КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" червня 2014 р. Справа№ 17/272

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Іоннікової І.А.

Мартюк А.І.

секретар: Фесенко
А.В.

за участю представників:

позивача-1: не з'явилися;

позивача-2: не з'явилися;

відповідача-1: ОСОБА_2;

відповідача-2: Баланьов А.О.;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_4

на ухвалу Господарського
суду Київської області

від 11.03.2014р.

у справі №17/272 (суддя
Босий В.П.)

за позовом 1) ОСОБА_5

2) ОСОБА_6

до 1) ОСОБА_4

2) Відкритого
акціонерного товариства "СПК Меридіан"

про розірвання договору
купівлі-продажу

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 11.03.2014р. у справі №17/272 заяву
відповідача-2 про скасування заходів
забезпечення позову було задоволено,
заходи до забезпечення позову, вжиті
ухвалою Дніпровського районного суду
м. Києва від 29.09.2006р. у справі №2-2957/1/06,
скасовано.

Не погоджуючись з винесеною ухвалою
суду, відповідач-1 звернувся до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
ухвалу Господарського суду міста Києва
від 11.03.2014р. у справі №17/272 та відмовити
в задоволенні заяви ліквідатора
відповідача-2 про скасування заходів
забезпечення позову, вжитих ухвалою
Дніпровського районного суду м. Києва
від 29.09.2006р. у справі №2-2957/1/06.

Вимоги та доводи апеляційної скарги
обґрунтовані тим, що місцевим
господарським судом було неповно
з'ясовано обставини, які мають значення
для справи, а також невірно застосовано
норми процесуального права, що
призвело до безпідставного скасування
заходів до забезпечення позову.
Зокрема, відповідач-1 наголошував на
наступному:

- заява про скасування заходів
забезпечення позову була розглянута у
відсутності представників сторін,
внаслідок чого судом було порушено ст.
22 Господарського процесуального
кодексу України;

- позивачі та відповідач-1 не отримували
примірник заяви про скасування заходів
забезпечення позову, що є порушенням
ст. ст. 56, 59 Господарського
процесуального кодексу України;

- судом безпідставно зазначено в
оскаржуваній ухвалі про те, що з 10.09.2007р.
по 11.03.2014р. майно відповідача-2
перебувало під арештом та забороною
відчужувати усе належне відповідачу-2
майно, що становить єдиний майновий
комплекс.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 26.05.2014р.
апеляційну скаргу було прийнято до
провадження та призначено до розгляду
в судовому засіданні на 05.06.2014р.

Через Відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду надійшли:

- 30.05.2014р. - відзив на апеляційну скаргу
від відповідача-2;

- 04.06.2014р. - додатковий відзив на
апеляційну скаргу від відповідача-2;

- 04.06.2014р.- доповнення до апеляційної
скарги від відповідача-1.

В судове засідання 05.06.2014р. з'явилися
лише представники відповідачів.
Представники позивачів не з'явилися,
про поважність причин нез'явлення суд
не повідомили, будь-яких заяв або
клопотань з цього приводу до суду не
надходило.

В судовому засіданні 05.06.2014р.
представник відповідача-1 подав
клопотання про продовження строку
розгляду справи відповідно до ст. ст. 69,
102 Господарського процесуального
кодексу України.

Вказане клопотання було задоволено
судом.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 05.06.2014р., на
підставі ст. ст. 69, 77, 102 Господарського
процесуального кодексу України, строк
розгляду апеляційної скарги було
продовжено на 15 днів, розгляд справи
відкладено на 19.06.2014р.

Розпорядженням Секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 18.06.2014р. було
змінено склад колегії суддів та
передано справу для здійснення
апеляційного провадження колегії у
складі головуючого судді Зубець Л.П.,
суддів Іоннікової І.А., Мартюк А.І.

19.06.2014р. через Відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду від відповідача-1
надійшло клопотання про залучення до
матеріалів справи додаткових доказів,
які не могли бути надані місцевому
господарському суду, оскільки
відповідач-1 не був обізнаний про
звернення відповідача-2 до суду із
заявою про скасування заходів
забезпечення позову, а саме: витягів з
реєстру заборони відчуження об'єктів
нерухомого майна від 30.09.2009р.,
довідки-характеристики щодо будинку по
вул. І.Лепсе, 27-Б, відповідей на запити
суду від БТІ та Першої Київської
державної нотаріальної контори щодо
відсутності арешту.

