ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" червня 2014 р.
Справа № 917/388/14

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Істоміна О.А., суддя Барбашова С.В.
, суддя Горбачова Л.П.,

при секретарі Полубояриній Н.В.,

за участю представників сторін:

позивача - Пасюка В.В. (дов.№б/н від
24.02.2014р.),

відповідача - Червоній О.В. (дов.№01-11/4179
від 03.04.2014р.),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу ПАТ
"Полтаваобленерго" (вх.№1347П/3) на
рішення господарського суду
Полтавської області від 05.05.2014 року по
справі №917/388/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Бовітус",
м.Кременчук,

до Публічного акціонерного товариства
"Полтаваобленерго", м.Полтава,

про стягнення 1904572,40 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Бовітус" звернувся
до господарського суду Полтавської
області з позовом про стягнення з
Публічного акціонерного товариства
"Полтаваобленерго" 1904572,40 грн.
заборгованості, що виникла внаслідок
неналежного виконання останнім умов
укладеного 01.02.2010 р. між сторонами
договору № 37 послуги постачання
технічної води, з яких : 1876 536,06 грн.
основний борг за поставлену технічну
воду у грудні 2013 року та січні-лютому 2014
року, 5011,93 грн. три проценти річних, 1306,03
грн. інфляційні втрати, 21718,38 грн. пеня.

05.05.2014р. позивач звернувся до
господарського суду Полтавської
області із заявою про зміну розміру
позовних вимог, відповідно до якої
просить суд стягнути з відповідача
1930796,37 грн. заборгованості, що виникла
внаслідок неналежного виконання
останнім умов укладеного 01.02.2010 р. між
сторонами договору № 37 послуги
постачання технічної води, з яких:
1811584,18 грн. основний борг за поставлену
технічну воду у січні-березні 2014 року,
12459,49 грн. три проценти річних, 46507,90 грн.
інфляційні втрати, 60244,80 грн. пеня. В
обґрунтування підстав подання цієї
заяви позивач посилався на отримання
15.04.2014р. ТОВ "Бовітус" заяв ПАТ
"Полтаваобленерго" про зарахування
зустрічних однорідних вимог №01-9/4616 від
10.04.2014р. №01-9/4613 від 10.04.2014р. Дана заява
була прийнята і задоволена судом
першої інстанції.

Рішенням господарського суду
Полтавської області від 05.05.2014 року по
справі №917/388/14 (суддя Ківшик О.В.)
виправлено допущену в ухвалі від 07.03.2014
р. про порушення провадження у даній
справи технічну описку шляхом
зазначення вірної назви відповідача:
"Публічне акціонерне товариство
"Полтаваобленерго". Позов задоволено
частково. Стягнуто з Публічного
акціонерного товариства
"Полтаваобленерго" (вул. Старий Поділ, 5,
м. Полтава, 36022), ідентифікаційний код
юридичної особи 00131819 на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Бовітус" (вул.40-річчя
Жовтня, 29, м. Кременчук, 39617),
ідентифікаційний код юридичної особи
36865219: 1811584,18 грн. основного боргу, 42679,98
грн. пені, 41283,80 грн. інфляційних втрат,
8406,07 грн. 3% річних та 38091,45 грн. витрат по
сплаті судового збору. В частині
позовних вимог Товариства з обмеженою
відповідальністю "Бовітус" щодо
стягнення з Публічного акціонерного
товариства "Полтаваобленерго" 17 544,82
грн. пені, 41 283,80 грн. інфляційних втрат
та 4 053,42 грн. трьох процентів річних у
позові відмовлено. Повернуто
Товариству з обмеженою
відповідальністю "Бовітус" (вул. 40-річчя
Жовтня, 29, м. Кременчук, 39617),
ідентифікаційний код юридичної особи
36865219 з Державного бюджету України 12061,25
грн. зайво сплаченого платіжним
дорученням № 22 від 02.04.2014 р. (оригінал
знаходиться у матеріалах справи)
судового збору.

