункт 2.1.2
„Здійснювати інформування водіїв про
погодні та дорожні умови на маршрутах
прямування до найближчої автостанції
(автовокзалу)"; Пункт 2.1.3 „Надавати
послуги, пов'язані з організацією і
здійсненням процесу прийняття та
відправлення пасажирів та їх багажу
транспортом Перевізника"; Пункт 2.1.4
„Здійснювати продаж квитків на проїзд
та перевезення багажу"; Пункт 2.1.5
„Здійснювати диспетчерське
управління та організацію прибуття і
відправлення автобусів"; Пункт 2.1.6
„Перераховувати кошти від продажу
квитків на проїзд в автобусі та за
перевезення багажу Перевізникові не
пізніше п'яти днів з дня відправлення
відповідного рейсу, за вирахуванням
коштів за обов'язкові послуги
Власника"; Пункт 2.1.8 „Проводити не
рідше одного разу на місяць з
Перевізником звірку взаємних
розрахунків"; Пункт 2.3.3 „Проводити не
рідше одного разу на місяць з Власником
звірку взаємних розрахунків"; Пункт 2.3.4
„У разі неможливості виконати рейс
невідкладно сповістити про це Власника
письмово чи за допомогою засобів
зв'язку"; Пункт 2.4.3 „Здійснювати
попередній продаж квитків самостійно
чи за допомогою агента, а також через
водія Перевізника після закриття
квитково-касової відомості"; Пункт 3.1
"Грошові кошти в розмірі 83% від суми
вартості за тарифом реалізованих
квитків (тобто чистої суми вартості за
тарифом на перевезення пасажирів та
багажу, без урахування додаткових
зборів та ПДВ), а також ПДВ на дану суму
(застосовується тільки для договорів з
перевізниками - платниками ПДВ на
загальних умовах) підлягають
перерахуванню на розрахунковий
рахунок Перевізника"; Пункт 3.3 „У разі
попереднього продажу квитків
Перевізником самостійно, агентом
Перевізника чи водієм Перевізника
після закриття квитково-касової
відомості частину автостанційного
збору, за вирахуванням вартості послуг
з касового продажу квитків громадянам,
та суму винагороди за надання послуг
згідно з предметом цього Договору, за
вирахуванням вартості автостанційних
послуг з продажу квитків, Перевізник
зобов'язаний перерахувати автостанції,
на якій пасажир повинен здійснити
посадку"; Пункт 3.4 „Порядок фіксації
кількості квитків, проданих
Перевізником самостійно, агентом
Перевізника чи водієм Перевізника
після закриття квитково-касової
відомості, встановлюється за окремою
домовленістю Сторін"; Пункт 4.2.1 „За
зрив рейсу без попередження відповідно
до підпункту 2.3.4 пункту 2.3 цього
договору та за відсутності
форс-мажорних обставин: у приміському
сполученні - 50 грн.(п'ятдесят грн. 00 коп.);
у міжміському сполученні:
внутрішньообласному - 50 грн. (п'ятдесят
грн. 00 коп.).; міжобласному - 100 грн. (сто
грн.00 коп.); у міжнародному та
міжобласному сполученні (з
використанням автобусів підвищеної
комфортності) - 100 грн. (сто грн. 00 коп.)";
Пункт 4.3 „ Власник сплачує
Перевізникові:"; Пункт 4.3.1 „За кожний
день прострочення перерахування
коштів за цим Договором пеню не менше
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня"; Пункт
4.3.4 „За ненадання послуг з
диспетчерського управління,
організації прибуття і відправлення
автобусів з облаштованих платформ -
50грн. (п'ятдесят грн. 00 коп.)"; Пункт 4.3.5
„За ненадання послуг з інформування
водіїв стосовно дорожніх та погодних
умов на маршруті - 50 грн.(п'ятдесят грн. 00
коп.)"; Пункт 4.4 „Штрафні санкції за цим
договором сплачуються шляхом
виставлення рахунку Стороною, стосовно
якої вчинено порушення цього договору,
з наступною сплатою Стороною, яка
вчинила порушення, коштів шляхом їх
перерахування на банківський рахунок
протягом десяти робочих днів"; Пункт 9.1
„Цей договір набирає чинності з
моменту його підписання і діє до 31
травня 2018 року"; Додаток №1 до договору
№3 від 01.08.2013р. про надання послуг
автостанцією перевізникові (з таблицею
на маршрут 619/620). Стягнуто з ФОП ОСОБА_2
на користь ВАТ „Закарпатавтотранс"
суму 1 218,00грн. у відшкодування витрат по
сплаченому судовому збору.

