м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Господарський суд міста Києва у складі
судді Марченко О.В., при секретарі
судового засідання Роздобудько В.В.
розглянув у відкритому судовому
за позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, м. Київ, до
ліквідаційної комісії Голосіївської
районної в м. Києві ради, м. Київ,
та управління освіти Голосіївської
районної в місті Києві державної
адміністрації, м. Київ,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача - Голосіївська районна в
місті Києві державна адміністрація, м.
про визнання договору недійсним та
застосування наслідків недійсності
за участю представників:
позивача - ОСОБА_2 (довіреність від
відповідача-1 - не з'явився;
відповідача-2 - Федорчук О.В.
(довіреність від 07.11.2013 №2813);
третьої особи - Асіпцової О.В.
(довіреність від 04.04.2014 №100-2632).
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі
- ФОП ОСОБА_1) звернулася до
господарського суду міста Києва з
позовом до Київської міської ради (далі
- Рада) про визнання недійсним типового
договору оренди нежилого приміщення
від 11.11.2009 № 181-09 (далі - Договір),
укладеного ФОП ОСОБА_1 та Голосіївською
районною у м. Києві радою.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 27.12.2013 порушено провадження у
справі; залучено до участі у справі
Голосіївську районну в місті Києві
державну адміністрацію (далі -
Голосіївська РДА) як третю особу, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні відповідача.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 03.02.2014 за ініціативою суду
замінено первісного відповідача -
Київську міську раду належним -
ліквідаційною комісією Голосіївської
районної в м. Києві ради (далі -
Ліквідаційна комісія).
Голосіївська РДА 31.03.2014 подала до суду
заперечення на позовну заяву,
зі змісту яких вбачається, що
приміщення, розташоване за адресою: м.
Київ, вул.
Набережно-Корчуватська, 56/66, належало
територіальній громаді Голосіївського
району м. Києва на праві комунальної
власності, отже, на момент укладення
Договору саме Голосіївська районна в м.
Києві рада була наділена правом
визначення доцільності, порядку та
умов відчуження, розпорядження,
користування майном, в тому числі
передачі його в оренду; крім того, третя
особа вважає, що даний позов
пред'явлений позивачем з метою
уникнення відповідальності за
оскаржуваним Договором, оскільки
рішенням господарського суду міста
Києва від 11.12.2013 № 5011-36/15162-2012 позов
заступника прокурора Голосіївського
району міста Києва в інтересах держави
в особі: Київської міської ради,
Управління освіти Голосіївської
районної в місті Києві державної
адміністрації (далі - Управління
освіти) до ФОП ОСОБА_1, третя особа, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні позивача -
Голосіївська РДА, про зобов'язання
звільнити приміщення та стягнення 269
829,40 грн. задоволено та стягнуто з ФОП
ОСОБА_1 на користь держави в особі
Управління освіти 269 829,40 грн.
заборгованості з орендної плати та
комунальним платежам.

ФОП ОСОБА_1 01.04.2014 подала письмові
пояснення, в яких додатково зазначила,
що орендоване позивачем в період 11.11.2009
по 07.10.2011 нежитлове приміщення взагалі
не могло бути переданим в оренду для
діяльності під кафе, тобто не за
цільовим призначенням; таким чином,
приміщення передавалося в оренду
відповідачем з умисним приховуванням
статусу цього приміщення та з наміром
отримання додаткових матеріальних
коштів, а спеціальне призначення
об'єкту оренди ігнорувалося, що
безумовно вказує на наявність наміру
відповідача на настання наслідків
укладання Договору, який суперечить
інтересам держави і суспільства; крім
того, просила провести реституцію за
Договором, стягнувши на користь
позивача « 211 360 грн. та 358 484, 14 грн. в
дохід Держави».

17.04.2014 представник третьої особи у
судовому засіданні подав суду
клопотання про залучення до участі у
справі Управління освіти як третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору, на стороні
відповідача.

Позивач подав суду копію постанови
Київського апеляційного
господарського суду від 12.11.2013, якою
скасовано рішення господарського суду
міста Києва від 05.07.2013 у справі № 910/7864/13
за позовом прокурора Голосіївського
району м. Києва в інтересах держави в
особі Київської міської ради та
Управління освіти до ФОП ОСОБА_1 про
стягнення 88 654,74 грн. та прийнято нове
рішення, яким задоволено позов
прокурора та стягнуто з відповідача 88
654,74 грн. заборгованості зі сплати
орендної плати за нежитлове
приміщення.

ФОП ОСОБА_1 просила визнати Договір
недійсним та застосувати наслідки
недійсності правочину, а саме стягнути
211 360 грн. на користь позивача та 358 484, 14
грн. в дохід Держави (при цьому, не
зазначаючи відповідача за такими
вимогами).

