ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2014 року Справа № 904/10100/13 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого Остапенка М.І.суддів
Гончарука
П.А.
Стратієнко Л.В. (доповідач)з участю
представників: позивача: відповідача:
Станішевський І.С. Кісілевич
Є.Є.розглянувши у відкритому
судовому засіданні касаційну скаргу
публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України"на рішення та
постановуГосподарського суду
Дніпропетровської області від 18 лютого
2014 року Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від 16
квітня 2014 рокуу справі№ 904/10100/13за
позовомпублічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз
України"допублічного акціонерного
товариства "Дніпродзержинська
теплоелектроцентраль"про стягнення 19
523 507, 46 грн.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2013 р. позивач звернувся в суд з
позовом про стягнення з відповідача 16
376 178,91 грн заборгованості за отриманий
природний газ за договором купівлі -
продажу природного газу № МР001-2172-ТЕ
від 20.07.2012, 1 311 621,26 грн пені, 7 % штраф у
розмірі 1 294 933,36 грн, 52 155,62 грн
інфляційних втрат, 488 618,31 грн 3% річних.

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 18.02.2014
(суддя - Манько Г.В.), залишеним без змін
постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
16.04.2014 (головуючий - Чимбар Л.О., судді -
Антонік С.Г., Прудніков В.В.), позов
задоволено частково.

Стягнуто з публічного акціонерного
товариства "Дніпродзержинська
теплоелектроцентраль" на користь
публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" 12 155 723,28 грн
основного боргу, 52 155,62 грн інфляційних
втрат, 488 618,31 грн 3 % річних, 841 706,69 грн. 7 %
штрафу, 852 553,82 грн пені та судові
витрати.

Провадження у справі у частині
стягнення основного боргу в сумі 4 220
455,63 грн на підставі ч. 1 п. 1-1 ст. 80 ГПК
України припинено.

В іншій частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на неповноту встановлення
обставин справи при вирішенні спору,
порушення і неправильне застосування
норм матеріального і процесуального
права, просить скасувати постановлені
у справі судові рішення в частині
відмови у стягненні 459 067,44 грн пені та 453
226,67 грн 7 % штрафу та прийняти в цій
частині нове рішення, яким
задовольнити вказані вимоги. В іншій
частині рішення залишити без змін.

У відзиві на касаційну скаргу
відповідач просить залишити її без
задоволення, а судові рішення - без
змін.

Заслухавши пояснення представників
сторін, обговоривши доводи касаційної
скарги, перевіривши матеріали справи,
суд вважає, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ст. ст. 525, 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться; одностороння відмова від
зобов`язання або одностороння зміна
його умов не допускається.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено господарськими судами,
20.07.2012 між ПАТ "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (продавець)
і ПАТ "Дніпродзержинська
теплоелектроцентраль" (покупець) було
укладено договір № МР001-2172-ТЕ
купівлі-продажу природного газу, за
умовами якого продавець зобов'язувався
передати у власність покупцю у 2012 році
природний газ, ввезений на митну
територію України ПАТ "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а
покупець - прийняти та оплатити цей
природний газ, на умовах цього
договору.

Газ, що продається за цим договором,
використовується покупцем виключно
для виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням, релігійними
організаціями та національними
творчими спілками і їх регіональним
осередкам.

Пунктами 5.1., 5.5 договору передбачено, що
ціна (граничний рівень ціни) на газ для
теплопостачальних підприємств та
послуги з його транспортування
установлюються Національною комісією
регулювання електроенергетики України
НКРЕ). Загальна сума вартості газу за
цим договором складається із сум
вартості місячних поставок.

Відповідно до п. 6.1. договору остаточний
розрахунок за фактично переданий газ
здійснюється до 14 числа місяця,
наступного за місяцем поставки газу.

На виконання умов договору, позивач
передав, а відповідач прийняв
природний газ, що підтверджується
актами приймання - передачі природного
газу (а.с. 14-16), однак відповідач, в
порушення умов договору, зобов'язання з
оплати поставленого природного газу
виконав частково в сумі 2 179 695,27 грн,
внаслідок чого у виникла
заборгованість в сумі 16 376 178,91 грн.

