м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/7375/14 24.06.14
За позовомТовариства з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«Індіго»до Приватного акціонерного
товариства «Акціонерна страхова
компанія «Інго-Україна»третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, на стороні відповідача
ОСОБА_1простягнення 1 149,61 грнСуддя
від позивача не з'явився від
відповідача Петренко Р.О. - представник
від третьої особине з'явився
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«Індіго» (надалі - ТДВ «СК «Індіго»)
звернулось до Господарського суду
міста Києва з позовом до Приватного
акціонерного товариства «Акціонерна
страхова компанія «Інго-Україна»
(надалі - ПАТ «АСК «Інго-Україна») про
стягнення 1 149,61 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що ТДВ
«СК «Індіго» на підставі договору
добровільного страхування наземного
внаслідок настання страхової події -
дорожньо-транспортної пригоди (надалі -
ДТП) виплачено страхове відшкодування
власнику автомобіля марки Mitsubishi,
державний номер НОМЕР_1, а тому
позивачем відповідно до положень ст. 27
Закону України «Про страхування» та
ст.ст. 993, 1191 Цивільного кодексу України
отримано право зворотної вимоги до
особи, відповідальної за завдану шкоду.
Відповідальність власника
транспортного засобу - автомобіля
марки Ford, державний номер НОМЕР_2, яким
скоєно ДТП, застрахована ПАТ «АСК
«Інго-Україна» на підставі договору
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів №ВЕ/2920490, а тому позивач вказує,
що обов'язок з відшкодування збитків
покладається на відповідача.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 25.04.2014 за вказаним позовом
порушено провадження у справі № 910/7375/14,
залучено до участі у справі ОСОБА_1
третьою особою, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача та призначено
розгляд справи на 29.05.2014.
13.05.2014 до Господарського суду міста
Києва від Моторного (транспортного)
страхового бюро України надійшла
відповідь на запит суду та надано
інформацію з Єдиної централізованої
В судовому засіданні 29.05.2014
представником відповідача було подано
відзив на позовну заяву, в якому
відповідач просить суд застосувати
наслідки спливу строку позовної
давності у даній справі та відмовити в
задоволенні позовних вимог в повному
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 29.05.2014 за клопотанням
відповідача продовжено строк
вирішення спору у справі № 910/7375/14 та
відкладено розгляд справи на 24.06.2014.
В судове засідання, призначене на
24.06.2014, з'явився представник
відповідача, який проти задоволення
Представники позивача в судове
засідання, призначене на 24.06.2014, не
Оскільки позивач був належним чином
повідомлений про місце та час розгляду
справи, суд вважає за можливе розгляд
справи здійснювати за відсутності
представника позивача.
Третя особа повноважних представників
в судове засідання не направила,
пояснень по справі не надала, своїм
правом не скористалась.
В судовому засіданні судом оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
відповідача, Господарський суд міста
Києва, -

ВСТАНОВИВ:

23.01.2009 між ТДВ «СК «Індіго» та ОСОБА_3
укладено договір добровільного
страхування наземного транспорту
№206-00183-09 (надалі - Договір), об'єктом
страхування за яким є майнові інтереси
страхувальника, що не суперечать
законодавству України, пов'язані з
володінням, користуванням та
розпорядженням майном, а саме:
автомобіля Mitsubishi, державний номер
НОМЕР_1, на випадок настання страхових
випадків, зокрема, пошкодження чи
знищення транспортного засобу або його
частин внаслідок ДТП.

30.11.2010 о 17 год 30 хв на вул.
Набережно-Хрещатицька - вул. Ігорівська
в м. Києві сталася ДТП, а саме: ОСОБА_1,
керуючи автомобілем Ford, державний
номер НОМЕР_2, перед поворотом праворуч
завчасно не зайняла відповідне крайнє
положення, не дотрималась безпечного
бокового інтервалу, в результаті чого
відбулось зіткнення з автомобілем
Mitsubishi, державний номер НОМЕР_1, чим було
спричинено механічні пошкодження обом
автомобілям.

ДТП сталася в результаті порушення
водієм ОСОБА_1 п.п. 10.4, 13.1 Правил
дорожнього руху України, що
підтверджується постановою
Подільського районного суду міста
Києва від 21.01.2011 у справі № 3-62/2011,
відповідно до якої ОСОБА_1 визнано
винним у скоєнні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
Кодексу України про адміністративні
правопорушення.

На підставі страхового акту №15342/206 від
01.12.2011 у відповідності до розрахунку
суми страхового відшкодування
визначеного вказаним актом, на
підставі звіту про оцінку майна № 1874
від 09.12.2010, заяви страхувальника про
настання страхового випадку та виплату
страхового відшкодування від 01.12.2010
позивач, виконуючи свої зобов'язання за
Договором, здійснив виплату страхового
відшкодування у розмірі 1 149,61 грн.

Статтею 27 Закону України «Про
страхування» та статтею 993 Цивільного
кодексу України визначено, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Таким чином, до ТДВ «СК «Індіго»
перейшло в межах суми 1 149,61 грн право
вимоги до особи, відповідальної за
заподіяний збиток.