Відповідач з рішенням суду першої
інстанції не погодився та звернувся до
Харківського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення господарського суду
Полтавської області від 05.05.2014 року по
справі №917/388/14 в частині стягнення
основного боргу 1811584,18 грн.,
інфляційних нарахувань 41283,80 грн.; 3%
річних - 8406,07 грн.; договірної пені 42679,98
грн. та прийняти нове, яким відмовити
ТОВ "Бовітус" у задоволенні позовних
вимог щодо стягнення основного боргу
1811584,18 грн., інфляційних нарахувань
41283,80 грн.; 3% річних - 8406,07 грн.;
договірної пені 42679,98 грн.

Вимоги та доводи апеляційної скарги
відповідача мотивовані тим, що акти
здачі-приймання робіт за
січень-березень 2014р. підписані лише
позивачем, а не підписані ПАТ
«Полтаваобленерго», що, на думку
відповідача, суперечить вимогам Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні». Також
апелянт - ПАТ «Полтаваобленерго» не
погоджується з нарахованою ТОВ
«Бовітус» сумою пені та штрафних
санкцій.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 02.06.2014р.
задоволено клопотання ПАТ
"Полтаваобленерго" про поновлення
пропущеного строку на подання
апеляційної скарги. Прийнято
апеляційну скаргу до провадження.
Розгляд скарги призначено на "24" червня
2014 р. об 11:30 год. у складі колегії суддів:
головуючий суддя Істоміна О.А., суддя
Білецька А.М., суддя Горбачова Л.П.

Розпорядженням секретаря судової
палати №3 від 23.06.2014р. у зв'язку з
відпусткою судді Білецької А.М. для
розгляду справи сформовано колегію
суддів у складі: головуючий суддя
Істоміна О.А., суддя Барбашова С.В.,
суддя Горбачова Л.П.

24.06.2014р. відповідачем до суду надано
клопотання (вх.4975) про припинення
провадження у справі, в якому ПАТ
«Полтаваобленерго», посилаючись на п.1-1
ч.1 ст.80 ГПК України просить суд
припинити провадження, оскільки
відсутній предмет спору в частині
стягнення коштів на загальну суму 812166,33
грн., а саме: заборгованість за січень
2014р. на суму 639955,47 грн.; заборгованість
за лютий 2014р. в частині 172210,86 грн., яка,
на думку відповідача, погашена шляхом
зарахування зустрічних однорідних
вимог.

До вказаного клопотання відповідачем
надано копії: - заяви (вих.№01-9/7569 від
23.06.2014р.) про зарахування зустрічних
однорідних вимог на суму 322166,33 грн, -
заяви (вих..№01-9/7567 від 23.06.2014р.) про
зарахування зустрічних однорідних
вимог на суму 490000 грн.; - договору №5724/1198
про відступлення права вимоги від
19.06.2014р., укладеного між КП
«Кременчукводоканал» та
ПАТ«Полтаваобленерго»; - договору
№5725/1200 від 19.06.2014р., укладеного між КП
«Кременчукводоканал» та ПАТ
«Полтаваобленерго».

Представник відповідача у судовому
засіданні вимоги апеляційної скарги
підтримала у повному обсязі. Просила
суд скасувати рішення господарського
суду Полтавської області від 05.05.2014
року по справі №917/388/14 в частині
стягнення основного боргу 1811584,18 грн.,
інфляційних нарахувань 41283,80 грн.; 3%
річних - 8406,07 грн.; договірної пені 42679,98
грн. та прийняти нове, яким відмовити
ТОВ "Бовітус" у задоволенні позовних
вимог щодо стягнення основного боргу
1811584,18 грн., інфляційних нарахувань
41283,80 грн.; 3% річних - 8406,07 грн.;
договірної пені 42679,98 грн.

Представник відповідача просила суд
задовольнити клопотання про
припинення провадження по справі.