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 17.04.2014 залучено до участі у
справі Управління освіти як іншого
відповідача.

Позивач 07.05.2014 через відділ діловодства
суду подав суду клопотання про заміну
неналежного відповідача, а саме просив
Голосіївську РДА замінити на
Управління освіти. Суд відмовив в
задоволенні такого клопотання.

19.05.2014 Управління освіти подало суду
відзив на позовну заяву, в якому
зазначає про те, що нежитлове
приміщення за адресою: м.Київ, вул.
Набережно-Корчуватська, 56/66, перебуває
в комунальній власності
територіальної громади міста Києва та
знаходиться на балансі Управління
освіти; орендарі мають сплачувати на
рахунок Управління освіти як
балансоутримувача орендну плату за
орендовані нежитлові приміщення, яка
розподіляється в пропорціях розподілу
між бюджетом міста Києва і
підприємством (балансоутримувачем,
кошти спрямовуються на потреби галузі
району) відповідно до бюджету міста
Києва на відповідний рік; крім того, на
думку Управління освіти, даний позов
пред'явлений позивачем з метою
уникнення відповідальності за
оскаржуваним Договором, оскільки
господарським судом міста Києва
попередньо винесені рішення про
стягнення з ФОП ОСОБА_1 заборгованості
на загальну суму 358 484,14 грн. за
оскаржуваним Договором.

У судовому засіданні 12.06.2014 представник
позивача подав клопотання про
залучення до участі у справі
співвідповідача - Управління освіти.
Суд відмовив в задоволенні такого
клопотання з огляду на залучення даної
юридичної особи як відповідача ухвалою
суду від 17.04.2014.

Крім того, встановивши, що позовні
заяви, надіслані позивачем третій
особі і відповідачу-2 мають різний
зміст, позивач просив суд позовні
вимоги вважати такими: «визнати
недійсним Договір та застосувати
наслідки недійсності правочину»;
позовні вимоги підтримав в цій
«редакції».

Представники відповідача і третьої
особи проти позову заперечили,
зазначаючи про його невмотивованість,
необґрунтованість і суперечність
іншим матеріалам справи, а також
просили суд застосувати до вимог
наслідки спливу строку позовної
давності.

Оцінивши наявні в матеріалах справи
докази, які мають значення для розгляду
справи по суті, проаналізувавши
встановлені фактичні обставини справи
в їх сукупності, заслухавши пояснення
представників учасників судового
процесу, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Частиною першою статті 626 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України)
передбачено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

За змістом частини першої статті 638 ЦК
України договір є укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору.

Відповідно до частини першої статті 759
ЦК України за договором найму (оренди)
наймодавець передає або зобов'язується
передати наймачеві майно у
користування за плату на певний строк.

Так, судом встановлено, що Договір за
своєю правовою природою є договором
оренди, в якому сторони досягли згоди
щодо всіх істотних його умов.

11.11.2009 позивачем (орендар) та Радою
(орендодавець) було укладено Договір за
умовами якого:

- орендодавець передав (на підставі
розпорядження Ради від 16.10.2009 № 126), а
орендар прийняв в користування
нежитлове приміщення, що знаходиться
за адресою: м. Київ, вул.
Набережно-Корчуватська, 56/66
(розташоване в дитячому навчальному
закладі № 64, площею 366, 54 кв.м) для
розміщення їдальні, буфету та кафе без
реалізації тютюнових та горілчаних
виробів (пункт 1.1 Договору);

- строк дії Договору з 11.11.2009 до 11.11.2011
(пункт 5.1 Договору).

Рішенням Київської міської ради від
09.09.2010 за № 7/4819 "Про питання організації
управління районами в місті Києві"
припинено з 31.10.2010 шляхом ліквідації
районні в місті Києві ради, зокрема
Голосіївську районну у місті Києві
раду. Разом з тим, на даний час вона
перебуває в процесі ліквідації.

Згідно з частиною першою статті 6
Закону України "Про столицю України
місто-герой Київ" місцеве
самоврядування у місті Києві
здійснюється територіальною громадою
міста як безпосередньо, так і через
Київську міську раду, районні в місті
ради та їх виконавчі органи.

Відповідно до статті 60 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні"
територіальним громадам сіл, селищ,
міст, районів у містах належить право
комунальної власності на рухоме і
нерухоме майно, доходи місцевих
бюджетів, інші кошти, землю, природні
ресурси, підприємства, установи та
організації, в тому числі банки,
страхові товариства, а також пенсійні
фонди, частку в майні підприємств,
житловий фонд, нежитлові приміщення,
заклади культури, освіти, спорту,
охорони здоров'я, науки, соціального
обслуговування та інше майно і майнові
права, рухомі та нерухомі об'єкти,
визначені відповідно до закону як
об'єкти права комунальної власності, а
також кошти, отримані від їх
відчуження.

