ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2014 року Справа № 920/1790/13 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого судді суддівЄвсікова О.О.
Гольцової Л.А. Кролевець О.А. (доповідач
у справі)розглянувши касаційну скаргу
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4на
рішення господарського суду Сумської
області від 18.11.2013 р. та постанову
Харківського апеляційного
господарського суду від 01.04.2014 р. у
справі № 920/1790/13
господарського суду
Сумської областіза позовомГлухівської
міської ради Сумської
областідоФізичної особи-підприємця
ОСОБА_4простягнення 49 927,79 грн.за участю
представників:

позивача: Осьмаков О.А.

відповідача: не з'явився

в с т а н о в и в :

Глухівська міська рада Сумської
області звернулась до господарського
суду Сумської області з позовом до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4
(надалі - "ФОП ОСОБА_4") про стягнення 49
927,79 грн., що складаються з 38 347,00 грн.
основного боргу, 8 896,50 грн. пені та 2 684,29
грн. штрафу. Позовні вимоги
обґрунтовані неналежним виконанням
відповідачем зобов'язань за укладеним
між сторонами договором про залучення,
розрахунок розміру і використання
коштів пайової участі замовників
будівництва у розвитку інфраструктури
міста Глухів № 21/2012 від 02.10.2012 р., що
зумовлює застосування до спірних
правовідносин норм ст. ст. 525, 526, 530, 610 ЦК
України та ст. 231 ГК України.

Рішенням господарського суду Сумської
області від 18.11.2013 р. (суддя Лущик М.С.)
позов задоволено частково, стягнуто з
ФОП ОСОБА_4 на користь Глухівської
міської ради Сумської області 38 347,00
грн. основного боргу, в іншій частині в
задоволенні позову відмовлено.

Позиція суду першої інстанції
мотивована нормами ст. ст. 525, 526, 530, 610, 629
ЦК України, ст. 193 ГК України, Закону
України "Про регулювання містобудівної
діяльності", а також доведеністю
порушення відповідачем договірних
зобов'язань. Відмовляючи в задоволенні
позову в частині стягнення пені та
штрафу, суд виходив з того, що умовами
укладеного між сторонами договору
відповідальність за порушення
зобов'язання не передбачена.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 01.04.2014 р. (судді
Пелипенко Н.М., Івакіна В.О., Терещенко
О.І.) рішення місцевого господарського
суду залишено без змін з тих же мотивів.

Не погоджуючись з прийнятими у справі
судовими актами, ФОП ОСОБА_4
звернувся до Вищого господарського
суду з касаційною скаргою, в якій
просить скасувати рішення
господарського суду Сумської області
від 18.11.2013 р. та постанову
Харківського апеляційного
господарського суду від 01.04.2014 р. і
передати справу на новий розгляд.
Вимоги касаційної скарги обґрунтовані
неправильним застосуванням судами
попередніх інстанцій норм
матеріального права та порушенням
процесуального права.

Учасники судового процесу, згідно з
приписами ст. 1114 ГПК України, були
належним чином повідомлені про день,
час і місце розгляду касаційної скарги,
однак відповідач не скористався
передбаченим законом правом на участь
у розгляді справи касаційною
інстанцією.

Заслухавши пояснення представника
позивача, обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши, згідно
ч. 1 ст. 1117 ГПК України, наявні матеріали
справи на предмет правильності
юридичної оцінки обставин справи та
повноти їх встановлення в судових
рішеннях, колегія суддів дійшла
висновку, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 1117 ГПК України,
касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

Статтею 19 Конституції України на
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадових
осіб покладено обов'язок діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Сільські, селищні, міські ради
правомочні розглядати і вирішувати
питання, віднесені Конституцією
України, цим та іншими законами до їх
відання (ст. 25 Закону України "Про
місцеве самоврядування").

Так, відповідно до ст. 28 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні"
до відання виконавчих органів
сільських, селищних, міських рад в
галузі бюджету, фінансів і цін належать
повноваження по залученню на
договірних засадах коштів підприємств,
установ та організацій незалежно від
форм власності, розташованих на
відповідній території, та коштів
населення, а також бюджетних коштів на
будівництво, розширення, ремонт та
утримання на пайових засадах об'єктів
соціальної та виробничої
інфраструктури та на заходи щодо
охорони навколишнього природного
середовища.

Також, ч. 1 ст. 40 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності"
унормовано, що порядок залучення,
розрахунку розміру і використання
коштів пайової участі у розвитку
інфраструктури населеного пункту
встановлюють органи місцевого
самоврядування.

Величина пайової участі у розвитку
інфраструктури населеного пункту,
згідно з ч. 5 ст. 40 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності",
визначається у договорі, укладеному з
органом місцевого самоврядування
(відповідно до встановленого органом
місцевого самоврядування розміру
пайової участі у розвитку
інфраструктури), з урахуванням
загальної кошторисної вартості
будівництва об'єкта, визначеної згідно
з будівельними нормами, державними
стандартами і правилами. При цьому не
враховуються витрати на придбання та
виділення земельної ділянки,
звільнення будівельного майданчика
від будівель, споруд та інженерних
мереж, влаштування внутрішніх і
позамайданчикових інженерних мереж і
споруд та транспортних комунікацій.

