ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2014 року Справа № 910/22798/13 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

Коваленка В.М. - головуючого (доповідач
у справі), Міщенка П.К., Погребняка
В.Я.,розглянувши касаційну
скаргуДержавної податкової інспекції
в Оболонському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві на
постанову та постановувід 22.04.2014 р.
Київського апеляційного
господарського суду від 16.01.2014 р.
господарського суду м. Києвау справі№
910/22798/13 господарського суду м. Києваза
заявою приватного підприємства "АРР
2009", м. Київ до боржникафізичної
особи-підприємця ОСОБА_4, м.
Київпровизнання банкрутомліквідатор
арбітражний керуючий Агафонов О.Ю.

в судовому засіданні взяв участь
представник:

ПП "АРР 2009"Молчанов Р.Ю., довір.,
ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 27.11.2013 року, що винесена у справі №
910/22798/13, прийнято до розгляду заяву про
порушення справи про банкрутство
фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (далі
- Боржник, Підприємець) за заявою
приватного підприємства "АРР 2009" в
порядку норм ст. 91 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(далі - Закон про банкрутство).

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 10.12.2013 року порушено провадження у
справі про банкрутство Підприємця,
введений мораторій на задоволення
вимог кредиторів, а справу призначено
до розгляду в судовому засіданні тощо.

Постановою господарського суду м.
Києва від 16.01.2014 року (суддя - М.В. Пасько)
Підприємця визнано банкрутом, відносно
нього відкрито ліквідаційну процедуру,
а ліквідатором Боржника призначено
арбітражного керуючого Агафонова О. Ю.

Не погодившись із цією постановою суду,
Державна податкова інспекція в
Оболонському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві
(далі-Інспекція, ДПІ) звернулася до
Київського апеляційного
господарського суду із апеляційною
скаргою, в якій просила скасувати
постанову господарського суду м. Києва
від 16.01.2014 року, а провадження у справі
припинити.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 22.04.2014 року
(головуючий суддя - Шипко В.В., судді:
Верховець А.А., Остапенко О.М.)
апеляційну скаргу залишено без
задоволення, а постанову
господарського суду м. Києва від 16.01.2014
року - без змін.

Не погоджуючись із вказаними судовими
рішеннями попередніх інстанцій,
Державна податкова інспекція в
Оболонському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві
звернулася до Вищого господарського
суду України з касаційною скаргою, в
якій просить скасувати як постанову
господарського суду м. Києва від 16.01.2014
року, так і постанову Київського
апеляційного господарського суду від
22.04.2014 року, а провадження у справі
припинити.

Касаційна скарга мотивована
порушенням судами попередніх
інстанцій норм матеріального права,
зокрема ст.ст. 4, 78 Податкового кодексу
України, а також норм процесуального
права.

Заслухавши пояснення представника
ініціюючого кредитора, обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши
наявні матеріали справи,
проаналізувавши застосування судами
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів дійшла висновку,
що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Частиною 1 ст. 91 ГПК України
передбачено, що сторони у справі,
прокурор, треті особи, особи, які не
брали участь у справі, якщо
господарський суд вирішив питання про
їх права та обов'язки, мають право
подати апеляційну скаргу на рішення
місцевого господарського суду, яке не
набрало законної сили.

Провадження у справах про банкрутство
здійснюється в порядку провадження,
передбаченому ГПК України, з
урахуванням особливостей,
встановлених Законом про банкрутство
(ч. 2 ст. 41 ГПК України), стаття 1 якого
визначає сторін у справі про
банкрутство, якими є, зокрема,
конкурсні кредитори (представник
комітету кредиторів), боржник (банкрут).

Також, ст. 1 Закону про банкрутство
передбачає, що кредитор - юридична або
фізична особа, а також органи доходів і
зборів та інші державні органи, які
мають підтверджені у встановленому
порядку документами вимоги щодо
грошових зобов'язань до боржника.

Особливості та порядок заявлення
кредиторами претензій до боржника
-фізичної особи - підприємця визначений
положеннями ч. 8 ст. 91 Закону про
банкрутство, який передбачає, що
офіційне оприлюднення повідомлення
про визнання боржника банкрутом і
відкриття ліквідаційної процедури
здійснюється в порядку, встановленому
цим Законом, із зазначенням строку
пред'явлення кредиторами вимог до
банкрута, який не може перевищувати
двох місяців.

Отже, у справі про банкрутство
боржника, порушеної щодо
фізичної-підприємця за заявою
останнього, особа може набути статусу
кредитора - сторони у справі про
банкрутство після офіційного
оприлюднення повідомлення про
визнання боржника банкрутом і
відкриття ліквідаційної процедури,
тобто після прийняття постанови про
визнання банкрутом та у разі звернення
у встановлений строк із кредиторськими
вимогами до боржника.

У зв'язку із викладеним суд касаційної
інстанції також наголошує, що
визначені законом органи доходів і
зборів користуються правами
кредиторів щодо неплатоспроможних
боржників. Ця норма міститься в ст. 210
Господарського кодексу України. Однак,
вказана норма не встановлює
автоматичного визнання цих органів
кредиторами у всіх справах про
банкрутство. Статус кредитора щодо
неплатоспроможного боржника
набувається, у тому числі і цими
органами, через вказані вище певні
процедури, які визначені спеціальною
нормою законодавства - Законом про
банкрутство.