Враховуючи наведене, вказані
нормативно-правові акти свідчать про
те, що повноваження щодо володіння,
користування та розпорядження усім
комунальним майном на території міста
Києва перейшли до Київської міської
ради, а тому даний орган місцевого
самоврядування наділений
правомочностями власника відносно
цього майна.

Розпорядженням Київської міської
державної адміністрації від 10.12.2010 за №
1112 "Про питання організації управління
районами в місті Києві" затверджено
переліки підприємств, організацій та
установ, майно яких передається до
сфери управління районних в місті
Києві державних адміністрацій згідно з
додатками 1- 10 до цього розпорядження.

Згідно з додатком 4 розпорядження
Голосіївської районної в місті Києві
ради від 06.04.11 за № 261 "Про забезпечення
життєдіяльності Голосіївського району
міста Києва у сферах управління,
віднесених до повноважень
Голосіївської районної в місті Києві
державної адміністрації" управління
освіти Голосіївської районної в місті
Києві державної адміністрації є
балансоутримувачем нежитлового
приміщення за адресою: м. Київ, вул.
Набережно-Корчуватська, 56/66.

Відповідно до частини шостої статті 16
Закону України «Про дошкільну освіту»
засновник (власник) державного чи
комунального дошкільного навчального
закладу не має права безпідставно
ліквідувати його, зменшувати в ньому
площу території, кількість груп, а
також здавати в оренду приміщення
(будівлі).

Листом від 08.09.2011 № 2754
Санітарно-епідеміологічною станцією
Голосіївського району міста Києва ФОП
ОСОБА_1 було повідомлено про те, що на
виконання протесту прокуратури
Голосіївського району міста Києва від
31.08.2011 на висновок державної
санітарно-епідеміологічної експертизи
(далі - ДСЕ) від 26.05.2010 № 01.03/4213, а також у
зв'язку з порушенням позивачем вимог
пункту 6 статті 16 Закону України «Про
дошкільну освіту», висновок Державної
санітарної експертизи від 26.05.2010 №
01.03/4213, наданий на діяльність кафе в
приміщенні харчоблоку дошкільного
навчального закладу № 64, скасовується.

Зазначеного листа суду подано ФОП
ОСОБА_1 та повідомлено про те, що листа
отримано особисто.

07.10.2011 головний державний санітарний
лікар Голосіївського району м. Києва
Калеберда Л.В. виніс постанову про
застосування
адміністративно-запобіжних заходів, у
якій, зокрема, акцентувано увагу на
тому, що в орендованому позивачем
нежитловому приміщенні дошкільного
навчального закладу № 64 м. Києва не
ведеться діяльність, пов'язана з
навчально-виховною роботою.

Згідно з пунктом 3.19 Державних
санітарних норм і правил влаштування,
утримання загальноосвітніх навчальних
закладів та організації
навчально-виховного процесу ДСанПіН
5.5.2.008-01, затверджених постановою
Головного державного санітарного
лікаря України від 14.08.2001 № 63, здача в
оренду територій, будівель, приміщень,
обладнання підприємствам, установам,
організаціям іншим юридичним та
фізичним особам для використання, що не
пов'язано із навчально-виховним
процесом, не дозволяється.

За приписами частин першої і п'ятої
статті 203 ЦК України зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Разом з тим, проаналізувавши умови
Договору, суд дійшов висновку про те, що
він укладений в межах повноважень, а
тому підстави для визнання його
недійсним відсутні.

Частиною 3 статті 18 Закону передбачено,
що Орендар зобов'язаний вносити
орендну плату своєчасно і у повному
обсязі. Крім того, відповідно до вимог
статті 19 вказаного Закону, Орендар
зобов'язаний вносити орендну плату та
інші платежі незалежно від наслідків
господарської діяльності та в строк,
встановлений Договором.

Згідно з п. 3.1 Договору розмір орендної
плати за перший календарний місяць
згідно з рішенням Голосіївської
районної в м. Києві ради від 20.03.2008 № 21/12,
від 10.04.2008 № 22/05 та від 19.06.2008 № 23/09
становить 8 277,48 грн., згідно розрахунку
зазначеного у Додатку 1 до Договору.

Пунктом 3.2. Договору сторони погодили,
що розмір орендної плати за кожний
наступний календарний місяць
визначається шляхом коригування
місячної орендної плати попереднього
місяця на індекс інфляції за поточний
місяць.