Вказане клопотання було задоволено
судом.

В судовому засіданні 19.06.2014р.
представник відповідача-1 підтримав
апеляційну скаргу з викладених у ній
підстав, просив суд скаргу
задовольнити та скасувати ухвалу
Господарського суду міста Києва від
11.03.2014р. у справі №17/272.

В судовому засіданні 19.06.2014р.
представник відповідача-2 заперечував
проти доводів апеляційної скарги,
просив суд залишити скаргу без
задоволення, а оскаржувану ухвалу
місцевого господарського суду - без
змін, як таку, що була винесена з повним,
всебічним та об'єктивним з'ясуванням
обставин, які мають значення для
справи, а також з дотриманням норм
процесуального права.

Представники позивачів у судове
засідання 19.06.2014р. не з'явилися, про
поважність причин нез'явлення суд не
повідомили, будь-яких заяв або
клопотань з цього приводу до суду не
надходило.

Оскільки явка представників сторін у
судові засідання не була визнана судом
обов'язковою, зважаючи на обмеженість
строку розгляду апеляційної скарги на
ухвали суду, а також приймаючи до уваги
наявні у справі докази належного
повідомлення представників сторін про
місце, дату і час судового розгляду,
апеляційний суд визнав можливим
розглядати справу у відсутності
представників позивачів за наявними в
ній матеріалами.

В судовому засіданні 19.06.2014р. було
оголошено вступну та резолютивну
частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
відповідачів, проаналізувавши
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
колегія встановила наступне.

ОСОБА_5 (далі - позивач-1) та ОСОБА_6 (далі -
позивач-2) звернулися до Дніпровського
районного суду м. Києва з позовом до
ОСОБА_4 (далі - відповідач-1) та
Відкритого акціонерного товариства
"СПК Меридіан" (далі - відповідач-2) про
визнання недійсною угоди відчуження
спорт бази «Чайка», укладеної між
відповідачами (том справи - 1, аркуші
справи - 4-6).

Також позивачі подали до Дніпровського
районного суду м. Києва заяву про
забезпечення позову шляхом накладення
арешту на майно, яке належить
Відкритому акціонерному товариству
"СПК Меридіан", а також заборони
посадовим особам товариства проводити
будь-які дії щодо укладання угод
стосовно відчуження цілісного
майнового комплексу товариства (том
справи - 1, аркуші справи - 32-35).

Ухвалами Дніпровського районного суду
м. Києва від 29.09.2006р. за вищевказаною
позовною заявою було відкрито
провадження у справі №2-2957/1/06 (том
справи - 1, аркуш справи - 1) та вжито
заходи забезпечення позову (том справи
- 1, аркуш справи - 38), а саме: накладено
арешт на все нерухоме майно, що
належить відповідачу-2 та заборонено
посадовим особам відповідача-2
провадити будь-які дії щодо укладання
угод стосовно відчуження цілісного
майнового комплексу товариства.

На виконання ухвали Дніпровського
районного суду м. Києва від 29.09.2006р.,
якою було вжито заходи забезпечення
позову, 02.10.2006р. до Єдиного реєстру
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна було внесено реєстраційний запис
про накладення арешту на все нерухоме
майно відповідача-2 (том справи - 1, аркуш
справи - 67).

Ухвалою Дніпровського районного суду
м. Києва від 16.11.2006р. позов у цивільній
справі №2-2957/1/06 було залишено без
розгляду та скасовано заходи до
забезпечення позову, вжиті ухвалою від
29.09.2006р. (том справи - 1, аркуш справи - 70).

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва
від 21.03.2007р. апеляційну скаргу на ухвалу
Дніпровського районного суду м. Києва
від 16.11.2006р. разом із справою направлено
за підсудністю до Київського
апеляційного господарського суду (том
справи - 1, аркуші справи - 85-86).

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 26.06.2007р. у
справі №2-2957/1/06 ухвалу Дніпровського
районного суду м. Києва від 16.11.2006р. було
скасовано, а матеріали справи №2-2957/1/06
направлено до Господарського суду
міста Києва для вирішення справи по
суті (том справи - 1, аркуші справи - 113-115).