Представник позивача у судовому
засіданні проти задоволення
клопотання про припинення провадження
у справі заперечував та заявив, що про
залік зустрічних однорідних вимог йому
нічого не відомо. Проти задоволення
апеляційної скарги заперечував з
підстав, зазначених у відзиві (вх.№4659
від 16.06.2014р.) на апеляційну скаргу.
Просив суд залишити рішення
господарського суду Полтавської
області від 05.05.2014 року по справі
№917/388/14 без змін, а апеляційну скаргу -
без задоволення.

Розглянувши клопотання відповідача
про припинення провадження у справі,
колегія суддів дійшла висновку про
відмову в його задоволенні, виходячи з
наступного.

Відповідно до статті 101 ГПК України, у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у
справі і додатково поданими доказами
повторно розглядає справу. Додаткові
докази приймаються судом, якщо заявник
обґрунтував неможливість їх подання
суду першої інстанції з причин, що не
залежали від нього.

Відповідач клопотання про припинення
провадження у справі обґрунтовує тим,
що 19.06.2014р. КП «Кременчукводоканал»
було укладено договори №5725/1200 та
№5724/1198 з ПАТ «Потаваобленерго» про
відступлення права вимоги до ТОВ
«Бовітус» по договорам КВК-2170/01-2010 від
01.02.2010р. на послуги з транспортування
технічної води та №КВК-2213/02/2010 від
30.12.2009р. про відшкодування витрат на
утримання орендованого нерухомого
майна та відшкодування комунальних
витрат. 23.06.2014р. на адресу ТОВ «Бовітус»
було направлено дві заяви про залік
однорідних вимог на суму 490000 грн. та
322166,33 грн. Відповідач вважає, що грошове
зобов'язання ПАТ «Полтаваобленерго»
перед позивачем на суму 812166,33 грн., в т.ч.
повністю за січень 2014р. на суму 639955,47
грн. та частково за лютий 2014р. на суму
172210,86 грн. є припиненим.

Відповідно до п.1-1 ст.80 ГПК України,
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо відсутній
предмет спору.

Згідно з п. 4.4. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
року №18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції господарський суд
припиняє провадження у справі у зв'язку
з відсутністю предмета спору (пункт 1-1
частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у
випадку припинення існування предмета
спору (наприклад, сплата суми боргу,
знищення спірного майна, скасування
оспорюваного акта державного чи іншого
органу тощо), якщо між сторонами у
зв'язку з цим не залишилося
неврегульованих питань. Припинення
провадження у справі на підставі
зазначеної норми ГПК можливе в разі,
коли предмет спору існував на момент
виникнення останнього та припинив
існування в процесі розгляду справи.

Таким чином, припинення провадження у
справі - це форма завершення справи,
зумовлена передбаченими законом
обставинами, що повністю відкидають
можливість судочинства.

Як вбачається з матеріалів справи,
подані відповідачем договори №5725/1200 та
№5724/1198, укладені між ПАТ
«Кременчукводоканал» та ПАТ
«Потаваобленерго» про відступлення
права вимоги до ТОВ «Бовітус» по
договорам КВК-2170/01-2010 від 01.02.2010р. на
послуги з транспортування технічної
води та №КВК-2213/02/2010 від 30.12.2009р. про
відшкодування витрат на утримання
орендованого нерухомого майна та
відшкодування комунальних витрат, а
також заяви про залік однорідних вимог
на суму 490000 грн. та 322166,33 грн. не були
предметом дослідження в суді першої
інстанції, оскільки були укладені
після винесення рішення від 05.05.2014 у
даній справі.

Судова колегія вважає, що, відповідно
до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається в
обґрунтування своїх вимог та
заперечень, а ст.4-2 господарського
процесуального кодексу України
визначає, що правосуддя в
господарських судах здійснюється на
засадах рівності всіх учасників
судового процесу перед законом і судом.
Стаття 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
передбачає, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

За таких обставин клопотання
відповідача про припинення
провадження у справі є необґрунтованим
та не підлягає задоволенню, оскільки
відповідач не довів того факту, що у
відповідності до п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК
України, предмет спору припинив
існування в процесі розгляду справи.
Крім того, позивач заявив, що йому
невідомо про залік однорідних вимог на
суму 490000 грн. та 322166,33 грн. Таким чином,
питання щодо погашення спірної
заборгованості в сумі 1811584,18 грн., 42679,98
грн. пені, 41283,80 інфляційних втрат, 8406,07
грн. 3% річних сторонами у даній справі
залишилося не неврегульованим.

