ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2014 р.
Справа № 914/1324/14

За позовом: публічного акціонерного
товариства "ЕРДЕ Банк", м. Київ,до
відповідача:товариства з обмеженою
відповідальністю "Оріва Україна", м.
Львів, про: стягнення безпідставно
перерахованих коштів, Суддя Т. РимЗа
участю представників:позивача:не
з'явився,відповідача:не з'явився.На
розгляд Господарського суду
Львівської області подано позов
публічного акціонерного товариства
"Ерде Банк" до товариства з обмеженою
відповідальністю "Оріва Україна" про
стягнення коштів. Ухвалою
Господарського суду Львівської
області від 15.04.2014 року провадження у
справі порушено, позовну заяву
прийнято до розгляду, справу
призначено до судового розгляду на
14.05.2014 року. Рух справи відображено у
попередніх ухвалах суду.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
позивач перерахував на рахунок
відповідача 62.924,32 грн. на виконання
умов договору факторингу. Проте
відповідач не вчинив дій, які був
зобов'язаний вчинити за договором
№11/230611-Ф про факторингове
обслуговування від 23.06.2011 року. Таким
чином, зазначена сума коштів є
безпідставно отриманими відповідачем,
оскільки сторонами не було складено
Реєстру переданих документів за
укладеним договором, а положення
договору, які регулюють відносини
сторін, не почали діяти.

Відповідач у судові засідання не
з'являвся, хоч був належним чином
повідомлений про час та місце судового
розгляду. Ухвали суду повернуті
відділенням зв'язку без вручення із
зазначенням причини повернення: за
закінчення терміну зберігання.

Відповідно до частини першої статті 64
Господарського процесуального кодексу
України ухвала про порушення
провадження у справі надсилається
сторонам за повідомленою ними
господарському суду поштовою адресою.
У разі ненадання сторонами інформації
щодо їх поштової адреси, ухвала про
відкриття провадження у справі
надсилається за адресою
місцезнаходження (місця проживання)
сторін, що зазначена в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців. У разі
відсутності сторін за такою адресою,
вважається, що ухвала про порушення
провадження у справі вручена їм
належним чином. Судом надіслано
відповідачу ухвалу за повідомленою
позивачем поштовою адресою: вулиця
Стрийська, будинок 148, квартира 73, місто
Львів, Львівська область, 79031. За таких
обставин відповідач вважається таким,
що належним чином повідомлений про час
та місце розгляду справи.

Відповідач проти вимог позову в
установленому порядку не заперечив.
Таким чином, суд, керуючись статтею 75
Господарського процесуального кодексу
України, вважає за можливе розглянути
справу за відсутності пояснень
(заперечень) відповідача щодо
заявлених позовних вимог та
представника відповідача у судовому
засіданні, за наявними у справі
матеріалами, яких достатньо для
встановлення обставин і вирішення
спору по суті. При цьому суд враховує ту
обставину, що відповідачу було
створено всі належні умови для
реалізації власного права на захист,
однак відповідач таким правом не
скористався, своїх заперечень суду не
надав ні в письмовому вигляді, ні
шляхом скерування повноважного
представника в судове засідання.

Вислухавши представників сторін,
проаналізувавши матеріали справи, суд
установив таке.

Між публічним акціонерним товариством
"Ерде Банк" та товариством з обмеженою
відповідальністю "Оріва Україна"
укладено договір №11/230611-Ф про
факторингове обслуговування від 23.06.2011
року (надалі - Договір). За умовами цього
договору підприємство (відповідач у
справі) зобов'язується відступити
факторові (позивач у справі) право
вимоги від дебіторів Підприємства,
зазначених у переліку дебіторів,
коштів (включаючи усі види неустойок),
право на одержання яких належить
Підприємству на підставі документів,
що підтверджують таке право вимоги
відповідно до Контракту, а Фактор має
право придбати зазначені права вимоги
коштів від дебіторів Підприємства і
передати за плату кошти у розмірі, що
рівний вартості відступленого
Підприємством Факторові права вимоги
коштів від дебіторів Підприємства, у
порядку й у випадках, передбачених
даним договором. Сторонами договір
підписано на скріплено печатками
підприємств.

Сторонами у Додаткових угодах №2/1 від
23.06.2011 р. до Договору, №2/2 від 23.09.2011 р.,
№2/3 від 23.12.2011 р., №2/4 від 23.03.2012 р., №2/5
від 21.06.2012 р. домовились, що
підприємство (відповідач у справі, ТзОВ
"Оріва Україна") передає для придбання
фактором (позивач у справі) права
вимоги грошових коштів з моменту їх
виникнення, за всіма контрактами, що
укладені між підприємством та
дебіторами, що включені до переліку
дебіторів, протягом строку (терміну)
дії Договору.

Позивачем перераховано на користь
відповідача кошти у сумі 62.924,32 грн., про
що свідчить виписка АТ "Ерде Банк" по
особовому рахунку за період з 01.07.2012 р.
по 22.05.2013 р. При цьому призначенням
платежу позивачем визначено
перерахування коштів за договорами.

Позивачем скеровано на адресу
відповідача вимогу №53/07 від 11.07.2013 р.
про повернення безпідставно отриманих
коштів. Вимога мотивована тим, що не був
укладений Реєстр переданих документів
за угодою, а тому положення договору,
які регулюють взаємовідносини сторін,
пов'язані з цим, не почали діяти. Докази
надіслання долучені до матеріалів
справи.

При ухваленні рішення суд керувався
таким.