Дане рішення суду мотивоване тим, що
відповідачем були порушені істотні
умови договору №3 від 01.08.2013р., зокрема,
останнім допускалися порушення: щодо
не заїзду на станцію призначення; зрив
рейса на кінцевій станції призначення;
зрив на подачу автобуса для здійснення
перевезення пасажирів на відповідному
рейсі, запізнення на відповідному
рейсі до однієї години, зрив рейсу на
відправлення по журналу
диспетчерської служби відповідної
автостанції, в зв»язку з чим судом на
підставі ч.2 ст. 651 ЦК України внесено
зміни до договору №3 від 01.08.2013р. про
надання послуг автостанцією
перевізникові, укладеного між ВАТ
„Закарпатавтотранс" та ФОП ОСОБА_2,
виклавши пункти в редакції, зазначеній
в додатковій угоді № 1 від 02.01.2014р. до
даного договору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
ФОП ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в
якій рішення суду першої інстанції
вважає прийнятим з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
з неповним з'ясуванням обставин, що
мають значення для справи, просить його
скасувати та прийняти нове рішення,
яким відмовити у задоволені позовних
вимог у повному обсязі. Зокрема,
скаржник зазначає, що правових підстав
застосовувати ч.2 ст. 651 ЦК України і
змінювати умови договору № 3 від
01.08.2013р. у суду не було, оскільки
позивачем не доведено, що відповідачем
порушено істотні умови договору, які б
значною мірою позбавили позивача
прибутку від реалізації квитків.

25.04.2014р. автоматизованою системою
документообігу суду дану справу
розподілено до розгляду судді -
доповідачу Кравчук Н.М.

Розпорядженням голови Львівського
апеляційного господарського суду від
28.04.2014р. в склад колегії суддів для
розгляду справи №907/84/14 введено суддів
Гнатюк Г.М. та Мирутенка О.Л.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 29.04.2014р.
прийнято апеляційну скаргу до
провадження та призначено до розгляду
на 12.05.2014р.

В судовому засіданні 12.05.2014р. оголошено
перерву до 26.06.2014р. на 10 год. 00 хв.

Представник відповідача в судовому
засіданні 26.06.2014р. доводи апеляційної
скарги підтримав повністю.

Представники позивача в судовому
засідання проти доводів апеляційної
скарги заперечили, просили рішення
суду залишити без змін, а апеляційну
скаргу без задоволення. Окрім того,
подали додатковий відзив на апеляційну
скаргу № 07-03/23/7 від 25.05.2014р.
(зареєстрований в канцелярії суду за
вх.№ 01-04/3588/14 від 26.06.2014р).

Дослідивши матеріали справи,
апеляційну скаргу, заслухавши
пояснення представників сторін,
колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду
прийшла до висновку про скасування
рішення місцевого господарського суду
з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 32 Закону
України «Про автомобільний транспорт»
відносини автомобільного перевізника,
що здійснює перевезення пасажирів на
автобусних маршрутах загального
користування, із власниками
автостанцій визначаються договором.
Предметом договору автомобільного
перевізника, що здійснює перевезення
пасажирів на автобусних маршрутах
загального користування, з власниками
автостанцій є надання послуг та
виконання робіт, пов'язаних з
відправленням і прибуттям пасажирів.

01.08.2013р. між ВАТ «Закарпатавтотранс»
(власник) та ФОП ОСОБА_2 (перевізник)
укладено договір № 3 про надання послуг
автостанцією перевізникові,
відповідно до умов якого перевізник
зобов'язався здійснювати відправлення
свого транспорту виключно з
автовокзалів, автостанцій та
диспетчерських пунктів, передбачених
розкладом руху за певним маршрутом
організатором перевезень (а.с. 22-24).

Листом №5 від 30.12.2013р. відповідач
повідомив позивача, що у святкові дні 01,
07 та 08 січня 2014р. (вказаний рік 2013 є
помилковим) не будуть виконуватися
рейси автобусних маршрутів, перелік
яких наведено у даному листі, у зв'язку
з зменшенням пасажиропотоку (а.с.101).

Як вбачається з матеріалів справи,
зокрема з пояснень до позовної заяви,
позивач, вважаючи, що через
безпідставну односторонню відмову
відповідача від виконання взятих на
себе зобов'язань за договором №3, йому
спричинено шкоду, внаслідок чого він
був значною мірою позбавлений того, на
що він розраховував укладаючи договір.
Так, позивач, володіючи інформацією, що
відповідач взятих на себе зобов'язань
не виконає, з метою уникнення зайвих
витрат по оформленню та поверненню
квитків на проїзд, був вимушений
відмовляти пасажирам у продажі
квитків, внаслідок чого не отримав
своєї винагороди (втрачена вигода).

