ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 року Справа № 910/16705/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Іванової Л.Б. - головуючого, Гольцової
Л.А., Козир Т.П.,

за участю представників: позивача -
Базелюк В.В. дов. б/н від 6 червня 2014 року,
Козир Т.О. дов. б/н від 17 червня 2014 року,
Самардак А.В. дов. б/н від 28 жовтня 2014
року та відповідача - Беседіна В.І. дов.
№ 010-01/2033 від 1 квітня 2014 року, Липської
Н.В. дов. № 010-01/542 від 5 липня 2011 року,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві касаційну скаргу
ПАТ "Державний експортно-імпортний
банк України" на постанову Київського
апеляційного господарського суду від 2
квітня 2014 року у справі Господарського
суду міста Києва за позовом ТОВ
"Агрохолдинг" до ПАТ "Державний
експортно-імпортний банк України" про
зобов'язання здійснити перерахунок та
стягнення суми,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2013 року ТОВ "Агрохолдинг" (далі
- позивач) звернулось до ПАТ "Державний
експортно-імпортний банк України" (далі
- відповідач) з позовом про зобов'язання
здійснити перерахунок процентів за
користування кредитом за період з 1
жовтня 2010 року по 30 липня 2013 року з
урахуванням відсоткової ставки 20, 25 %
річних та стягнення 381810 гривень 32 коп.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що
відповідачем в односторонньому
порядку змінено умови договору щодо
розміру відсотків за користування
кредитом.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 30 січня 2014 року в позові
відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 2 квітня 2014
року апеляційну скаргу ТОВ
"Агрохолдинг" задоволено, рішення
Господарського суду міста Києва від 30
січня 2014 року скасовано.

Прийнято нове рішення, яким позов
задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ "Державний
експортно-імпортний банк України" на
користь ТОВ "Агрохолдинг" 381810 гривень 32
коп.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ "Державний
експортно-імпортний банк України"
просить повністю скасувати постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 2 квітня 2014
року, а рішенням Господарського суду
міста Києва від 30 січня 2013 року
залишити без зміни.

Посилається на неповне дослідження
судом апеляційної інстанції обставин
справи та неправильне застосування
норм ст. 193 Господарського кодексу
України, ст. ст. 212, 526, 536, 1048, 1054
Цивільного кодексу України з огляду на
погодження у договорі процентів за
користування кредитом як у розмірі 20,25
%, так і 22, 25 %.

Вважає, що апеляційним господарським
судом порушено норми ст. ст. 626, 627, 628
Цивільного кодексу України та невірно
застосовано ст. 1056-1 Цивільного кодексу
України, у зв'язку з чим є неправомірним
висновок суду про збільшення банком
процентної ставки за кредитним
договором в односторонньому порядку.

Наполягає на тому, що встановлення
процентної ставки у розмірі 22,25 % не є
односторонньою зміною кредитного
договору у розумінні ст. 651 Цивільного
кодексу України та ст. 188
Господарського кодексу України, а є
застосуванням відсоткової ставки за
домовленістю сторін на підставі пп. 3.2.5
п. 3.2 ст. 3 кредитного договору.

Зазначає про безпідставність
застосування судом апеляційної
інстанції ст.1212 Цивільного кодексу
України, оскільки отримані банком
кошти не можна вважати набутими без
достатньої правової підстави.

Посилається на неповне дослідження
судом апеляційної інстанції наданих
доказів та ненадання їм належної
правової оцінки, а також порушення
положень ч. 2 ст. 35 Господарського
процесуального кодексу України.

Вислухавши пояснення представників
сторін, обговоривши доводи касаційної
скарги та вивчивши матеріали справи,
суд вважає, що касаційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного
кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

За нормами ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу
України та статті 6 вказаного Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу
України зміст договору становлять
умови (пункти), визначені на розсуд
сторін і погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства

Судами встановлено, що 7 червня 2010 року
між ПАТ "Державний експортно-імпортний
банк України" (банк) та ТОВ "Агрохолдинг"
(позичальник) укладено кредитний
договір № 151210К14, за умовами якого банк
надає позичальнику кредит шляхом
відкриття невідновлювальної кредитної
лінії на умовах цього договору, а
позивач зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти за
користування кредитом, комісії та інші
платежі, встановлені цим договором.
Кінцевим терміном погашення кредиту
встановлено 30 листопада 2010 року (пп. 3.2.2
договору).

Відповідно до пп. 3.2.4 кредитного
договору проценти за користування
кредитом сплачуються позивачем,
виходячи із встановленої банком
процентної ставки у розмірі 20,25 %
річних.

За пп. 6.5.1 договору позичальник сплачує
банку проценти за користування
кредитом у розмірі, зазначеному в п. 3.2
цього договору, у валюті кредиту.

У подальшому сторонами укладено ряд
додаткових договорів, якими змінено
умови щодо строку повернення кредиту
та графіку його погашення.