Дослідивши матеріали справи, а також
викладені в апеляційній скарзі та
відзиві на неї доводи сторін,
заслухавши у судовому засіданні
пояснення представників позивача та
відповідача, перевіривши правильність
застосування господарським судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, а також повноту
встановлення обставин справи та
відповідність їх наданим доказам,
колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
01.02.2010р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Бовітус" (виконавець)
та Відкритим акціонерним товариством
"Полтаваобленерго" (споживач, назва
останнього змінена на Публічне
акціонерне товариство
"Полтаваобленерго" у зв'язку з
необхідністю приведення у
відповідність до норм Закону України
"Про акціонерні товариства", державна
реєстрація даних змін до установчих
документів останнього проведена) було
укладено договір № 37 послуги
постачання технічної води, відповідно
до умов якого Товариство з обмеженою
відповідальністю "Бовітус" (виконавець)
зобов'язувалася надати споживачеві
послуги постачання технічної води, а
Публічне акціонерне товариство
"Полтаваобленерго" (споживач)
зобов'язувалося розраховуватися за
вищезазначені послуги на умовах, які
визначені цим договором та чинним
законодавством (а.с.12-а.с.15).

01.05.2013р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Бовітус" та
Публічним акціонерним товариством
"Полтаваобленерго" було укладено
додаткову угоду до Договору № 37 на
послуги постачання технічної води
(а.с.16).

При цьому сторони Договору № 37 на
послуги постачання технічної води з
урахуванням додаткової угоди від 01.05.2013
р., узгодили, зокрема, наступне :

- розрахунковим періодом оплати послуг
постачання технічної води є один
умовний місяць: з 24 по 24. Споживач
розраховується за споживання послуг на
протязі п'яти банківських днів після
вручення виконавцем рахунку,
податкової накладної та акту
прийому-передачі технічної води.
Відлік простроченого платежу
починається з наступного дня після
закінчення цього терміну. У випадку
прострочення оплати за кожен день
прострочки нараховується пеня (п.3.1
Договору № 37 на послуги постачання
технічної води);

- облік кількості води, що подається
виконавцем та використовується
споживачем, на кожному вводі
визначається приладами обліку з
погрішністю вимірювання не вище 1,5 % з
глибиною погодинного архівування та
архівом не менше 840 годин. Споживач
зобов'язаний мати працюючи прилади
обліку (п. 3.2, п. 3.3 Договору № 37 на
послуги постачання технічної води);

- споживач розраховується з виконавцем
в грошовій формі по договірному тарифу.
Зміна договірного тарифу здійснюється
після узгодження його розміру із
споживачем з моменту підписання угоди
про його зміну. Тариф на постачання
технічної води складає 2,03 за 1 м.куб. в
т.ч. ПДВ. До складу тарифу на постачання
технічної води входить вартість її
транспортування по трубопроводам КП
"Кременчукводоканал" (п. 3.6 Договору №37
на послуги постачання технічної води в
редакції додаткової угоди від 01.05.2013р.);

- споживач зобов'язаний своєчасно в
п'ятиденний термін після вручення
рахунку виконавцем, оплачувати надані
йому послуги (пп. 4.4.1 Договору №37 на
послуги постачання технічної води);

- у разі несвоєчасного виконання умов
оплати споживач сплачує виконавцю пеню
в розмірі подвійної облікової ставки
національного банку України від суми
простроченого платежу за кожний день
прострочки (п.5.2 Договору №37 на послуги
постачання технічної води);

- даний договір набирає чинності з
моменту підписання його сторонами та
діє до 31 грудня 2010р.. Договір вважається
пролонгованим на кожний наступний рік,
якщо за місяць до закінчення строку
його дії про припинення дії договору не
буде письмово заявлено однією із
сторін (п. 6.1 Договору № 37 на послуги
постачання технічної води).