З огляду на вищевказані положення
чинного законодавства, рішенням 8 сесії
6 скликання Глухівської міської ради №
379 від 18.05.2012 р. було затверджено Порядок
залучення, розрахунку розміру і
використання коштів пайової участі
замовників будівництва у розвитку
інфраструктури міста Глухів (надалі -
"Порядок").

Згідно з п. 3.2.1 Порядку розмір пайової
участі у розвитку інфраструктури міста
Глухів з урахуванням інших
передбачених законом відрахувань для
нежитлових будівель та споруд при
загальній кошторисній вартості
будівництва об'єкта до 1 млн. гривень
становить 4% від загальної кошторисної
вартості будівництва об'єкта.

При розгляді справи судами, з
посиланням на кошторис на будівництво
магазину непродовольчих товарів по
АДРЕСА_1, встановлено, що кошторисна
вартість будівництва становить 958 675,00
грн.

Відповідно до п. 3.4 Порядку величина
пайової участі у розвитку
інфраструктури міста Глухів
визначається у договорі, укладеному
забудовником з відділом
містобудування та архітектури
Глухівської міської ради.

Судами попередніх інстанцій з'ясовано,
що між відділом містобудування та
архітектури Глухівської міської ради
та ФОП ОСОБА_4 як замовником 02.10.2012 р.
було укладено договір № 21/2012 про
залучення, розрахунок розміру і
використання коштів пайової участі
замовників будівництва у розвитку
інфраструктури міста Глухів (надалі -
"Договір").

Замовник, згідно з п. 2.1 Договору,
зобов'язаний перерахувати до місцевого
бюджету міста Глухів грошові кошти в
сумі 38 347,00 грн., що становить 4% від
кошторисної вартості будівництва
магазину непродовольчих товарів по
АДРЕСА_1 в сумі 958 675,00 грн.

При укладенні Договору сторони дійшли
згоди (п. 2.2), що замовник перераховує
кошти, зазначені в п. 2.1 Договору, в
повному обсязі до прийняття об'єкта
містобудування в експлуатацію.

Договір, відповідно до п. 6.4, набуває
чинності з моменту його підписання
сторонами та діє до повного виконання
ними своїх зобов'язань за цим
договором.

Нормами ст. 509 ЦК України визначено, що
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до приписів ст. 11 ЦК України
однією з підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків є договір.

Згідно зі ст. 193 ГК України, приписи якої
кореспондуються з приписами ст.
526 ЦК України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 525 ЦК
України).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір, згідно з ст. 629 ЦК України, є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Судами встановлено неналежне
виконання ФОП ОСОБА_4 своїх зобов'язань
за Договором, наявність заборгованості
перед Глухівською міською радою
Сумської області в сумі 38 347,00 грн., яку
правомірно задоволено до стягнення.

Законодавцем у ст. 549 ЦК України
визначено неустойку (штраф, пеню), як
грошову суму або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Статтею 547 ЦК України унормовано, що
правочин щодо забезпечення виконання
зобов'язання вчиняється у письмовій
формі. Правочин щодо забезпечення
виконання зобов'язання, вчинений із
недодержанням письмової форми, є
нікчемним.

При розгляді справи судами
встановлено, що при укладенні Договору
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань сторонами не
передбачено.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суди попередніх інстанцій
дійшли вірного висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову в частині стягнення з
відповідача пені в сумі 8 896,50 грн. та
штрафу в сумі 2 684,29 грн.

Також колегія суддів погоджується з
висновком суду апеляційної інстанції
про недоведення ФОП ОСОБА_4 факту
проведення ним будівельних робіт по
прокладенню тротуару та ремонту
частини міського водогону (заміни
металевих труб на пластикові) саме поза
межами належної йому на праві
власності земельної ділянки.

Враховуючи дане, а також наведені вище
норми чинного законодавства, колегія
суддів погоджується з висновком
господарських судів попередніх
інстанцій про наявність підстав для
часткового задоволення позовних вимог.

Твердження, викладені в касаційній
скарзі, даного висновку не
спростовують.

Отже, перевіривши у відповідності до ч.
2 ст. 1115 ГПК України юридичну оцінку
обставин справи та повноту їх
встановлення у рішенні місцевого та
постанові апеляційного господарських
судів, колегія суддів дійшла висновку,
що судами в порядку ст. ст. 43, 101, 103, 104 ГПК
України всебічно, повно і об'єктивно
розглянуто всі обставини справи в їх
сукупності, досліджено подані
сторонами в обґрунтування своїх вимог
і заперечень докази, належним чином
проаналізовано права та обов'язки
сторін, враховано положення ст. ст. 32, 33,
34 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК
України, Вищий господарський суд
України

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду Сумської
області від 18.11.2013 р. та постанову
Харківського апеляційного
господарського суду від 01.04.2014 р. у
справі № 920/1790/13 залишити
без змін.

Головуючий суддяО. Євсіков СуддіЛ.
Гольцова О. Кролевець