ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2014 р.
Справа № 914/1548/14

За позовом:приватного підприємства
"Укрпалетсистем", м. Немирів,до
відповідача:фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1, м. Львів,про: про
стягнення заборгованості.

Суддя Т. РимЗа участю
представників:позивача:не
з'явився,відповідача:ОСОБА_2 - свідоцтво
НОМЕР_1 від 14.01.2011 р.На розгляд
господарського суду Львівської
області подано позов приватного
підприємства "Укрпалетсистем" до
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про
стягнення коштів. Ухвалою від 30.04.2014 р.
провадження у справі порушено, позовну
заяву прийнято до розгляду, розгляд
справи призначено на 28.05.2014 р. Рух
справи відображено в попередніх
ухвалах суду.

Позовні вимоги обґрунтовуються
наступним. Між сторонами на підставі
договору №1 від 01.07.2013 р. досягнуто
домовленості про надання
інформаційних послуг. На виконання
своїх зобов'язань позивач перерахував
відповідачу на розрахунковий рахунок
вартість послуг розмірі 13.000,00 грн.
Відповідач не надав оплачених послуг у
строк, визначений договором. У зв'язку з
наведеним позивач просить повернути
сплачені кошти.

Відповідач у поданому відзиві
заперечив проти позовних вимог з
наступних підстав. Договір від 01.07.2013 р.
виконаний, послуги за умовами
виконання договору надавались, про що
також свідчать звіти-огляди про
маркетингові дослідження ринку
нафтопродуктів. Зазначений договір є
чинним, недійсним у встановленому
порядку не визнавався, розірваним не
був, у тому числі шляхом односторонньої
відмови від договору. Крім того, в
позові не вказано правової підстави
для повернення коштів. Позивачем
обрано не вірний спосіб захисту.

Вислухавши представників сторін,
проаналізувавши матеріали справи, суд
установив таке.

Між сторонами у справі укладено
договір про надання інформаційних
послуг №1 від 01.07.2013 р. (надалі - Договір).
За умовами цього договору виконавець
(відповідач у справі) бере на себе
зобов'язання надати
інформаційно-консультаційні послуги в
обсязі та на умовах, передбачених даним
договором, а замовник (позивач у справі)
зобов'язується прийняти надані послуги
та оплатити їх в порядку та на умовах,
визначених цим договором.

Виконавець надає послуги замовнику в
наступній формах: усній, шляхом надання
консультацій співробітникам
замовника, загальних та спеціальних
висновків і рекомендацій; письмовій у
вигляді звітів по проведених аналізах,
дослідженнях, пошуках; електронною
поштою, згідно із запитами замовника.
Виконавець зобов'язується надати
передбачені цим договором послуги до 22
липня 2013 року включно (пункти 2.1, 2.5
Договору).

Загальна вартість послуг виконавця за
цим договором становить 13.000,00 грн. без
врахування ПДВ.

На виконання умов договору позивачем
здійснено оплату за послуги за умовами
Договору, що підтверджується платіжним
дорученням №18354 від 04.07.2013 р. на суму
7.000,00 грн. та №20876 від 22.07.2013 р. на суму
6.000,00 грн.

Відповідачем у підтвердження
виконання умова Договору, долучено до
матеріалів справи звіти-огляди про
маркетингові дослідження ринку
нафтопродуктів. Крім того, долучено
копію трудової книжки ОСОБА_1 (НОМЕР_2), з
якої вбачається, що останній був
працівником ПП "Укрпалетсистем" з 01.08.2012
р. по 12.09.2013 р.

В матеріалах справи відсутні докази
звернення позивача до відповідача з
претензіями щодо порушення умов
договору відповідачем в частині
строків, якості чи факту надання
послуг, позивач не надсилав
відповідачу вимоги виконати умови
Договору.

При ухваленні рішення суд керувався
таким.

Між сторонами у справі виникли
цивільно-правові зобов'язання на
підставі договору про надання послуг в
силу пункту 1 частини 2 статті 11
Цивільного кодексу України. Відповідно
до частини 1 статті 901 Цивільного
кодексу України за договором про
надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором..

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Аналогічне положення
передбачено частиною 1 пункту 1 статті
193 Господарського кодексу України:
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Суд звертає увагу позивача, що в силу
положень статі 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

За таких обставин, позивачем не
доведено обставин невиконання
відповідачем умов Договору та
ненадання послуг. Сторонами не
передбачено за умовами Договору
попередньої оплати наданих послуг, а
тому сплата повної вартості наданих
послуг в останній день для виконання
послуг, також опосередковано
підтверджує виконання відповідачем
умов Договору.

Крім того, матеріали справи не містять
доказів припинення зобов'язання, яке
виникло на підставі укладеного
Договору. Зокрема, цей договір не
розірвано, не визнано недійсним,
позивач не відмовився від нього в
односторонньому порядку. З урахуванням
наявності такого зобов'язання
позивачем не обґрунтовано правовими
нормами обов'язку відповідача
повернути сплачені кошти

Відсутні також правові підстави для
повернення коштів на підставі положень
статті 1212 Цивільного кодексу України.
Відповідно до положень зазначеної
статті особа, яка набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи (потерпілого) без достатньої
правової підстави (безпідставно набуте
майно), зобов'язана повернути
потерпілому це майно. Особа зобов'язана
повернути майно і тоді, коли підстава,
на якій воно було набуте, згодом
відпала. Положення цієї глави
застосовуються незалежно від того, чи
безпідставне набуття або збереження
майна було результатом поведінки
набувача майна, потерпілого, інших осіб
чи наслідком події. Положення цієї
глави застосовуються також до вимог
про: 1) повернення виконаного за
недійсним правочином; 2) витребування
майна власником із чужого незаконного
володіння; 3) повернення виконаного
однією із сторін у зобов'язанні; 4)
відшкодування шкоди особою, яка
незаконно набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи.
Аналіз вказаної норми права дає
підстави для висновку, що цей вид
позадоговірних зобов'язань породжують
такі юридичні факти: 1) набуття особою
майна або його збереження за рахунок
іншої особи; 2) відсутність для цього
правових підстав або якщо такі відпали.

Таким чином, оскільки між сторонами у
справі було укладено договір про
надання послуг, а кошти, які позивач
просить стягнути з відповідача,
отримано як оплату виконаних за
договором послуг, то такі кошти набуто
за наявності правової підстави, а тому
не може бути витребувано відповідно до
положень статті 1212 Цивільного кодексу
України як безпідставне збагачення.
Аналогічної позиці дотримується
Верховний суд України у постанові від
22.02.2013 р. у справі №5006/18/13/2012. В силу
положень статті 111-28 Господарського
процесуального кодексу України
рішення Верховного суду України є
обов'язковими для всіх судів України.

Зважаючи на ці обставини, суд не вбачає
правових підстав для задоволення
позовних вимог.

Зазначені вище норми процесуального
закону спрямовані на реалізацію статті
43 Господарського процесуального
кодексу України. Згідно з положеннями
цієї статті судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

За таких обставин суд дійшов висновку
про те, що позивачем не підтверджено
доводів позовної заяви, а судом не
виявлено на підставі наявних
документів у справі інших фактичних
обставин, що мають суттєве значення для
правильного вирішення спору.

Судові витрати на підставі статті 49
Господарського процесуального кодексу
України залишаються за позивачем.

Враховуючи наведене, керуючись
статтями 1, 49, 80, 82, 83, 84, 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Повне рішення складено 27.06. 2014 р.

Суддя
Рим Т.Я.