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 18.07.2007р. справу №2-2957/1/06 було
прийнято до провадження та присвоєно
їй №17/272 (том справи - 2, аркуш справи - 1).

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 10.09.2007р. позов було залишено
без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст. 81
Господарського процесуального кодексу
України (том справи - 2, аркуш справи - 5).

Вказана ухвала ані до апеляційної, ані
до касаційної інстанції не
оскаржувалась.

У лютому 2014 року ліквідатор
відповідача-2 звернувся до
Господарського суду міста Києва із
заявою, в якій просив скасувати заходи
до забезпечення позову, вжиті ухвалою
Дніпровського районного суду м. Києва
від 29.09.2006р. (том справи - 2, аркуші справи
- 6-7).

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 11.03.2014р. у справі №17/272 заяву
відповідача-2 про скасування заходів
забезпечення позову було задоволено,
заходи до забезпечення позову, вжиті
ухвалою Дніпровського районного суду
м. Києва від 29.09.2006р. у справі №2-2957/1/06,
скасовано.

При цьому суд в своїй ухвалі зазначав
наступне:

- ухвалою Дніпровського районного суду
м. Києва від 16.11.2006р. залишено без
розгляду позов у цивільній справі
№2-2957/1/06 та скасовано вжиті ухвалою від
29.09.2006р. заходи до забезпечення позову;

- відповідно до ст. ст. 223, 294 ЦПК України
ухвала суду набирає законної сили
після закінчення строку на подання
заяви про апеляційне оскарження, якщо
таку заяву не було подано. У разі
подання заяви та апеляційної скарги у
встановлений строк, ухвала, якщо її не
скасовано, набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом;

- заява про апеляційне оскарження
ухвали Дніпровського районного суду м.
Києва від 16.11.2006р. була подана в межах
визначеного ч.2 ст. 294 Цивільного
процесуального кодексу України (в
редакції, чинній на момент винесення
ухвали Дніпровським районним судом м.
Києва від 16.11.2006р.) 5-денного строку, а
апеляційна скарга - в межах визначеного
10-денного строку після подання заяви
про апеляційне оскарження;

- ухвала Дніпровського районного суду
м. Києва від 16.11.2006р. (в тому числі, в
частині скасування заходів до
забезпечення позову) не набрала
законної сили у встановленому
Цивільним процесуальним кодексом
України порядку;

- постановою Київського апеляційного
господарського суду від 26.06.2007р. у
справі №2-2957/1/06 ухвалу Дніпровського
районного суду м. Києва від
16.11.2006р. (в тому числі щодо скасування
заходів до забезпечення позову) було
скасовано, а матеріали справи №2-2957/1/06
направлено до Господарського суду
міста Києва для вирішення справи по
суті;

- заходи до забезпечення позову, вжиті
ухвалою Дніпровського районного суду
м. Києва від 29.09.2006р., не були скасовані
та залишаються чинними на момент
подання ліквідатором відповідача-2
заяви про скасування заходів до
забезпечення позову;

- заходи до забезпечення позову, вжиті
ухвалою Дніпровського районного суду
м. Києва від 29.09.2006р., не припинили свою
дію відповідно до ч.6 ст. 154 Цивільного
процесуального кодексу України,
оскільки на підставі приписів
Прикінцевих положень Закону України
"Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
визначення підсудності справ з питань
приватизації та з корпоративних
спорів" дана справа розглядається
господарським судом у порядку,
встановленому Господарським
процесуальним кодексом України, а
відтак застосування в даному випадку
норм Цивільного процесуального
кодексу України є безпідставним;

- положення ст. 68 Господарського
процесуального кодексу України не
передбачають можливості автоматичного
скасування вжитих заходів до
забезпечення позову внаслідок
залишення позову без розгляду з
моменту набрання такою ухвалою суду
законної сили;

- оскільки ухвалою Господарського суду
міста Києва від 10.09.2007р. позов було
залишено без розгляду, а із доданої
заявником постанови Господарського
суду міста Києва від 14.11.2013р. у справі
№15/167-б про визнання відповідача-2
банкрутом вбачається, що з урахуванням
ст. 38 Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" вказаною
постановою скасовано арешт, накладений
на майно боржника, визнаного банкрутом,
та інші обмеження щодо розпорядження
майном такого боржника. Тобто потреба у
забезпеченні позову шляхом накладення
арешту на все нерухоме майно, що
належить відповідачу-2 та заборони
посадовим особам відповідача-2
провадити будь-які дії щодо укладання
угод стосовно відчуження цілісного
майнового комплексу товариства,
відпала.

