ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" червня 2014 р.Справа № 922/672/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

головуючий суддя Хотенець П.В.

судді: Аюпова Р.М. , Жигалкін І.П.

при секретарі судового засідання

розглянувши справу

за позовом Харківська міська рада, м.
Харків 3-я особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача - Департамент
земельних відносин Харківської
міської ради, м. Харків до Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1, м. Харків
про внесення змін до договору оренди
землі за участю представників сторін:

позивача - Настусенка Д.Д., дов.
№08-11/5964/2-13 від 30.12.2013 року,

третьої особи - не з'явився,

відповідача - ОСОБА_1 (особисто),

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Харківська міська рада,
звернувся до господарського суду
Харківської області із позовною заявою
до відповідача - Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1. У позовній
заяві позивач просить суд внести зміни
до договору оренди землі від 15.04.2004 р. №
6356/04 шляхом визнання договору про зміну
до вказаного договору оренди землі
укладеним у редакції, викладеної у
позовній заяві та стягнути з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 на користь
Харківської міської ради витрати по
сплаті судового збору у розмірі 1218,00
грн. В обґрунтування позовних вимог
посилається на 13, 144 Конституції
України, ст.ст. 12, 93, 125, 126, 189 та п.12
Перехідних положень Земельного
кодексу України, ст.ст. 15, 30 Закону
України "Про оренду землі", ст.ст. 5, 13, 15,
21 Закону України "Про оцінку земель",
ст.ст. 629, 649, 651, 653, 654, 792 ЦК України, ст.ст.
179, 188, 193 ГК України.

Представник позивача у судовому
засіданні позов підтримав, наполягав
на його задоволенні.

Представник третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача у судове
засідання не з*явився, у наданому
відзиві позовні вимоги позивача
підтримує.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти задоволення позову
заперечував.

Приймаючи до уваги принципи
змагальності та диспозитивності
господарського процесу, закріплені
пунктом 4 частини 3 статті 129
Конституції України, статтею 4-3 та
статтею 33 Господарського
процесуального кодексу України, суд
вважає, що господарським судом в межах
наданих йому повноважень сторонам
створені усі належні умови для надання
доказів у справі та є підстави для
розгляду справи за наявними у справі
матеріалами у відповідності до статті
75 Господарського процесуального
кодексу України.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення повноважного
представника позивача та відповідача,
судом встановлено наступне.

Як свідчать матеріали справи, на
підставі рішення 19 сесії Харківської
міської ради 24 скликання від 25.02.2004р. №
18/04 "Про надання юридичним та фізичним
особам земельних ділянок для
будівництва (реконструкції) та
подальшої експлуатації об'єктів" між
Харківською міською радою (позивач) та
Суб'єктом підприємницької
діяльності-фізичною особою ОСОБА_1
(відповідач) укладено договір оренди
землі від 15.04.2004р., що зареєстрований у
Харківській регіональній філії
Державного підприємства "Центр
державного земельного кадастру при
Державному комітеті України по
земельних ресурсах" в книзі записів
державної реєстрації договорів оренди
землі (книга №4) від 15.04.2004р. за № 6356/04.

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 договору,
відповідачу передано в оренду земельну
ділянку за адресою: АДРЕСА_2, загальною
площею 0,1508га. Земельна ділянка
надається в оренду строком до 01.01.2029
року для будівництва магазину
непродовольчих товарів (але не пізніше
прийняття об'єкта до експлуатації) та
її подальшої експлуатації.

Згідно до п. 2.1 договору орендна плата
за земельну ділянку вноситься
орендарем у грошовій формі на рахунок
Державного казначейства у Харківській
області.

Пунктом 2.2 договору встановлено, що
розмір орендної плати

- на період будівництва об'єкта
встановлюється у розмірі 432,23 грн. по
31.12.2004, з 01.01.2005р. по 31.12.2005р. - 576,31грн., з
01.01.2006 по 01.02.2006 р. -848,45 грн.

- на період експлуатації у розмірі з
01.02.2006р. по 31.12.2006р. - 3253,23грн., з 01.01.2007 -
4714,83грн.

В пункті 2.4 договору зазначено, що
орендна плата збільшується при зміні
розміру земельного податку відповідно
до законодавства України, при цьому
сторони укладають додаткову угоду, яка
є невід'ємною частиною цього договору
оренди.

04.10.2006 між позивачем та відповідачем
укладено додаткову угоду, якою внесено
зміни до розділу 2 «Плата за землю» та
викладено пункти 2.1, 2.2, 2.4 в новій
редакції.

Так, згідно п. 2.1 договору орендна плата
за земельну ділянку вноситься
орендарем щомісячно у грошовій формі
на рахунок Державного казначейства у
Харківській області.

Новою редакцією п. 2.2 договору
встановлено, що нормативна грошова
оцінка земельної ділянки на період
будівництва об'єкту (з 01.01.2006р.)
становить 272374грн. Нормативна грошова
оцінка земельної ділянки на період
експлуатації об'єкту (з 01.02.2006р.)
становить 1361868грн.

Розмір орендної плати в місяць на
період будівництва об'єкту становить з
01.01.2006р.: 878,18грн. Розмір орендної плати в
місяць на період експлуатації об'єкту
становить з 01.02.2006р.: 3367,22грн., з 01.01.2007р.:
4880,03грн.