Даний договір №37 на послуги постачання
технічної води пролонгований
відповідно до його п.6.1 та діяв на
момент вирішення спору в суді першої
інстанції.

Господарським судом Полтавської
області встановлено, що Товариством з
обмеженою відповідальністю "Бовітус"
на виконання умов Договору № 37 на
послуги постачання технічної води
протягом періоду з 24.11.2013р. по 24.03.2014р.
було надано послуги з постачання
технічної води у кількості 1214088 куб.м.
загальною вартістю 2464598,64 грн., що
підтверджується актами
здачі-приймання робіт (надання послуг),
а саме: актом здачі - прийняття робіт
(надання послуг) №ОУ-000088 від 25.12.2013р. на
суму 653014,46 грн., який підписаний
представниками сторін та скріплений
печатками сторін (а.с.18), актом
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
за період з 25.12.2013р. по 24.01.2014р. включно
№ОУ-00004 від 27.01.2014р. на суму 639955,47 грн.
(а.с.22), актом здачі-прийняття робіт
(надання послуг) за період з 25.01.2014р. по
21.02.2014р. включно №ОУ-000084 від 24.02.2014р. на
суму 583566,13 грн. (а.с.26). Направлення
вказаних актів підтверджується описом
вкладення ф №107 від 27.02.2014р. та чеком
Укрпошти №2749 від 27.02.2014р. (а.с.33); актом
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
за період з 22.02.2014р. по 24.03.2014р. включно
№ОУ-00008 від 25.03.2014р. на суму 588062,58 грн.
(а.с.44). Направлення вказаної
кореспонденції підтверджується описом
вкладення ф№107 від 26.03.2014р. та чеком
Укрпошти №5174 від 26.03.2014р. (а.с.46, а.с. 47).

Позивачем також було пред'явлено
відповідачеві рахунки-фактури для
оплати наданих послуг, а саме:
рахунок-фактура № СФ-000088 від 25.12.2013р.
(а.с.17), рахунок-фактура №СФ-0000004 від
27.01.2014р. (а.с.21), рахунок-фактура №СФ-0000008
від 24.02.2014р. (а.с.25), що надіслані листом
№27 від 27.02.2014р. (а.с.32); рахунок-фактура №
СФ-0000018 від 25.03.2014 р. (а.с.45), що надісланий
26.03.2014р.

Кількість технічної води, що
подавалася виконавцем та
використовувалася споживачем, також
підтверджується факсограмами філії
Кременчуцької ТЕЦ та звітами про
обсяги послуг з показниками засобів
обліку за певний період (а.с.19, а.с.20,
а.с.23, а.с.24, а.с.27, а.с.28, а.с.48, а.с.49).

В порушення умов договору №37
відповідачем не проведено оплату
вартості отриманої технічної води, в
наслідок чого утворилась
заборгованість в сумі 1930 796,37 грн.
заборгованості, з яких: 1811584,18 грн.
основний борг за поставлену технічну
воду у січні-березні 2014 року, 12459,49 грн.
три проценти річних, 46507,90 грн.
інфляційні втрати, 60244,80 грн. пеня.

Судом першої інстанції також вірно
встановлено, що своїми діями
відповідач порушив умови договору та
вимоги статті 526 Цивільного кодексу
України, яка передбачає, що
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України, ст.173 Господарського кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 Цивільного
кодексу України та ст. 174
Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що
господарські зобов'язання можуть
виникати безпосередньо з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

Положеннями статей 627, 628 Цивільного
кодексу України визначено, що
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Статтею 629 Цивільного кодексу України,
встановлено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526
Цивільного кодексу України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином та в установлений строк,
одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається. Статтею
193 Господарського кодексу України
передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору. Не
допускаються одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом.

