ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"23" червня 2014 р.Справа № 916/1617/14

Господарський суд Одеської області у
складі:

судді Брагіної Я.В.

секретаря судового засідання Галюк Т.В.

Представники:

від позивача: не з'явився (був присутній
в засіданні суду 16.06.14. Богонос В.А.
згідно довіреності від 17.09.13. за №23);

від відповідача: Петренко Г.І. згідно
довіреності від 29.05.2014р.;

розглянув у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий Дім
"Украгропром" (м. Київ);

до відповідача: Державного
підприємства "Дослідне господарство
"Мирнопільське" Інституту сільського
господарства Причорномор'я
Національної академії аграрних наук
України" (с.Мирнопілля, Одеська обл.);

про стягнення 920981,08грн.

У засіданні суду оголошувалась перерва
з 16.06.14. до 23.06.14. на підставі ст.77 ГПК
України.

28.04.2014р. Товариство з обмеженою
відповідальністю "Торговий Дім
"Украгропром" звернулось до
господарського суду Одеської області з
позовною заявою до Державного
підприємства "Дослідне господарство
"Мирнопільське" Інституту сільського
господарства Причорномор'я
Національної академії аграрних наук
України" про стягнення з останнього
920981,08грн.

Ухвалою суду від 29 квітня 2014р. порушено
провадження за зазначеним позовом у
справі № 916/1617/14.

Представник позивача у судове
засідання після перерви не з'явився,
хоча про розгляд справи був
повідомлений вчасно і належним чином. У
засіданні суду 16.06.14 підтримав позов з
підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому
засіданні визнав позов щодо основного
боргу. Заперечував проти стягнення
штрафу, посилаючись на пропуск
позивачем строку позовної давності для
звернення до суду з позовом про
стягнення штрафу.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

13 вересня 2010р. між Товариством з
обмеженою відповідальністю "Торговий
Дім "Украгропром" (надалі позивач,
продавець) та Державним підприємством
"Дослідне господарство "Мирнопільське"
Інституту сільського господарства
Причорномор'я Національної академії
аграрних наук України" (надалі
відповідач, покупець) був укладений
форвардний контракт №ФК13/09-10-03, згідно
якого продавець зобов'язується
передати у власність покупця базовий
актив, а покупець зобов'язується
прийняти та оплатити його у кількості,
строки та за ціною, передбаченою
контрактом.

Згідно п. 2.1 договору базовим активом
(надалі товар) виступає пшениця фуражна
5-6 класу власного урожаю 2011р., або
набута продавцем в інший, не
заборонений законодавством України
спосіб, що відповідає ДСТУ-П-3768:2009
„Пшениця. Технічні умови".

За умовами п. 4.1 та п.4.4 контракту та
додаткової угоди №2, укладеної між
сторонами вартість однієї тони товару
пшениці становить у сумі 1150,00грн. з ПДВ,
загальна вартість товару по контракту
та додатковій угоді становить
1022281,00грн.

Оплата вартості товару проводиться
покупцем на умовах 100% попередньої
оплати траншами за наступним графіком,
узгодженим сторонами: перший транш в
розмірі 60% вартості товару у строк до 30
листопада 2010 року; другий транш в
розмірі 20% вартості товару у строк до 31
березня 2011 року; третій транш в розмірі
20% вартості товару у строк до 15 червня
2011 року (п.5.1 договору).

На виконання умов договору позивач
перерахував відповідачу грошові кошти
на загальну суму 1370114,31грн., що
підтверджується платіжними
дорученнями, які знаходяться в
матеріалах справи (а.с.18-46) і не
заперечується відповідачем.

З врахуванням п.3.2 контракту кінцевий
строк поставки товару за цим
контрактом встановлюється сторонами 31
липня 2011 року.

За невиконання продавцем умов
контракту щодо обсягів поставки ним
сплачується штраф у розмірі 100%
вартості недопоставленого товару (п.9.2
контракту).

Проте, відповідачем неналежно виконано
умови контракту, бо не передано
відповідачу у власність пшеницю на
отримані кошти.

Як свідчать накладні: №12 від 29.08.11.
відповідач передав пшеницю на суму
400202,78грн.; №13 від 29.08.11. передав пшеницю
на суму 119255,83грн. та повернув кошти на
суму 282132,05грн., про що свідчить
банківська виписка від 23.02.11.