Однак в апеляційній скарзі Інспекція
жодним чином не посилається на
наявність у Підприємця заборгованості
по сплаті податків, зборів
(обов'язкових платежів), та відповідно,
будь-яких майнових (грошових) претензій
до Боржника, розмір таких претензій
(суму вимог), характер вимог (майнові
або грошові). Окрім цього, в скарзі
відсутнє посилання на будь-які докази,
з їх наданням, що підтверджують такі
вимоги. При цьому, колегія суддів
звертає увагу на те, що обґрунтування в
касаційній скарзі не відповідає
вимогам ч. 4 ст. 111 ГПК України, оскільки
в скарзі не наведено жодних конкретних
обґрунтувань та заперечень, які б
стосувались обставин у даній справі,
оскільки викладені лише загальні фрази
та наведений перелік та текст норм
законодавства.

Крім цього, до апеляційної скарги не
були додані докази щодо проведення
перевірки діяльності Боржника, про
необхідність якої, доречи і зазначено в
апеляційній скарзі (накази щодо
проведення перевірки стосовно
Боржника, направлення на перевірку,
вимоги до посадових осіб Боржника із
вимогами надати для податкової
перевірки відповідних документів
податкової, бухгалтерської та іншої
звітності та складення акту перевірки
тощо).

При цьому, колегія суддів враховує, що
ухвалу від 10.12.2013 року про порушення
справи про банкрутство Підприємця було
направлено і на адресу Інспекції (а.с.
36), тобто цей податковий орган був
повідомлений про порушення справи про
банкрутство Боржника.

До викладеного слід додати, що виходячи
з положень ч. 8 ст. 91 Закону про
банкрутство, яким встановлений
двомісячний термін для направлення
кредиторами ліквідатору заяв із
вимогами до банкрута з дня офіційного
оприлюднення повідомлення про
визнання боржника банкрутом і
відкриття ліквідаційної процедури,
орган доходів і зборів у ліквідаційній
процедурі боржника не позбавлений
права (а відповідно до положень
податкового кодексу України -
зобов'язаний) здійснити податкову
перевірку після прийняття постанови
про визнання боржника банкрутом - у
даному випадку після 16.01.2014 року (а.с.
55-57). А у разі виявлення порушень вимог
податкового законодавства та
заборгованості Боржника по сплаті
податків, зборів (обов'язкових
платежів) податковий орган заявляє
свої претензії до такого боржника
шляхом подачі заяви із кредиторськими
вимогами. Також Інспекція, у разі
встановлення факту відмови
ліквідатора Підприємця надати
документи для перевірки, не позбавлена
права оскаржити ці дії у встановленому
законом порядку (в порядку
адміністративного судочинства або у
межах справи про банкрутство).

Крім цього, колегія суддів звертає
увагу на те, що вказаний податковий
орган не позбавлений права, у разі
наявності кредиторських вимог до
Боржника та їх заявлення у справі про
банкрутство у визначеному вище
порядку, оскаржувати прийняті у
наступному судові рішення у даній
справі.

За таких обставин, враховуючи
викладені обставини та положення ст. 210
Господарського кодексу України щодо
вимог про набуття статусу кредитора
неплатоспроможного боржника,
встановлений ст.ст. 1, 23, 91 Закону про
банкрутство порядок набуття особою
статусу, зокрема, кредитора - сторони
провадження у справі про банкрутство
фізичної особи - підприємця, касаційна
інстанція дійшла висновку, що ДПІ на
момент прийняття оскаржуваної
постанови суду першої інстанції (ст. 91
ГПК України) не набула статусу
кредитора Боржника або учасника
провадження у справі про банкрутство,
оскаржувана нею в апеляційному порядку
постанова про визнання Підприємця
банкрутом не стосується її прав та
обов'язків, у зв'язку з чим вказана
інспекція, відповідно, не є стороною
або учасником провадження у справі про
банкрутство Боржника, оскаржувана в
апеляційному порядку постанова не
стосується її прав та обов'язків, а тому
не мала права звертатись з апеляційною
скаргою на постанову про визнання
Боржника банкрутом відповідно до
положень ст. 91 ГПК України.

На вказане суд апеляційної інстанції
увагу не звернув та не надав цьому
відповідної правової оцінки,
розглянувши апеляційну скаргу ДПІ по
суті.

Згідно п. 1 частини першої ст. 80 ГПК
України господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо спір не
підлягає вирішенню в господарських
судах України.

Враховуючи наведене та виходячи із
системного аналізу норм ГПК України,
колегія суддів вважає, що спір згідно
поданої Інспекцією апеляційної скарги
на постанову господарського суду м.
Києва від 16.01.2014 року не підлягав
вирішенню в господарському суді в
порядку апеляційного провадження.

За таких обставин, суд касаційної
інстанції зазначає, що здійснивши
апеляційне провадження та розглянувши
по суті апеляційну скаргу ДПІ на
постанову господарського суду м. Києва
від 16.01.2014 року, суд апеляційної
інстанції припустився порушень,
зокрема, вимог ст. 91 ГПК України, у
зв'язку з чим оскаржувана постанова
апеляційної інстанції підлягає
скасуванню, як незаконна, а апеляційне
провадження за скаргою Державної
податкової інспекції в Оболонському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві на згадану
постанову господарського суду м. Києва
підлягає припиненню.

З урахуванням викладеного та керуючись
нормами ст.ст. 1, 23, 91 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
ст. 210 Господарського кодексу України
та п. 1 ст. 80, ст.ст. 91, 111, 1115, 1117, 1119 - 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції в Оболонському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві задовольнити
частково.

2. Постанову Київського
апеляційного господарського суду від
22.04.2014 р. у справі № 910/22798/13 скасувати.

3. Прийняти нове рішення (ухвалу):
"Припинити апеляційне провадження за
апеляційною скаргою Державної
податкової інспекції в Оболонському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві на постанову
господарського суду м. Києва від 16.01.2014
р. у справі № 910/22798/13."

Головуючий
В.М. Коваленко

Судді
П.К. Міщенко

В.Я. Погребняк

Постанова виготовлена та підписана
03.07.2014 року.