Враховуючи правову природу укладеного
договору, кореспондуючи права та
обов'язки його сторін, суд дійшов
висновку, що оцінка правомірності
заявлених вимог має здійснюватись з
урахуванням приписів законодавства,
які регламентують правовідносини з
договору про надання послуг.

Статтею 901 Цивільного кодексу України
визначено, що за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Частиною першою ст. 530 Цивільного
кодексу України встановлено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк. Зобов'язання припиняється,
зокрема, виконанням, проведеним
належним чином, або зарахуванням
зустрічних однорідних вимог, строк
виконання яких настав, а також вимог,
строк виконання яких не встановлений
або визначений моментом пред'явлення
вимоги (ст. 599, ст. 601 Цивільного кодексу
України).

За таких підстав господарський суд
Полтавської області дійшов
правомірного висновку про
обґрунтованість та задоволення вимог
позивача про стягнення з відповідача
суми основної заборгованості у розмірі
1811584,18 гривень (з урахуванням
часткового припинення зобов'язання
шляхом зарахування зустрічних
однорідних вимог на суму 653014,45 грн. та
відповідного зменшення позивачем
розміру позовних вимог в частині
пред'явленої до стягнення суми
основного боргу).

З приводу стягнених з відповідача 42679,98
грн. пені, 41283,80 грн. інфляційних втрат,
8406,07 грн. суми 3%, то колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції у
відповідності до норм чинного
законодавства було частково стягнуто
інфляційні втрати, 3% річних та пеню,
виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу
України, у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 625
Цивільного кодексу України, боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Отже, враховуючи приписи ст. 625
Цивільного кодексу України,
перевіривши період нарахування
вказаних сум інфляційних втрат та 3%
річних, судова колегія зазначає, що
вимога позивача про стягнення з
відповідача інфляційних витрат в сумі
41283,80 грн. та 3% річних в сумі 8406,07 грн. є
обґрунтованою та такою, що підлягає
задоволенню.

Також судова колегія вважає, що судом
першої інстанції правомірно стягнуто з
відповідача 42679,98 гривень пені,
виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Як вже зазначалося вище, в силу ст. 611 ЦК
України та ст. 230 ГК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ч. 3
ст. 549 ЦК України).

Пунктом 5.2 Договору № 37 на послуги
постачання технічної води сторони
визначили, що у разі несвоєчасного
виконання умов оплати споживач сплачує
виконавцю пеню в розмірі подвійної
облікової ставки національного банку
України від суми простроченого платежу
за кожний день прострочки.

Законом України "Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" від 22 листопада 1996 року
передбачено, що розмір пені
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

У відповідності із п.5.2 даного договору
та вимог ч.6 статті 232 Господарського
кодексу України позивач нарахував пеню
у розмірі подвійної ставки
Національного банку України, що діяла в
період прострочення, за кожен день
прострочення.

Крім того, п.6 Інформаційного листа
Вищого господарського суду України від
21.11.2011 №01-06/1624/2011 «Про практику
застосування Вищим господарським
судом України у розгляді справ окремих
норм матеріального права» встановлено,
що частиною шостою статті 232 ГК України
визначено порядок застосування
штрафних санкцій та обмеження щодо
періоду їх нарахування. Зокрема,
частиною шостою цієї статті
передбачено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Отже, частиною шостою статті 232 ГК
України встановлено строк, у межах
якого нараховуються штрафні санкції, і
який не є строком позовної давності, а
пунктом 1 частини другої статті 258 ЦК
України - строк, протягом якого особа
може звернутися до суду за захистом
свого порушеного права.

При визначенні періоду обрахування сум
пені, інфляційних втрат та 3% річних
судом першої інстанції правомірно
враховано той факт, що у п. 3.1 та у пп. 4.4.1
Договору № 37 на послуги постачання
технічної води сторони визначили, що
для оплати строк визначається у
банківських днях з моменту вручення
виконавцем рахунку, податкової
накладної та акту прийому-передачі
технічної води, споживач
зобов'язується оплачувати надані йому
послуги в п'ятиденний термін після
вручення йому рахунку, приписи глави 18
Цивільного кодексу України, Наказу
Міністерства інфраструктури України №
958 від 28.11.2013 р. "Про затвердження
Нормативів і нормативних строків
пересилання поштових відправлень"
(зареєстрований в Міністерстві юстиції
України 28 січня 2014 р. за № 173/24950).

