м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/24977/13 24.06.14За позовом
Публічного акціонерного товариства
«Центренерго» в особі

відокремленого підрозділу
Трипільської теплової електростанції

до Державного підприємства
«Вугілля України»

треті особи, що не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача

1. Державне підприємство
«Антрацит»

2. Товариство з обмеженою
відповідальністю «ЦЗФ «Нагальчанська»

3. Державне територіально-галузеве
об'єднання «Південно-Західна

залізниця»

про відшкодування збитків у
сумі 25 139,04 грн.

Суддя Домнічева І.О.

Представники:

від позивача: Жилінська Т.М. - за
довіреністю;

від відповідача: Вовченко О.С. - за
довіреністю;

від третьої особи-1: не з'явились;

від третьої особи-2: не з'явились;

від третьої особи-3: Андрощук Є.К. - за
довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство
«Центренерго» в особі відокремленого
підрозділу Трипільської теплової
електростанції звернулось до
господарського суду міста Києва з
позовом до Державного підприємства
«Вугілля України» про відшкодування
збитків у сумі 25 139,04 грн.

Ухвалою від 24.12.2013 р. порушено
провадження у справі, розгляд справи
призначено на 21.01.2014 р.

Розпорядженням Заступника Голови
господарського суду міста Києва від
21.01.2014 р. у зв'язку з перебуванням судді
Домнічевої І.О. на лікарняному, справу
передано для розгляду судді Літвіновій
М.Є.

Ухвалою від 21.01.2014 р. суддя Літвінова
М.Є. прийняла справу до свого
провадження, розгляд справи призначено
на 06.02.2014 р.

Розпорядженням Заступника Голови
господарського суду міста Києва від
27.01.2014 р. у зв'язку з виходом з
лікарняного справу передано для
розгляду судді Домнічевій І.О.

Ухвалою від 06.02.2014 р. Державне
підприємство «Антрацит» та Товариство
з обмеженою відповідальністю «ЦЗФ
«Нагальчанська» залучене до участі у
розгляді справи в якості третіх осіб,
що не заявляють самостійних вимог на
предмет спору, на стороні відповідача
та відкладено розгляд справи на 11.03.2014
р.

Ухвалою від 11.03.2014 р. Державне
територіально-галузеве об'єднання
«Південно-Західна залізниця» залучено
до участі у розгляді справи в якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача, розгляд справи
відкладено на 25.03.2014 р.

Розпорядженням В.о. Голови
господарського суду міста Києва від
08.04.2014 р. у зв'язку з перебуванням судді
Домнічевої І.О. на лікарняному, справу
передано для розгляду судді Ващенко
Т.М.

Ухвалою від 08.04.2014 р. суддя Ващенко Т.М.
прийняла справу до свого провадження
та призначила до розгляду на 24.04.2014 р.

Розпорядженням В.о. Голови
господарського суду міста Києва від
11.04.2014 р. у зв'язку з виходом з
лікарняного справу передано для
розгляду судді Домнічевій І.О.

Розпорядженням Заступника голови
господарського суду міста Києва від
27.05.2014 р. у зв'язку з перебуванням
судді Домнічевої І.О. у відпустці,
справу передано для розгляду
суддіТрофименко Т.Ю.

Ухвалою від 27.05.2014 р. розгляд справи
призначено на 17.06.2014 р.

Розпорядженням Заступника голови
господарського суду міста Києва від
03.06.2014 р. у зв'язку з поверненням з
відпустки справу передано для розгляду
судді Домнічевій І.О.

17.06.2014 р. від відповідача через відділ
діловодства суду надійшли додаткові
документи по справі.

17.06.2014 р. від третьої особи-1 через
відділ діловодства суду надійшло
клопотання про розгляд справи без
участі представника.

Ухвалою від 17.06.2014 р. розгляд справи
відкладено на 24.06.2014 р.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав у
повному обсязі.

Відповідач вимоги відхилив,
посилаючись на їх необґрунтованість та
недоведеність.

Від третіх осіб надійшли пояснення по
суті позовних вимог.

В судовому засіданні 24.06.2014 р. було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, суд -

ВСТАНОВИВ:

30.12.2011 між Публічним акціонерним
товариством «Центренерго» (далі -
позивач, покупець) та Державним
підприємством «Вугілля України» (далі -
відповідач, постачальник) було
укладено договір поставки вугілля №111/6
(надалі -Договір).

Відповідно до п. п. 1.1., 1.2. Договору
постачальник поставляє покупцю
вугільну продукцію в асортименті, по
реквізитах та за якісними
характеристиками, приведеними у
договорі, а покупець приймає вугілля,
оплачує його вартість на умовах,
встановлених договором.

Пунктом 2.1 договору встановлено, що
вугілля постачається рівномірно
протягом періоду поставки залізничним
транспортом у відкритих напіввагонах
вантажною швидкістю на умовах DDP
(залізнична станція призначення)
згідно з міжнародними правилами
тлумачення термінів «Інкотермс» в
редакції 2000 року з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Договором, та за реквізитами покупця,
вказаними в Додатках до Договору.

Відповідно до п. 3.2.5. постачальник має
право доручити виконання зобов'язань
по поставці вугілля за Договором
третій особі - Вугледобувному
підприємству, особу якого Сторони
погодять у Додатках до Договору.

Відповідно до умов Договору на адресу
вантажоотримувача Трипільської ТЕС
ПАТ «Центренерго» у 2012 році за
залізничними накладними № № 68618503,
60712452, 97912253 вантажовідправником ДП
«Антрацит» були відправлені вагони з
вугіллям № 50046390, № 506115599, №
50660935.