Колегія суддів не погоджується з
висновками місцевого господарського
суду, викладеними в оскаржуваній
ухвалі, з наступних підстав.

Підстави забезпечення позову наведені
в ст. 66 Господарського процесуального
кодексу України, згідно з якою (в
редакції, чинній на час винесення
оскаржуваної ухвали суду)
господарський суд за заявою сторони,
прокурора або з власної ініціативи має
право вжити передбачених статтею 67
цього Кодексу заходів до забезпечення
позову. Забезпечення позову
допускається в будь-якій стадії
провадження у справі, якщо невжиття
таких заходів може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
господарського суду.

Перелік заходів до забезпечення поову
наведений в ст. 67 Господарського
процесуального кодексу України.

Згідно зі ст. 68 названого Кодексу
питання про скасування забезпечення
позову вирішується господарським
судом, що розглядає справу, із
зазначенням про це в рішенні чи ухвалі.

Враховуючи, що забезпечення позову
застосовується як гарантія
задоволення законних вимог позивача,
господарський суд не повинен
скасовувати вжиті заходи до виконання
рішення або зміни способу його
виконання, за винятком випадків, коли
потреба у забезпеченні позову з тих чи
інших причин відпала, або змінились
певні обставини, що спричинились до
застосування заходів забезпечення
позову, або забезпечення позову
перешкоджає належному виконанню
судового рішення (аналогічна правова
позиція наведена в п.10 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України №16 від 26.12.2011р. «Про деякі
питання практики застосування заходів
до забезпечення позову»).

Як уже зазначалось вище, на виконання
ухвали Дніпровського районного суду м.
Києва від 29.09.2006р., якою було вжито
заходи забезпечення позову, 02.10.2006р. до
Єдиного реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна було внесено
реєстраційний запис про накладення
арешту на все нерухоме майно
відповідача-2.

Ухвалою Дніпровського районного суду
м. Києва від 16.11.2006р. позов у цивільній
справі №2-2957/1/06 було залишено без
розгляду та скасовано заходи до
забезпечення позову, вжиті ухвалою від
29.09.2006р.

Колегією суддів враховано посилання
місцевого господарського суду на те, що
заява про апеляційне оскарження ухвали
Дніпровського районного суду м. Києва
від 16.11.2006р. була подана в межах
визначеного ч.2 ст. 294 Цивільного
процесуального кодексу України (в
редакції, чинній на момент винесення
ухвали Дніпровським районним судом м.
Києва від 16.11.2006р.) 5-денного строку, а
апеляційна скарга - в межах визначеного
10-денного строку після подання заяви
про апеляційне оскарження.

Однак судом було з'ясовано, що станом на
6-й день після винесення Дніпровським
районним судом м. Києва ухвали від
16.11.2006р., заява про апеляційне
оскарження цієї ухвали до суду не
надійшла, у зв'язку з чим відповідачу-1
було видано ухвалу із відповідним
засвідчувальним написом та печаткою
суду.

Згідно з поясненнями відповідача-1, на
підставі отриманої ним ухвали
Дніпровського районного суду м. Києва
від 16.11.2006р. до Єдиного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна
було внесено реєстраційний запис про
скасування заходів забезпечення
позову, тобто скасування раніше
накладеного арешту на все нерухоме
майно відповідача-2.

Згодом, після внесення цього запису
було укладено кілька договорів
купівлі-продажу нерухомого майна
відповідача-2, які посвідчувались
нотаріально і при цьому перевірялася
наявність заборон на відчуження майна,
але відповідні заборони були відсутні.

Вищевказані обставини підтверджуються
наданими відповідачем-1 витягами з
Єдиного реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна станом на
вересень 2009 року та листом Київського
міського бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна
від 05.06.2014р. №35299 (И-2014), наданими
відповідачем-1.