Із розрахунку збитків, наданого
позивачем, вбачається, що виходячи із
загальних матеріальних витрат
позивача на забезпечення надання
послуг автостанціями за січень 2014р. та
кількості запланованих рейсів, які
проходять через ці автостанції,
вирахувано вартість наданих
відповідачеві послуг на кожній з
автостанцій на рейсах, загальні втрати
склали 281,52 грн. (а.с. 120-149).

Окрім того, 07.11.2013р. відповідач уклав із
Закарпатською обласною державною
адміністрацією договори про
організацію перевезень пасажирів
автомобільним транспортом загального
користування №№6-6 (рейс 615/616), 6-8 (рейс
759/760), 6-9 (рейс 761/762), 6-10 (рейс 617/618)
(а.с.103-110).

Розділом 10 договору №3 від 01.08.2013р.,
укладеного між сторонами, встановлено,
що додатками до нього є копія договору
(договорів) Перевізника з місцевим
органом виконавчої влади чи дозволу
(дозволів) Державтотрансадміністрації
на обслуговування маршруту (маршрутів),
рейсу (рейсів); копія затвердженого
розкладу руху автобусів на маршруті
(маршрутах); таблиці вартості проїзду
пасажирів автобусами на маршруті
(маршрутах), рейсі (рейсах), які
обслуговує Перевізник, та вартість
перевезення багажу.

Як стверджує позивач, відповідач
повідомив його про укладення договорів
із Закарпатською обласною державною
адміністрацією тільки 11.02.2014р. Таким
чином, ненадання йому вчасно розкладів
руху та таблиць вартості проїзду, він
був позбавлений можливості надавати
послуги на нові 4 маршрути відповідача,
і як наслідок отримувати прибуток за
свої послуги згідно умов договору №3.

06.01.2014р. ВАТ "Закарпатавтотранс" листом
№09/07-10 звернувся до ФОП ОСОБА_2 з
пропозицією укладення та підписання
додаткової угоди №1 від 02.01.2014р. до
договору №3 від 01.08.2013р., надіславши два
примірника додаткової угоди, з
проханням повернути підписаний один
примірник позивачу (а.с.16-18).

На вимогу суду першої інстанції
представником відповідача було
долучено до матеріалів справи один
примірник такої додаткової угоди №1
від 02.01.2014р., підписаної у
односторонньому порядку позивачем
(а.с.84, 87-90).

Порядок зміни господарських договорів
врегульовано ст. 188 Господарського
кодексу України. Зокрема, частинами 3, 4
даної статті передбачено, що сторона
договору, яка одержала пропозицію про
зміну чи розірвання договору, у
двадцятиденний строк після одержання
пропозиції повідомляє другу сторону
про результати її розгляду. У разі якщо
сторони не досягли згоди щодо зміни
(розірвання) договору або у разі
неодержання відповіді у встановлений
строк з урахуванням часу поштового
обігу, заінтересована сторона має
право передати спір на вирішення суду.

Оскільки відповідач на пропозицію
позивача щодо підписання додаткової
угоди письмової відповіді не надав,
один примірник додаткової угоди не
підписав, позивач вважає, що був
змушений звернутися до господарського
суду за захистом свого порушеного
права з позовом про затвердження
додаткової угоди № 1 від 02.01.2014р. до
договору про надання послуг
автостанцією перевізникові № 3 від
01.08.2013р.

Відповідно до ч.2 ст. 651 ЦК України
договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом. Істотним є таке
порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої цим шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладенні договору.

Враховуючи вищенаведене, суд першої
інстанції визнав бездіяльність
відповідача у вигляді односторонньої
відмови від виконання автобусних
рейсів істотним порушенням умов
договору № 3 від 01.08.2013р., внаслідок
якого позивачеві заподіяно шкоду, на що
останній значною мірою був позбавлений
того, на що він розраховував при
укладенні договору, та вніс зміни до
договору №3 від 01.08.2013р. про надання
послуг автостанцією перевізникові,
укладеного між ВАТ
„Закарпатавтотранс" та ФОП ОСОБА_2,
виклавши пункти в редакції, зазначеній
в додатковій угоді № 1 від 02.01.2014р. до
даного договору.