Таким чином, перевіривши розрахунок
розміру пені, заявленої до стягнення
суду першої інстанції, колегія суддів
встановила, що суд дійшов вірного
висновку про стягнення суми пені з
відповідача у розмірі 42679,98 грн.

Щодо доводів апелянта про те, що акти
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
№ОУ-00004 від 27.01.2014р., №ОУ-00008 від 24.02.2014р.
та №ОУ-00008 від 25.03.2014р. не підписані ним
як споживачем, а тому не можуть бути
належним доказом на підтвердження
отримання результатів послуг, то
колегія суддів виходить з наступного.

Факт надання Товариством з обмеженою
відповідальністю "Бовітус" за
договором №37 в період з 25.12.2013 р. по
24.03.2014р. послуг з постачання технічної
води у кількості 1214088 куб.м. загальною
вартістю 2464598,64 грн. крім актів
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
кількість технічної води, що
подавалася виконавцем та
використовувалася споживачем, також
підтверджується факсограмами філії
Кременчуцької ТЕЦ про надання даних
щодо обсягів забраної технічної води,
які передбачені умовами Договору № 37,
звітами про обсяги послуг з
показниками засобів обліку за певний
період та довідкою Комунального
підприємства "Кременчукводоканал"
№16/2385 від 01.04.2014 р. про транспортування
технічної води мережами КП
Кременчукводоканал на ПАТ
«Полтаваобленерго Кременчуцька ТЕЦ»
за період з грудня 2013р. по березень
2014р.(а.с.50);

З матеріалів справи вбачається, що
вказані акти здачі-прийняття робіт
(надання послуг) №ОУ-00004 від 27.01.2014р.,
№ОУ-00008 від 24.02.2014р. та №ОУ-00008 від
25.03.2014р. направлялися відповідачу, але
не підписані з боку останнього без
жодного обґрунтування відмови від їх
підписання. Зауваження щодо якості,
кількості та вартості послуг
виконавцеві не висувалися.

Таким чином, необґрунтована відмова
відповідача від підписання актів
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
за відсутності своєчасних зауважень до
наданих послуг не звільняє останнього
від обов'язку щодо їх оплати.

При укладанні Договору №37 на послуги
постачання технічної води сторони
узгодили, що споживач розраховується
за споживання послуг протягом п'яти
банківських днів після вручення
виконавцем рахунку, податкової
накладної та акту прийому-передачі
технічної води (п.3.1 Договору №37 на
послуги постачання технічної води),
крім того, споживач зобов'язаний
своєчасно в п'ятиденний термін після
вручення рахунку виконавцем,
оплачувати надані йому послуги (пп.4.4.1
Договору № 37 на послуги постачання
технічної води).

Посилання у договорі на факт одержання
податкової накладної не є визначенням
конкретного строку чи терміну в
розумінні ст. 252 Цивільного кодексу
України. Податкова накладна відповідно
до Податкового кодексу є податковим
документом та є підставою для
відображення господарських операцій
саме у податковому обліку. Ненадання
(несвоєчасне надання) податкової
накладної не є відкладальною умовою у
розумінні ст.212 Цивільного кодексу
України, оскільки не є обумовленою
стороною обставиною, щодо якої
невідомо настане вона чи ні, та не є
простроченням кредитора в розумінні
ст. 613 Цивільного кодексу України. Таким
чином, наявність або відсутність
податкової накладної не звільняє
відповідача від обов'язку сплатити
вартість наданих позивачем послуг.