Колегією суддів враховано, що за
результатами апеляційного перегляду
ухвалу Дніпровського районного суду м.
Києва від 16.11.2006р. у справі №2-2957/1/06
було скасовано.

Однак місцевим господарським судом,
враховуючи тривалий період між
винесенням ухвали про вжиття заходів
забезпечення позову (29.09.2006р.) та
зверненням відповідача-2 із заявою про
скасування цих заходів (лютий 2014 року),
не було перевірено чинність (наявність)
застосованих судом заборон (заходів
забезпечення).

Натомість, як уже зазначалось вище, на
час винесення місцевим господарським
судом оскаржуваної ухвали у даній
справі заходи забезпечення позову вже
не діяли, про що було внесено
відповідний реєстраційний запис у
встановленому законодавством порядку
і строки.

Належних та допустимих доказів, які б
свідчили про протилежне ані місцевому
господарському суду, ані суду
апеляційної інстанції не надано, тоді
як згідно зі ст. ст. 32-34 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Колегією суддів не приймаються до
уваги посилання в апеляційній скарзі
на те, що місцевим господарським судом
було порушено ст. ст. 56, 59
Господарського процесуального кодексу
України, оскільки позивачі та
відповідач-1 не отримували примірник
заяви про скасування заходів
забезпечення позову. Вказаними
статтями врегульовано порядок
надіслання позовної заяви та подання
відзиву на позов, а не вимоги щодо
звернення до суду із заявою про вжиття
або скасування заходів забезпечення
позову.

Доводи відповідача-1 про порушення
судом ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України, у
зв'язку з тим, що заява про скасування
заходів забезпечення позову була
розглянута у відсутності
представників сторін, є безпідставним,
оскільки питання про скасування
заходів до забезпечення позову може
бути розглянуто господарським судом
без виклику сторін та інших учасників
судового процесу (аналогічна правова
позиція наведена в п.10 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України №16 від 26.12.2011р. «Про деякі
питання практики застосування заходів
до забезпечення позову»).

Однак колегія суддів погоджується з
доводами відповідача-1, викладеними в
апеляційній скарзі, щодо невірного
застосування місцевим господарським
судом норм процесуального права при
винесенні оскаржуваної ухвали,
оскільки в даному конкретному випадку
підстави для скасування заходів
забезпечення позову були відсутні.

Відповідно до ст. 104 Господарського
процесуального кодексу України
підставами для скасування або зміни
рішення місцевого господарського суду
є: неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які місцевий господарський суд визнав
встановленими; невідповідність
висновків, викладених у рішенні
місцевого господарського суду,
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 43
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

За результатами перегляду справи
колегія суддів дійшла висновку про те,
що апеляційна скарга відповідача-1
підлягає задоволенню, а ухвала
Господарського суду міста Києва від
11.03.2014р. у справі №17/272 - скасуванню.

У зв'язку із задоволенням апеляційної
скарги, відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, судові витрати за її подання
підлягають відшкодуванню з
відповідача-2 на користь відповідача-1
(апелянта).

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.
4-2, 4-3, 32-34, 43, 49, 66, 67, 86, 99, 101-106
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_4
задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста
Києва від 11.03.2014р. у справі №17/272
скасувати.

3. В задоволенні заяви Відкритого
акціонерного товариства "СПК Меридіан"
про скасування заходів забезпечення
позову, вжитих ухвалою Дніпровського
районного суду м. Києва від 29.09.2006р. у
справі №2-2957/1/06 відмовити.

4. Стягнути з Відкритого акціонерного
товариства "СПК Меридіан" на користь
ОСОБА_4 609,00 грн. (шістсот дев'ять гривень
00 копійок) судового збору, сплаченого
за подання апеляційної скарги.

5. Доручити Господарському суду міста
Києва видати наказ із зазначенням
необхідних реквізитів сторін.

6. Матеріали справи №17/272 повернути до
Господарського суду міста Києва.

7. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
суду касаційної інстанції у
встановленому законом порядку та
строки.

Головуючий суддя
Л.П. Зубець

Судді
І.А. Іоннікова

А.І. Мартюк