Проте, колегія суддів не погоджується з
висновком місцевого господарського
суду з огляду на таке:

Частина 2 ст. 20 ГК України передбачає, що
кожний суб'єкт господарювання та
споживач має право на захист своїх прав
і законних інтересів. Права та законні
інтереси зазначених суб'єктів
захищаються шляхом: визнання наявності
або відсутності прав; визнання
повністю або частково недійсними актів
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування, актів інших
суб'єктів, що суперечать законодавству,
ущемлюють права та законні інтереси
суб'єкта господарювання або
споживачів; визнання недійсними
господарських угод з підстав,
передбачених законом; відновлення
становища, яке існувало до порушення
прав та законних інтересів суб'єктів
господарювання; припинення дій, що
порушують право або створюють загрозу
його порушення; присудження до
виконання обов'язку в натурі;
відшкодування збитків; застосування
штрафних санкцій; застосування
оперативно-господарських санкцій;
застосування
адміністративно-господарських
санкцій; установлення, зміни і
припинення господарських
правовідносин; іншими способами,
передбаченими законом.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК особа має
право на захист свого особистого
немайнового або майнового права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання, яке реалізується шляхом
звернення до суду. Способи захисту
цивільних прав та інтересів визначені
в ч. 2 ст. 16 ЦК.

При цьому предметом позову є
матеріально-правова вимога позивача до
відповідача, а підставою - посилання на
належне йому право, юридичні факти, що
призвели до порушення його права, та
правове обґрунтування необхідності
його захисту.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції вважає, що обраний позивачем
спосіб захисту (затвердити додаткову
угоду) не відповідає способам захисту
цивільних прав та інтересів,
визначених у ст.16 ЦК України та ст. 20 ГК
України.

Вільне волевиявлення учасника
правочину, передбачене ст. 203 ЦК, є
важливим чинником, без якого укладення
договору є неможливим. Своє
волевиявлення на укладення договору
учасник правочину виявляє в момент
досягнення згоди з усіх істотних умов,
складання та скріплення підписом
письмового документа, а відмова
відповідача від укладення такого
договору є формою реалізації ним своїх
прав.

Крім того, колегія суддів звертає увагу
позивача на те, що укладаючи договір № 3
від 01.08.2013р. сторони погодили
відповідальність сторін, зокрема: за
зрив рейсу, за порушення графіку руху,
за зміну класу рухомого складу. Так, в
п.4.1 зазначено, що сторони несуть
відповідальність відповідно до
чинного законодавства та умов цього
договору.

Як вбачається з позовної заяви, позивач
в прохальній частині просить суд
затвердити додаткову угоду №1 від
02.01.2014р. до договору про надання послуг
автостанцією перевізникові № 3 від
01.08.2013р. (а.с. 5-8).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право виходити за межі позовних
вимог, якщо це необхідно для захисту
прав і законних інтересів позивачів
або третіх осіб з самостійними
вимогами на предмет спору і про це є
клопотання заінтересованої сторони.

За змістом зазначеної статті
апеляційний господарський суд вважає,
що оскільки відповідне клопотання
заінтересованої сторони в матеріалах
справи відсутнє, господарський суд не
мав правових підстав виходити за межі
позовних вимог і приймати рішення про
внесення змін до договору №3 від
01.08.2013р. про надання послуг
автостанцією перевізникові,
укладеного між ВАТ
„Закарпатавтотранс" та ФОП ОСОБА_2,
виклавши пункти в редакції, зазначеній
в додатковій угоді № 1 від 02.01.2014р. до
даного договору.

Таким чином, суд першої інстанції
безпідставно вийшов за межі позовних
вимог, чим порушив імперативну норму п.2
ч. 1 ст. 83 ГПК України.

Вказане процесуальне порушення є
достатньою підставою для скасування
оскаржуваного рішення господарського
суду Закарпатської області від 07.04.2014р.
згідно зі ст.104 ГПК України.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно з ч.3 ст. 104 ГПК України, порушення
норм процесуального права є в
будь-якому випадку підставою для
скасування рішення місцевого
господарського суду.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції вважає, що судом неправильно
застосовано норми процесуального
права, тому його слід скасувати, а
апеляційну скаргу задоволити.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові
витрати за розгляд апеляційної скарги
в розмірі 609,00 грн. покласти на ВАТ
«Закарпатавтотранс».

Керуючись, ст.ст. 99, 101, 103, 104, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Львівський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 б/н
від 21.04.2014р.- задоволити.

2. Рішення господарського суду
Закарпатської області від 07.04.2014р.
справі № 907/84/14 скасувати.
Прийняти нове рішення, яким в позові
відмовити.

3. Стягнути з ВАТ
«Закарпатавтотранс» (м. Ужгород,
вул.Капушанська,102, ідентифікаційний
код 03113934) на користь ФОП ОСОБА_2
(АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) 609,00 грн. у відшкодування витрат
по сплаті судовому збору за розгляд
апеляційної скарги.

4. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття, може бути оскаржена
в касаційному порядку згідно з
розділом ХІІ-1 ГПК України.

5. Справу передати до
господарського суду Закарпатської
області.

Головуючий суддя
Кравчук Н.М.

судді
Гнатюк Г.М.

Мирутенко О.Л.