У відповідності до пункту 3.3 Договору
орендна плата сплачується орендарем
щомісячно в повному обсязі, незалежно
від наслідків господарсько-фінансової
чи іншої діяльності до 15 числа
поточного місяця та перераховується на
відповідний розрахунковий рахунок.

Відповідно до пункту 5.1 Договору термін
дії договору встановлюється з 11.11.2009 до
11.11.2011.

Пунктом 5.2 Договору передбачено, що
після закінчення терміну,
встановленого в п. 5.1. Договір оренди
припиняє свою дію. Орендар має право у
встановленому порядку звернутись до
орендодавця з проханням укласти
договір на наступний період. В разі
відмови орендодавця продовжити термін
оренди, орендар повинен звільнити
приміщення згідно умов п. 2.13 Договору.

Згідно з п. 2.13. Договору при
достроковому припиненні дії договору
або після закінчення його терміну дії,
при не переукладанні договору на новий
термін, орендар зобов'язаний у 10-денний
строк здати приміщення по акту
експлуатуючій організації з усіма
зробленими поліпшеннями, які не можна
відокремити без шкоди для приміщення.

Підставою для припинення нарахування
орендних платежів по цьому Договору є
акт передачі орендованого приміщення
орендодавцеві. Орендна плата
сплачується орендарем по день
фактичної передачі приміщення по акту.
(п. 2. 20 Договору)

Відповідно до п. 3.6. Договору по
закінченні терміну дії Договору
орендна плата та інші платежі
(комунальні послуги, експлуатаційні
витрати, відшкодування витрат,
пов'язаних з утриманням земельної
ділянки) сплачуються орендарем по день
фактичного звільнення приміщення
включно.

Як встановлено судом, приміщення
повернуто орендодавцеві лише у 2013 році.

Крім того, правомірність укладення
Договору, а також факт наявності
заборгованості за Договором
встановлювалися господарськими судами
у розгляді справ №№ 5011-36/15162-2012 і 901/7864/13,
копії судових рішень з яких наявні в
матеріалах справи, що свідчить у тому
числі про неможливість застосування
реституції до правовідносин сторін.

Згідно з частиною третьою статті 35
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України) обставини,
встановлені рішенням суду у
господарській, цивільній або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, крім встановлених
рішенням третейського суду, не
доказується при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Слід також зазначити, що позивачем у
зверненні до суду з позовом
неправильно визначено позивача, не
подано витребуваних судом доказів,
позовні заяви, які містяться у
відповідача та третьої особи, мають
різний зміст.

При цьому, у пункті 2.7 постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
29.05.2013 № 11 «Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними» зазначено, що частиною
третьою статті 207 ГК України
передбачена і можливість припинення
господарського зобов'язання лише на
майбутнє. Отже, якщо зі змісту
господарського договору випливає, що
зобов'язання за цим договором може бути
припинено лише на майбутнє, оскільки
неможливо повернути усе одержане за
ним (наприклад, вже здійснене
користування за договором майнового
найму (оренди), користування
електроенергією, спожиті послуги,
зберігання, здійснене за відповідним
договором, тощо), то господарський суд
одночасно з визнанням господарського
договору недійсним (за наявності
підстав для цього) зазначає в
резолютивній частині рішення, що
зобов'язання за договором припиняється
лише на майбутнє.

При цьому слід враховувати, що
зобов'язання припиняються на майбутнє
не на підставі відповідної вказівки в
рішенні суду, а в силу закону, тому при
визнанні недійсним правочину
(господарського договору) зобов'язання
його сторін припиняються на майбутнє з
моменту набрання чинності рішення суду
про визнання правочину (договору)
недійсним, хоча б у судовому рішенні й
не було зазначено про таке припинення.

Якщо господарське зобов'язання
припиняється лише на майбутнє,
господарським судам слід виходити з
того, що у відповідних випадках і
неможливості повернення одержаного за
зобов'язанням у натурі правові
наслідки такої недійсності
визначаються відповідно до статті 216 ЦК
України та частини другої статті 208 ГК
України.

Разом з тим якщо за правочином,
визнаним недійсним, права та обов'язки
передбачалися лише на майбутнє, то
наслідки у вигляді реституції
застосовані бути не можуть, але згідно
з частиною другою статті 236 ЦК України
можливість настання таких прав та
обов'язків у майбутньому припиняються.

За приписами статті 49 ГПК України
судові витрати зі справи покладаються
на позивача.

Керуючись статтями 49, 82 - 85 ГПК України,
господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 23.06.2014.

Суддя
О.
Марченко