Щодо заявленого відповідачем в суді
першої інстанції клопотання про
припинення провадження у справі, то
колегія суддів вважає, що
господарський суд Полтавської області
обґрунтовано відхилив клопотання про
припинення провадження у справі,
зазначивши, що у разі прийняття судом
зміни (в бік збільшення або зменшення)
кількісних показників, у яких
виражається позовна вимога, має місце
нова ціна позову, виходячи з якої й
вирішується спір, а тому клопотання про
припинення провадження в порядку п. 1-1
ст. 80 ГПК України в частині стягнення
основного боргу за технічну воду за
грудень 2013 року в сумі 653014,46 грн. є
неправомірним, оскільки дана сума є за
межами предмету спору.

Відмовляючи в задоволенні клопотання
відповідача про зменшення розміру
штрафних санкцій до 1000,00 грн., суд
першої інстанції виходив з того, що
судом здійснено перерахунок заявленої
до стягнення суми пені, за результатами
якого суд дійшов висновку про часткове
задоволення позовних вимог (підлягає
стягненню пеня в розмірі 42679,98 грн. при
пред'явленні вимоги про стягнення пені
в сумі 60244,80 грн.), сторони перебувають у
рівних умовах, посилання відповідача
на важкий фінансовий стан
документально не підтверджено та не є
винятковими обставинами в розумінні
приписів ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу
України, ч.1 ст. 233 Господарського
кодексу України та п.3 ч.1 ст. 83 ГПК
України.

Колегія суддів погоджується з
вищезазначеними доводами суду першої
інстанції щодо відмови в задоволенні
клопотання відповідача про зменшення
штрафних санкцій, оскільки доказів
наявності інших обставин, що
ускладнюють виконання рішення або
роблять його неможливим матеріали
справи не містять.

Щодо задоволення заяви про виправлення
описки в ухвалі суду від 07.03.2014 р. у
зазначенні назви відповідача, то судом
першої інстанції вірно встановлено, що
при виготовленні тексту ухвали від
07.03.2014 р. про порушення провадження
уданій справи було допущено технічну
описку у зазначенні назви відповідача,
а саме: вказано "Публічного
акціонерного товариства
"Полтаобленерго" замість "Публічного
акціонерного товариства
"Полтаваобленерго". Дана описка не
зачіпає суті ухвали та підлягає
виправленню відповідно до ст. 89 ГПК
України шляхом зазначення вірної назви
відповідача.

Таким чином, матеріалами справи
підтверджено прострочення виконання
відповідачем взятих на себе
зобов'язань, тому господарський суд
Полтавської області дійшов
правомірного висновку, що позовні
вимоги в частині стягнення з
відповідача 1811584,18 грн. основного боргу,
41283,80 грн. інфляційних втрат, 8406,07 грн. 3%
річних та 42679,98 грн. пені грн. є
обґрунтованими, підтверджені
матеріалами справи, та такими, що
підлягають задоволенню. В іншій
частині позову щодо стягнення з
відповідача - ПАТ «Полтаваобленерго»
17544,82 грн. пені, 41283,80 грн. інфляційних
втрат та 4053,42 грн. трьох процентів
річних правомірно відмовлено.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно зі статтею 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до статті 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів дійшла висновку, що судом першої
інстанції при повному та всебічному
з'ясуванні обставин справи та у
відповідності до норм чинного
законодавства було прийнято рішення, а
тому у апеляційного господарського
суду відсутні підстави для його
скасування.

Доводи апелянта, зазначені в
апеляційній скарзі, не знайшли свого
документального підтвердження
матеріалами справи.

Враховуючи вищезазначене, рішення
господарського суду Полтавської
області від 05 травня 2014 року по справі
№917/388/14 слід залишити без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись статтями 91, 99, 101, 102, п. 1 статті
103, статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ
"Полтаваобленерго" залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Полтавської області від 05 травня 2014
року по справі №917/388/14 залишити без
змін.

Повний текст постанови складено
26.06.2014р.

Головуючий суддя
Істоміна О.А.

Суддя
Барбашова С.В.

Суддя
Горбачова Л.П.