На шляху прямування вказані вагони на
підставі актів загальної форми були
затримані для зважування, під час якого
виявлено перевантаження вагонів понад
вантажопідйомність, про що складено
комерційні акти.

Надлишок вугілля був перевантажений з
одних вагонів в інші, а саме з вагону
№ 68618503 у вагон № 67178160, з вагону №
60712452 у вагон № 67655670, з вагону № 67912253 у
вагон 66722679.

У зв'язку з тим, що вантаж був
навантажений відповідачем понад
вантажопідйомність вагонів та у
зв'язку із перевантаженням вантажу у
інші вагони, позивачем були понесені
витрати у сумі 25 139,04 грн. за додаткові
послуги по перевантаженню надлишку
вантажу з зазначених вагонів у інші
вагони, які позивач і просить стягнути.

Згідно зі статтею 224 Господарського
кодексу України, учасник
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено. Аналогічні приписи
містить частина 1 статті 623 Цивільного
кодексу України.

Під збитками розуміються витрати,
зроблені управненою стороною, втрата
або пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Статтею 225 Господарського кодексу
України передбачено, що до складу
збитків, що підлягають відшкодуванню
особою, яка допустила господарське
правопорушення, включаються вартість
втраченого, пошкодженого або знищеного
майна, визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною; матеріальна компенсація
моральної шкоди у випадках,
передбачених законом.

При цьому, відповідно до частини 1
статті 614 Цивільного кодексу України
особа, яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

Як вбачається, відшкодування збитків є
одним із випадків правової
відповідальності і для застосування
такої міри відповідальності необхідна
наявність всіх елементів складу
правопорушення, а саме: протиправної
поведінки; шкідливого результату такої
поведінки - збитків; причинного зв'язку
між протиправною поведінкою та
збитками; вини особи, яка заподіяла
шкоду. У разі відсутності хоча б одного
з елементів, відповідальність у
вигляді відшкодування збитків не
наступає.

За договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму (ч.
1 ст. 265 Господарського кодексу України).

У договорі поставки за згодою сторін
може бути передбачений порядок
відвантаження товарів будь-яким видом
транспорту, а також вибірка товарів
покупцем. Договором може бути
передбачено відвантаження товарів
вантажовідправником (виготовлювачем),
що не є постачальником, та одержання
товарів вантажоодержувачем, що не є
покупцем, а також оплата товарів
платником, що не є покупцем (ч. ч. 5, 6 ст.
267 Господарського кодексу України).

Відповідно до вимог ч. ч. 1,2 ст. 307
Господарського кодексу України, за
договором перевезення вантажу одна
сторона (перевізник) зобов'язується
доставити ввірений їй другою стороною
(вантажовідправником) вантаж до пункту
призначення в установлений
законодавством чи договором строк та
видати його уповноваженій на одержання
вантажу особі (вантажоодержувачу), а
вантажовідправник зобов'язується
сплатити за перевезення вантажу
встановлену плату. Договір перевезення
вантажу укладається в письмовій формі.
Укладення договору перевезення
вантажу підтверджується складенням
перевізного документа (транспортної
накладної, коносамента тощо).

Статтею 2 Статуту залізниць України
(затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 6 квітня 1998 р. №
457) передбачено, що обов'язки, права і
відповідальність залізниць, а також
підприємств, організацій установ і
громадян, які користуються залізничним
транспортом визначає Статут залізниць
України.

Відповідно до п. 6 Статуту залізниць
України, вантажовідправник (відправник
вантажу, вантажовласник) - зазначена у
документі на перевезення вантажу
(накладній) юридична чи фізична особа,
яка довіряє вантаж залізниці для його
перевезення.

Як вбачається, в залізничних накладних
№ № 50046390, 50611599 та 50660935 відправником
зазначено ДП «Антрацит» ВАТ «ЦЗФ
«Нагальчанська».

Приписами статей 30, 32 Статуту залізниць
України встановлено, що завантаження у
вагони здійснюється
вантажовідправником, який зобов'язаний
здійснювати завантаження з виконанням
технічних умов.

Відтак, передбачене статтею 124 Статуту
залізниць України зобов'язання
вантажовідправника,
вантажоодержувача, порте, підприємства
(організації) відшкодувати залізниці
збитки, завдані внаслідок пошкодження
рухомого складу, перевантаження,
неправильного навантаження,
застосування неякісної упаковки або
неправильного кріплення вантажу,
здійснюється з урахуванням принципу
вини.

Оскільки, відповідач не є
вантажовідправником вугілля, то він не
є стороною договору перевезення
вантажу, який ним поставлявся за
договором поставки, і, відповідно,
особою, що відповідає за наслідки
порушення, вчинені при виконанні
договору перевезення вантажу
залізничним транспортом.

За таких обставин та беручи до уваги
встановлені обставини справи та
відсутність у діях відповідача ознак
складу цивільного правопорушення,
вимоги позивача безпідставні.

Крім того, позивач помилково вважає, що
відповідач несе всі витрати до моменту
оформлення акта прийняття-передачі
сторонами спору, оскільки з договору не
вбачається, що відповідача несе
відповідальність за порушення під час
перевезення вантажу, або є особою, яка
має обов'язок здійснити розрахунки за
перевезення.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст. ст. 49, 82 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Рішення набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України. Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку та в строки,
встановлені ст. 93 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 01.07.2014 р.

Суддя
І.О. Домнічева