Частинами першою та другою ст. 1187
Цивільного кодексу України
передбачено, що джерелом підвищеної
небезпеки є діяльність, пов'язана з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо - і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 ст.
1188 Цивільного кодексу України шкода,
завдана внаслідок взаємодії кількох
джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою, а за
наявності вини всіх осіб, діяльністю
яких було завдано шкоди, розмір
відшкодування визначається у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у
відносинах між кількома володільцями
джерел підвищеної небезпеки
відповідальність будується на
загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем
Ford, державний номер НОМЕР_2, встановлена
у судовому порядку.

Цивільно-правова відповідальність
власника транспортного засобу за
шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну
третіх осіб внаслідок експлуатації
автомобіля Ford, державний номер НОМЕР_2,
застрахована ПАТ «АСК «Інго-Україна»
на підставі договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів №ВЕ/2920490.

Вказаним договором (поліс № ВЕ/2920490)
передбачено, що франшиза становить
510,00 грн, а ліміт відповідальності за
шкоду заподіяну майну третіх осіб - 25
500,00 грн.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (у редакції, чинній на момент
скоєння ДТП) при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» передбачено, що у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України. Якщо
транспортний засіб необхідно, з
поважних причин, помістити на стоянку,
до розміру шкоди додаються також
витрати на евакуацію транспортного
засобу до стоянки та плата за послуги
стоянки.

Відповідно до ст. 12.1 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страхове відшкодування
завжди зменшується на суму франшизи,
розрахованої за правилами цього
підпункту.

З наявного в матеріалах справи Звіту №
184 від 09.12.2010, складеного суб'єктом
оціночної діяльності - Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Сальватор», вбачається, що вартість
матеріального збитку, завданого
власнику автомобіля Mitsubishi, державний
номер НОМЕР_1, внаслідок пошкоджень в
результаті ДТП становить 1 379,53 грн, а
позивачем набуто право вимоги у
розмірі 1 149,61 грн.

Отже, враховуючи визначені полісом
№ВЕ/2920490 розміри франшизи та лімітів
відповідальності, встановлений судом
розмір матеріального збитку, що
обмежений розміром шкоди, право на
вимогу якої перейшло до позивача,
відповідач був зобов'язаний
відшкодувати позивачу витрати в
розмірі 639,61 грн (сума сплаченого
страхового відшкодування за договором
добровільного страхування наземного
транспорту - 510,00 грн франшизи за
полісом), однак, наведеного обов'язку
відповідачем виконано не було.

Водночас, згідно із ст.ст. 256, 257
Цивільного кодексу України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу. Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини другої ст. 512
Цивільного кодексу України кредитор у
зобов'язанні може бути замінений у
випадках, встановлених законом.

Такий випадок встановлено ст. 993
Цивільного кодексу України та ст. 27
Закону України «Про страхування»
згідно із якими до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, у
межах фактичних витрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

За цією нормою страхувальник, який
отримав майнову шкоду в деліктному
правовідношенні набув право вимоги
відшкодування до заподіювача й строк
такої вимоги почав спливати у момент
заподіяння шкоди, але у зв'язку з
погашенням шкоди коштами страхового
відшкодування до страховика
переходить право вимоги (права
кредитора, яким у деліктному
зобов'язанні є потерпілий) до
заподіювача із залишком строку
позовної давності, оскільки відповідно
до ст. 262 Цивільного кодексу України
заміна сторін у зобов'язанні не змінює
порядку обчислення та перебігу
позовної давності.

У спірному зобов'язанні відбулася
заміна кредитора - страхувальник
передав страховикові, який виплатив
страхове відшкодування за договором
майнового страхування, у межах
фактичних витрат право вимоги до особи,
відповідальної за завдані збитки.

При цьому строк позовної давності у
страховому зобов'язанні є загальним
(три роки) та його перебіг починається
від дня настання страхового випадку.

Зазначені висновки по застосуванню
наведених положень законодавства
містяться у постанові Верховного Суду
України від 25.12.2013 № 6-112цс13 та згідно з
ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального
кодексу України є обов'язкові до
врахування судом при прийнятті рішення
у справі.

Судом встановлено, що страховий
випадок - ДТП за участю автомобіля
Mitsubishi, державний номер НОМЕР_1, та
автомобіля Ford, державний номер НОМЕР_2
(внаслідок настання якої позивачем
було здійснено виплату страхового
відшкодування власнику автомобіля
Mitsubishi, державний номер НОМЕР_1) настав
30.11.2010. Відтак, перебіг позовної
давності за спірним зобов'язанням
розпочався 30.11.2010, а 30.11.2013 строк
позовної давності сплив.

Позивач звернувся до суду з даним
позовом в квітні 2014 року, тобто після
тобто після спливу строку позовної
давності.

У відзиві на позовну заяву відповідач
звертається до суду із заявою про
застосування наслідків спливу строку
позовної давності.

Згідно із ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу
України сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки строк позовної давності,
про застосування якої заявлено
відповідачем, сплив, а судом не
встановлено обставин, передбачених ст.
268 Цивільного кодексу України або
іншими законами, то за таких обставин
у задоволенні позову в частині
стягнення з відповідача суми
страхового відшкодування у розмірі 639,61
грн необхідно відмовити у зв'язку із
спливом позовної давності.

В частині стягнення з відповідача 510,00
грн (франшиза за полісом) позов
задоволенню не підлягає з підстав його
необґрунтованості.

У відповідності до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України витрати по сплаті судового
збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено: 27.06.2014.

Суддя
Ю.М.
Смирнова