Обгрунтовуючи позовні вимоги про
зобов'язання здійснити перерахунок
процентів за користування кредитом та
стягнення 381810 гривень 32 коп., ТОВ
"Агрохолдинг" зазначило, що банком
безпідставно та без погодження з
позичальником, в односторонньому
порядку, збільшено проценти за
кредитом до 22,5 %.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та частково задовольняючи
вимогу про стягнення 381810 гривень 32 коп.
на підставі ст.1212 ЦК України,
апеляційний господарський суд виходив
з того, що відповідач не мав права в
односторонньому порядку застосовувати
збільшену відсоткову ставку,
передбачену пп. 3.2.5 кредитного
договору, а в частині відмови у
задоволенні вимоги про зобов'язання
здійснити перерахунок процентів - суд
дійшов висновку про те, що обраний
позивачем спосіб захисту не
передбачений законом.

Однак, суд касаційної інстанції не може
погодитись з вказаними висновками
апеляційного господарського суду з
наступних підстав.

За правилом частини третьої статті 1056-1
Цивільного кодексу України фіксована
процентна ставка є незмінною протягом
усього строку кредитного договору.
Встановлений договором розмір
фіксованої процентної ставки не може
бути збільшено банком в
односторонньому порядку. Умова
договору щодо права банку змінювати
розмір фіксованої процентної ставки в
односторонньому порядку є нікчемною.

Судами встановлено, що відповідно до
пп. 5.1.4.9 кредитного договору позивач
зобов'язався спрямовувати грошові
надходження на власні рахунки,
відкриті в установі відповідача, таким
чином, щоб щомісячно обсяг:

- загальних грошових потоків на
рахунках, відкритих у банку, був не
менше 10000000 гривень 00 коп.;

- середньоденних залишків коштів
на поточних рахунках, відкритих у
банку, був не менше 300000 гривень 00 коп.

Підпунктом 3.2.5 кредитного договору
сторони обумовили збільшення
процентної ставки за користування
кредитом на 2 % у разі
невиконання/порушення позивачем
будь-якої з умов щодо, зокрема,
підтримання встановленого обсягу
загальних грошових потоків та/або
середньоденних залишків коштів на
поточному рахунку позивача згідно з
підпунктом 5.1.4.9 цього договору,
починаючи з першого місяця, наступного
за тим, у якому сталося таке (-і)
порушення, і до останнього числа
місяця, у якому таку(-і) умову (-и) було
виконано.

Таким чином, як вірно зазначив місцевий
господарський суд, сторони у договорі
досягли згоди щодо умов про розмір
процентної ставки - 20,25%, можливість
збільшення її розміру на 2% у разі
невиконання/порушення позичальником
певних умов двостороннього договору та
порядок і строки застосування
підвищеної відсоткової ставки за
користування кредитом, зокрема, момент
припинення застосування збільшеної
процентної ставки.

Як з'ясовано судами попередніх
інстанцій, ТОВ "Агрохолдинг" не
забезпечило підтримання щомісячного
обсягу загальних грошових потоків на
його рахунку в установі відповідача у
розмірі, не меншому 10 000 000 гривень 00
коп., як це передбачено підпунктом 5.1.4.9
кредитного договору, а отже, настала
умова, за якої банк мав право збільшити
процентну ставку за користування
кредитними коштами у встановленому
договором розмірі, порядку та на
встановлений договором строк.

Саме відповідно до цих умов договору
відповідач нарахував, а позивач
сплатив спірну суму процентів.

За таких обставин, враховуючи, що
застосування банком підвищеної на 2
відсотки процентної ставки за
користування кредитними коштами
здійснено у порядку та на умовах,
погоджених сторонами кредитного
договору, суд касаційної інстанції
погоджується з висновками місцевого
господарського суду про те, що такі дії
банку не є односторонньою зміною умов
договору у розумінні ст. 651 Цивільного
кодексу України та ст. 188
Господарського кодексу України, а
умови договору щодо розміру, порядку та
строків застосування підвищеної
процентної ставки за користування
кредитом не можна вважати нікчемними у
розумінні правила ст. 1056-1 Цивільного
кодексу України.

З огляду на викладене, апеляційний
господарський суд неправильно
застосував до спірних правовідносин
частину третю статті 1056-1 Цивільного
кодексу України, дійшов помилкового
висновку про односторонню зміну ПАТ
"Державний експортно-імпортний банк
України" фіксованої процентної ставки
за кредитом та безпідставно
задовольнив позов.

Враховуючи викладене, оскаржувану
постанову суду апеляційної інстанції
визнати законною та обгрунтованою не
можна, отже, вона підлягає скасуванню.

Рішення місцевого господарського суду
постановлене за наслідками перевірки
всіх доводів сторін, які заслуговують
на увагу, повного встановлення
суттєвих для справи обставин,
дослідження та оцінки наданих
сторонами доказів, правильного
застосування до спірних правовідносин
норм матеріального та процесуального
права, а тому зміні чи скасуванню
непідлягає.

Керуючись ст. ст. 111-5, 111-7- 111-9,111-11
Господарського процесуального кодексу
України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу задовольнити.

Скасувати постанову Київського
апеляційного господарського суду від 2
квітня 2014 року.

Рішення господарського суду міста
Києва від 30 січня 2014 року залишити без
зміни.

Головуючий
Л. Іванова

Судді
Л. Гольцова

Т. Козир