Отже, відповідач не поставив позивачу
пшеницю на суму 460490,54грн., хоча
зобов'язувався поставити пшеницю
позивачу згідно п.3.2 договору до 31.07.2011
року.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права в разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно положень ст. 16 Цивільного
кодексу України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Способами захисту
цивільних прав та інтересів можуть
бути: визнання права; визнання
правочину недійсним; припинення дії,
яка порушує право; відновлення
становища, яке існувало до порушення;
примусове виконання обов'язку в натурі;
зміна правовідношення; припинення
правовідношення; відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію або утриматися від певної
дії, а кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Так, згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу
України цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є: договори та
інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу
України передбачено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Частина 1 ст. 202 Цивільного кодексу
України визначає, що правочином є дія
особи, спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

При цьому за правилами ст. 14 Цивільного
кодексу України цивільні обов'язки
виконуються у межах, встановлених
договором або актом цивільного
законодавства.

Згідно з частиною 1 ст. 175
Господарського кодексу України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

В силу ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. При цьому до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом (ст.
525 Цивільного кодексу України).

Ст. 530 Цивільного кодексу України
встановлено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк його виконання, то
воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст.693 ЦК України, якщо
продавець, який одержав суму
попередньої оплати товару, не передав
товар у встановлений строк, покупець
має право вимагати передання
оплаченого товару або повернення суми
попередньої оплати.

За умовами п.9.9 контракту, якщо
продавець, який одержав суму
попередньої оплати товару, не передав
покупцеві товар у встановлений
договором строк і прострочення
поставки складає більше ніж три
робочих дні, покупець має право за
власним вибором вимагати передання
оплаченого товару або повернення суми
попередньої оплати.

Таким чином, суд приходить до висновку
про задоволення позову у частині
стягнення основного боргу в сумі
460490,54грн.

Проте, суд відмовляє в задоволенні
позову у частині стягнення штрафу в
сумі 460490,54грн. на підставі п.9.2
форвардного контракту №ФК 13/09-10-03 від
13.09.2010 року, враховуючи наступне.

Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені) (ч.2
ст.258 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч.3.4 ст.267 ЦК України).

Як суд зазначав вище, кінцевий строк
поставки пшениці згідно п.3.2 договору
встановлювався сторонами до 31.07.2011
року.

Отже, позивач повинен був звернутися до
суду з позовом про стягнення штрафу з
відповідача у зв'язку із не поставкою
пшениці в строк до 31.07.2012 року.

16.06.14 відповідач подав до суду письмову
заяву, в якій просить застосувати
спеціальну позовну давність та
відмовити позивачу в задоволенні
позову у частині стягнення штрафу в
сумі 460490,54грн.

Тому, враховуючи вищезазначене, суд
приходить до висновку про відмову в
задоволенні позову у частині стягнення
штрафу у зв'язку із пропуском позивачем
строку для звернення до суду з позовом
в частині стягнення штрафу.

Згідно ст.33 ГПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору (ст.32 ГПК України).

Відповідно до ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

За приписами ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене,
господарський суд дійшов висновку про
задоволення позову у частині стягнення
основного боргу в сумі 460490,54грн. та про
відмову в задоволенні позову у частині
стягнення штрафу в сумі 460490,54грн.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України
судові витрати по сплаті судового
збору покладаються на відповідача у
справі пропорційно сумі задоволених
вимог.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК
України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути із Державного підприємства
"Дослідне господарство "Мирнопільське"
Інституту сільського господарства
Причорномор'я Національної академії
аграрних наук України" (вул. Леніна, буд.
35, с. Мирнопілля, Арцизький р-н, Одеська
обл., 68413, ) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий Дім
"Украгропром" (вул. Щусєва, буд. 36, м.
Київ, 04060 та вул. Борисоглібська, буд. 6Б,
м. Київ, 04070, ):

- 460490,54грн. - попередньої оплати,

- 4609,90грн. - витрат, пов'язаних із сплатою
судового збору.

4. Відмовити в позові в частині
стягнення штрафу в сумі 460490,54грн.

Рішення господарського суду може бути
оскаржене шляхом подання апеляційної
скарги до Одеського апеляційного
господарського суду, яка подається
через місцевий господарський суд
протягом 10-денного строку з моменту
складення та підписання повного тексту
рішення.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
на подання апеляційної скарги, якщо не
буде подано апеляційну скаргу. У разі
подання апеляційної скарги, рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення
підписано: 27 червня 2014р.

Суддя
Брагіна Я.В.