м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/7487/14 17.06.14

За позовом Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Запоріжгаз" до Державного
підприємства "Центр сертифікації та
експертизи насіння і садивного
матеріалу" про стягнення 2
810,17 грн. Суддя Стасюк С.В.

Представники сторін:

від позивача Бурдак О.В.(дов. 19/0024 від
01.10.2013 року)від відповідача не з'явився

Відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України у
судовому засіданні 17 червня 2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення у справі.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Публічне акціонерне товариство по
газопостачанню та газифікації
"Запоріжгаз" (надалі по тексту - позивач)
звернулось до Господарського суду
міста Києва з позовом до Державного
підприємства "Центр сертифікації та
експертизи насіння і садивного
матеріалу" (надалі по тексту -
відповідач) про стягнення 2 810,17 грн.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 23.04.2014 року порушено
провадження у справі № 910/7487/14, розгляд
справи призначено на 20.05.2014 року.

20.05.2014 року через відділ діловодства
Господарського суду міста Києва від
позивача надійшло клопотання про
розгляд справи за відсутності
представника позивача за наявними в
матеріалах справи доказами.

Представники сторін в судове засідання
20.05.2014 року не з'явилися, вимоги ухвали
суду від 23.04.2014 року не виконали, про
дату та час слухання справи
повідомлялись належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 20.05.2014 року розгляд справи
було відкладено на 17.06.2014 року, у зв'язку
з неявкою сторін.

У судовому засіданні 17.06.2014 року
представник позивача підтримав
позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у судове
засідання 13.05.2014 року повторно не
з'явився, вимоги ухвали суду від 07.02.2014
року не виконав, письмового відзиву на
позов не надав, про причини своєї
неявки суд не повідомив.

Місцезнаходження відповідача за
адресою: 04112, м. Київ, вул. Олени Теліги,
буд. 8, на яку було відправлено ухвали
суду вказана в позові та
підтверджується витягом з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців.

Слід зазначити, що законодавство
України, в тому числі Господарський
процесуальний кодекс України, не
зобов'язує й сторону у справі, зокрема
позивача, з'ясовувати фактичне
місцезнаходження іншої сторони
(сторін) у справі (якщо воно не
співпадає з її місцезнаходженням,
визначеним згідно зі статтею 93
Цивільного кодексу України) та
зазначати таке фактичне
місцезнаходження в позовній заяві чи
інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження
юридичної особи - учасника судового
процесу з якихось причин не відповідає
її місцезнаходженню, визначеному
згідно з законом, і дана особа
своєчасно не довела про це до відома
господарського суду, інших учасників
процесу, то всі процесуальні наслідки
такої невідповідності покладаються на
цю юридичну особу.

При цьому, судом враховано, що
відповідно до пункту 3.9.1 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції",
розпочинаючи судовий розгляд, суддя
має встановити, чи повідомлені про час
і місце цього розгляду особи, які
беруть участь у справі, але не з'явилися
у засідання.

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87
Господарського процесуального кодексу
України.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору (пункт 3.9.2.
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 року "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції").

Зважаючи на те, що неявка представника
відповідача не перешкоджає всебічному,
повному та об'єктивному розгляду всіх
обставин справи, суд вважає за можливе
розглянути справу за наявними в ній
матеріалами в порядку статті 75
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані позивачем
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, суд -

ВСТАНОВИВ:

28.01.2013 року між Публічним акціонерним
товариством по газопостачанню та
газифікації "Запоріжгаз" (постачальник)
та Державним підприємством "Центр
сертифікації та експертизи насіння і
садивного матеріалу" (споживач) було
укладено договір на постачання
природного газу за регульованим
тарифом № ТП-ПР-12780 з додатками (надалі
по тексту - Договір), за умовами якого
постачальник постачає природний газ
(далі - газ) споживачу в обсягах і
порядку, передбачених Договором для
забезпечення потреб споживача, а
споживач оплачує постачальнику
вартість газу і наданих послуг у
розмірах, строках, порядку та на умовах,
передбачених Договором.

Згідно з пунктами 4.1., 4.2. Договору
розрахунки за реалізований
споживачеві газ здійснюються за
цінами, що встановлюються Національною
комісією, яка здійснює державне
регулювання у сфері енергетики. У
випадках передбачених законодавством,
до ціни на природний газ додається:

- збір у вигляді цільової надбавки;

- податок на додану вартість за ставкою;

- тариф на транспортування природного
газу магістральними трубопроводами ;

- тариф на транспортування природного
газу розподільними трубопроводами ;

- тариф на постачання природного газу.