Між сторонами у справі виникло
зобов'язання з приводу відступлення
права вимоги на підставі Договору в
силу пункту 1 частини 2 статті 11
Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 1077
Цивільного кодексу України за
договором факторингу (фінансування під
відступлення права грошової вимоги)
одна сторона (фактор) передає або
зобов'язується передати грошові кошти
в розпорядження другої сторони
(клієнта) за плату, а клієнт відступає
або зобов'язується відступити
факторові своє право грошової вимоги
до третьої особи (боржника).

Пунктом 5.1.1 Договору передбачено, що
для здійснення факторингу сторони
підписують перелік дебіторів, права
грошової вимоги до яких придбаються
фактором відповідно до умов цього
договору, шляхом підписання
відповідної додаткової угоди до цього
договору.

Як убачається із матеріалів справи,
додаткові угоди №2/1 від 23.06.2011 р., №2/2
від 23.09.2011 р., №2/3 від 23.12.2011 р., №2/4 від
23.03.2012 р., №2/5 від 21.06.2012 р. сторонами
укладено. Згідно з цими угодами сторони
домовились, що підприємство
(відповідач у справі, ТзОВ "Оріва
Україна") передає для придбання
фактором (позивач у справі) права
вимоги грошових коштів з моменту їх
виникнення, за всіма контрактами, що
укладені між підприємством та
дебіторами, що включені до переліку
дебіторів, протягом строку (терміну)
дії Договору

Відповідно до пункту 5.2.5 Договору
моментом відступлення фактором
підприємству права грошової вимоги від
дебітора за конкретною угодою є момент
підписання фактором і підприємством
Реєстру переданих документів за
угодами, право грошової вимоги, за
якими відступлено підприємством
факторові відповідно до умов цього
договору.

Відповідачем не доведено факту
передачі позивачу відповідних
документів та підписання сторонами
Реєстру переданих документів за
угодами. Позивачем не надано суду
доказів того, що він звертався до
відповідача з вимогою такі документи
передати.

Пунктом 5.3.1 Договору передбачено що
фактор не пізніше робочого дня,
наступного за днем підписання
сторонами реєстру переданих
документів за угодою і надання
підприємством стандартного
повідомлення про зміну реквізитів,
перераховує аванс у розмірі, який
передбачений у реєстрі переданих
документів за угодами, на поточний
рахунок підприємства.

Таким чином, провівши перерахування
коштів до часу складення реєстру,
позивач здійснив часткове дострокове
виконання зобов'язання (сплата авансу).
Відповідно до статті 531 Цивільного
кодексу України боржник має право
виконати свій обов'язок достроково,
якщо інше не встановлено договором,
актами цивільного законодавства або не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги,
позивач керується нормами статті 1212
Цивільного кодексу України та вважає,
що отримана відповідачем сума коштів
за умовами Договору є безпідставно
набутою, оскільки сторонами не був
укладений Реєстр переданих документів
за укладеним договором, а положення
договору, які регулюють відносини
сторін, не почали діяти.

Згідно з наведеною вище нормою закону
особа, яка набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події. Положення цієї глави
застосовуються також до вимог про: 1)
повернення виконаного за недійсним
правочином; 2) витребування майна
власником із чужого незаконного
володіння; 3) повернення виконаного
однією із сторін у зобов'язанні; 4)
відшкодування шкоди особою, яка
незаконно набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи.
Аналіз вказаної норми права дає
підстави для висновку, що цей вид
позадоговірних зобов'язань породжують
такі юридичні факти: 1) набуття особою
майна або його збереження за рахунок
іншої особи; 2) відсутність для цього
правових підстав або якщо такі відпали.

Таким чином, оскільки між сторонами у
справі було укладено Договір, а кошти,
які позивач просить стягнути з
відповідача, отримано як передоплату
за договором, то такі кошти набуто за
наявності правової підстави, а тому не
можуть бути стягнуті відповідно до
положень статті 1212 Цивільного кодексу
України. Аналогічної позиці
дотримується Верховний суд України у
постанові від 22.02.2013 р. у справі
№5006/18/13/2012. В силу положень статті 111-28
Господарського процесуального кодексу
України рішення Верховного суду
України є обов'язковими для всіх судів
України.

Крім того, суд звертає увагу позивача
на ту обставину, що факт нескладення
Реєстру переданих документів не
свідчить про те, що зобов'язання за
Договором розірвані чи іншим чином
припинені. Не визнавався вказаний
договір недійсним. Таким чином,
оскільки зобов'язання не припинено з
підстав, передбачених статтями 11, 600, 601,
604-607, 609 Цивільного кодексу України, до
моменту його виконання, таке виконання
має правові підстави (підстави, за яких
виникло це зобов'язання). Набуття
однією зі сторін зобов'язання майна за
рахунок іншої сторони в порядку
виконання договірного зобов'язання не
є безпідставним. Тобто у разі, коли
поведінка набувача, потерпілого, інших
осіб або подія утворюють правову
підставу для набуття (збереження)
майна, стаття 1212 Цивільного кодексу
України може бути застосована тільки
після того, як така правова підстава в
установленому порядку скасована,
визнана недійсною, змінена, припинена
або була відсутня взагалі. Аналогічної
позиці дотримується Верховний суд
України у постанові від 02.10.2013 р.

Таким чином, обставини справи не
свідчать про те, що підстави, на яких
відбулося перерахування грошових
коштів, відпали. Відтак - невірно
стверджувати, що отримані відповідачем
кошти є такими, що збережені без
достатньої правової підстави, а тому
поданий позов на підставі статті 1212
Цивільного кодексу України не підлягає
до задоволення.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до частини першої статті 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати покладаються на
позивача.

Враховуючи наведене, статтями 1, 4, 43, 33,
38, 43, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Суддя
Рим Т.Я.