У зв'язку із тим, що відповідачем в ході
розгляду справи було сплачено 4 220 455,63
грн основний борг, то місцевий
господарський суд, з яким погодився і
суд апеляційної інстанції, правомірно
припинив провадження у справі у цій
частині позовних вимог на підставі ч. 1
п. 1-1 ст. 80 ГПК України.

Отже, оскільки відповідач своїх
зобов'язання за договором належним
чином не виконав, чим порушив умови
договору та вимоги ст. ст. 525, 526 ЦК
України, то господарські суди прийшли
до правильного висновку про стягнення
з відповідача на користь позивача 12 155
723,28 грн. основного боргу та згідно з ст.
625 ЦК України 52 155,62 грн інфляційних
втрат, 488 618,31 грн 3 % річних.

18.02.2014 ПАТ "Дніпродзержинська
теплоелектроцентраль" подало до
господарського суду відзив з проханням
про зменшення розміру 7 % штрафу та пені.

Статтями 193, 199 ГК України, ч. 1 ст. 216 ЦК
України передбачено, що виконання
господарських зобов'язань
забезпечується заходами захисту прав
та відповідальності учасників
господарських відносин, передбаченими
цим кодексом та іншими законами. До
відносин щодо забезпечення виконання
зобов'язань учасників господарських
відносин застосовуються відповідні
положення ЦК України.

Заходами відповідальності у вигляді
застосування господарських санкцій
передбачено ч. 1 ст. 216 та ч. 1 ст. 546 ЦК
України.

Згідно зі статтями 230, 231 ГК України
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми, яку відповідач
зобов'язаний сплатити за невиконання
чи неналежне виконання господарського
зобов'язання. Якщо розмір штрафних
санкцій не визначено, санкції
застосовуються у розмірі,
передбаченому договором.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, яке боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відповідно до п. 7.2. договору у разі
невиконання покупцем пункту 6.1. цього
договору він у безспірному порядку
зобов'язується сплатити продавцю крім
суми заборгованості пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня, від суми простроченого платежу,
за кожен день прострочення платежу, а
за прострочення понад 30 (тридцять) днів
додатково сплатити штраф у розмірі 7
(семи) відсотків від суми простроченого
платежу.

У разі якщо належні до сплати штрафні
санкції надмірно великі порівняно із
збитками кредитора, суд має право
зменшити розмір стягуваних санкцій.
При цьому повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу. (ч. 1 ст. 233 ГК
України). Схоже правило міститься в ч. 3
ст. 551 ЦК України, відповідно до якої
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення. Право господарського
суду зменшити у виняткових випадках
розмір неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання закріплено в п. 3
ч. 1 ст. 83 ГПК України.

Таким чином, враховуючи надані
сторонами докази та їх фінансовий стан
і інтереси, а також те, що відповідача є
стратегічно - важливим об'єктом для
міста, оскільки виробляє теплову
енергію для потреб населення,
підприємств, установ і організацій
міста, то за таким обставин місцевий
господарський суд, з яким погодився і
суд апеляційної інстанції, правомірно
задовольнив заяву відповідача та
застосувавши ч. 1 ст. 233 ГК України, п. 3
ст. 83 ГПК України обґрунтовано зменшив
штрафні санкція, зокрема, штраф до 841
706,69 грн, пеню до 852 553,82 грн.

Що стосується доводів касаційної
скарги про те, що відсутність вини
відповідача у виникненні боргу, його
важкий фінансовий стан не є
винятковими випадками в розумінні ст.
233 ГК України, п. 3 ст. 83 ГПК України та
підставою для зменшення неустойки, то
вони є безпідставними, оскільки це
питання також було предметом судового
дослідження і апеляційним судом з
наданих відповідачем доказів
встановлено, що ці докази є достатньою
підставою для зменшення нарахованих
суми пені та штрафу.

Інші посилання скаржника в
обґрунтування касаційної скарги
матеріалами справи не підтверджуються,
спростовуються висновками судів та не
доведені відповідно до вимог ст. 33 ГПК
України.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 1115, 1117, 1119- 11111 ГПК України,
Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
залишити без задоволення, а рішення
Господарського суду Дніпропетровської
області від 18 лютого 2014 року та
постанову Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від 16
квітня 2014 року у справі за № 904/10100/13 -
без змін.

Головуючий, суддя М. ОстапенкоСуддя
П. ГончарукСуддя Л. Стратієнко