Сторони домовились, що ціна газу,
розрахована відповідно до пунктів 4.1.,
4.2. Договору, є обов'язковою для сторін з
дати набрання нею чинності. Визначена
на її основі вартість газу буде
застосовуватись сторонами при
складанні актів приймання - передачі
газу та розрахунках за газ згідно з
умовами Договору (пункт 4.4. Договору).

Пунктом 4.6. Договору сторони погодили,
що оплата вартості послуг з постачання
газу здійснюється споживачем в розмірі
100%-ої попередньої оплати авансовими
платежами за 5 (п'ять) банківських днів
до початку місяця, із розрахунку
договірного обсягу постачання газу
протягом періоду оплати відповідно до
Додатка 2 до Договору.

На виконання умов Договору, за період з
лютого 2013 року по жовтень 2013 року
позивач передав, а відповідач прийняв
природний газ на загальну суму 46 117,79
грн., що підтверджується актами прийому
- передачі природного газу.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач зазначає, що відповідач, в
порушення у мов Договору та чинного
законодавства України, не здійснив
оплату поставленого позивачем товару у
повному обсязі, внаслідок чого, у
відповідача утворилась заборгованість
перед Публічним акціонерним
товариством по газопостачанню та
газифікації "Запоріжгаз" у розмірі 2 810,17
грн.

Відповідач не скористався своїм
процесуальним правом, передбаченим
статтею 22 Господарського
процесуального кодексу України, на
подання відзиву на позов, жодних
заперечень на спростування наведених
позивачем обставин суду не надав.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного
кодексу України передбачено, що однією
із підстав виникнення цивільних прав
та обов'язків є договори та інші
правочини.

За своєю правовою природою договір №
ТП-ПР-12780 від 28.01.2013 року є договором
поставки, а відтак між сторонами
виникли правовідносини, які підпадають
під правове регулювання параграфа 1
глави 30 Господарського кодексу
України.

Частинами 1, 6 статті 265 Господарського
кодексу України передбачено, що за
договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.
Реалізація суб'єктами господарювання
товарів негосподарюючим суб'єктам
здійснюється за правилами про договори
купівлі-продажу. До відносин поставки,
не врегульованих цим Кодексом,
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України про договір
купівлі-продажу.

Аналогічні положення містяться і у
статті 712 Цивільного кодексу України,
згідно з якою за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Не допускаються одностороння
відмова від виконання зобов'язань.

Судом встановлено, що позивач взяті на
себе зобов'язання щодо поставки
нафтопродуктів виконав належним чином,
зауважень щодо поставки
нафтопродуктів від відповідача не
надходило, що підтверджується актами
прийому - передачі природного газу за
період з лютого 2013 року по жовтень 2013
року, які підписані уповноваженими
особами та скріплені печатками сторін
(належним чином засвідчені копії
містяться в матеріалах справи).

Спір у даній справі виник у зв'язку з
невиконанням відповідачем своїх
зобов'язань в частині оплати за
поставлений позивачем природний газ
згідно Договору, внаслідок чого у
Державного підприємства "Центр
сертифікації та експертизи насіння і
садивного матеріалу" виникла
заборгованість перед Публічним
акціонерним товариством по
газопостачанню та газифікації
"Запоріжгаз" у розмірі 2 810,17 грн., яка
станом на день розгляду даної справи є
непогашеною.

Доказів протилежного суду не надано.

Згідно зі статтею 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Приймаючи до уваги те, що факт
наявності боргу у відповідача перед
позивачем у розмірі 2 810,17 грн. належним
чином доведений, документально
підтверджений і відповідачем, в
порядку статей 4-3, 33 Господарського
процесуального кодексу України не
спростований, позовні вимоги
Публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Запоріжгаз" про стягнення з Державного
підприємства "Центр сертифікації та
експертизи насіння і садивного
матеріалу" 2 810,17 грн. заборгованості за
договором на постачання природного
газу за регульованим тарифом №
ТП-ПР-12780 від 28.01.2013 року підлягають
задоволенню.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати з судового збору покладаються
на відповідача.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись
статтями 4, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства
"Центр сертифікації та експертизи
насіння і садивного матеріалу" (04112, м.
Київ, вул. Олени Теліги, буд. 8, ) на користь Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Запоріжгаз" (69035, м. Запоріжжя вулиця
Заводська, будинок 7, ) 2
810 (дві тисячі вісімсот десять) грн. 17
коп. заборгованості, 1 827 (одну тисячу
вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.
витрат по сплаті судового збору.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 23.06.2014 року

Суддя
С.В.
Стасюк