Також, даної додатковою угодою сторони
доповнили розділ 2 договору пунктом 2.7,
згідно якого розмір орендної плати
переглядається у разі: а) зміни умов
господарювання, передбачених
договором; б) зміни розмірів земельного
податку; в) підвищення цін, тарифів; г)
внаслідок інфляції - щорічно;
погіршення стану орендованої
земельної ділянки не з вини орендаря,
що підтверджено документами; д) в інших
випадках, передбачених законом.

Згідно з пп. а) п. 3.1.2 договору
орендодавець має право вносити зміни в
розділ 2 цього договору щодо розміру і
строків внесення плати за землю в разі
зміни ставки земельного податку в
законодавчому порядку.

У відповідності до п. 4.1 договору зміна
умов договору оренди землі можлива за
взаємною згодою сторін. У разі
недосягнення згоди щодо зміни умов
договору оренди, спір вирішується в
судовому порядку.

Згідно з рішенням Харківської міської
ради від 03.07.2013р. № 1209/13 "Про
затвердження технічної документації з
нормативної грошової оцінки земель м.
Харкова станом на 01.01.2013 року",
рішеннями Харківської міської ради від
25.09.2013р. № 1269/13 "Про затвердження
"Порядку впровадження нормативної
грошової оцінки земель м. Харкова
станом на 01.01.2013 року" та рішенням №960/12
від 29.12.2012р., яким затверджено порядок
оформлення договорів оренди землі у
м.Харкові, змінюється базова вартість 1
кв.м. земель м. Харкова та
запроваджується новий порядок
визначення розміру орендної плати за
користування земельними ділянками.

Так, рішенням Харківської міської ради
"Про затвердження технічної
документації з нормативної грошової
оцінки земель м. Харкова станом на
01.01.2013 року" від 03.07.2013р. № 1209/13
затверджено базову вартість одного
квадратного метра земель міста Харкова
у сумі 291,18 грн., яка отримана на
підставі витрат на освоєння і
облаштування території міста станом на
01.01.2013р. та підлягає в подальшому
індексації в порядку, встановленому
законодавством України.

Також встановлено, що плата за землю на
підставі даних "Технічної документації
з нормативної грошової оцінки земель
міста Харкова станом на 01.01.2013р."
вводиться в дію з 01 січня 2014 року.

Рішенням Харківської міської ради від
25.09.2013р. № 1269/13 "Про затвердження
"Порядку впровадження нормативної
грошової оцінки земель міста Харкова
станом на 01.01.2013р." встановлено, що плата
за землю на підставі даних "Технічної
документації з нормативної грошової
оцінки земель міста Харкова станом на
01.01.2013р." вводиться в дію з 01.01.2014р.

Департаментом земельних відносин
Харківської міської ради звернувся до
відповідача з листом-пропозицією від
27.11.2013р. № 803/0/30-13, яким направив на
розгляд та підписання три примірника
додаткової угоди до договору оренди
землі від 15.04.2004 №6356/04 та три примірника
розрахунку орендної плати в зв'язку із
зміною розміру орендної плати. Також
листом-пропозицією від 26.11.2013р. №798/0/30-13
запропоновано відповідачеві сплатити
кошти: в розмірі 51,00 грн. державного
мита за проведення державної
реєстрації прав і обмежень та в розмірі
120,00 грн. плати за надання витягу з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно та внесення до цього
Реєстру змін, а також надати оригінали
платіжних документів до Департаменту
земельних відносин.

Вказані вимоги Виконавчого комітету
Харківської міської ради відповідачем
були проігноровані, у встановлений
термін відповідь на лист-пропозицію до
Харківської міської ради направлено не
було.

Станом на момент звернення позивача до
суду з позовною заявою додаткову угоду
до договору оренди землі між сторонами
не підписано.

Такі обставини, на думку позивача,
свідчать про порушення прав та
охоронюваних законом інтересів
держави і є підставою для їх захисту у
судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам з урахуванням
фактичних та правових підстав позовних
вимог і заперечень проти них суд
виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного
законодавства, зобов'язання виникають
з підстав, зазначених у статті 11
Цивільного кодексу України. За
приписами частини 2 цієї статті
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язку, зокрема, є договори та
інші правочини, інші юридичні факти.
Підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків є дії осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також дії, що не передбачені цими
актами, але за аналогією породжують
цивільні права та обов'язки.

У відповідності із ст. 173
Господарського кодексу України та ст.
509 Цивільного кодексу України,
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або
утримуватися від певних дій, а інший
суб'єкт (управлена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема, з господарського
договору та інших угод, передбачених
законом, а також з угод, не передбачених
законом, але таких, які йому не
суперечать (ст. 174 Господарського
кодексу України).

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського
кодексу України, господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Згідно статті 525 Цивільного кодексу
України, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно положення ч. 2 ст. 180 ГК України,
схожими є загальні положення ч. 1 ст. 638
ЦК України, господарський договір
вважається укладеним, якщо між
сторонами у передбачених законом
порядку та формі досягнуто згоди щодо
усіх його істотних умов. Істотними є
умови, визнані такими за законом чи
необхідні для договорів даного виду, а
також умови, щодо яких на вимогу однієї
із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору
сторони зобов'язані у будь-якому разі
погодити предмет, ціну та строк дії
договору (ч. 3 ст. 180 ГК України).

Суд вважає, що при укладенні договору
оренди землі від 15.04.2004р. сторонами було
досягнуто згоди з усіх істотних умов,
визначених у ч. 1 ст. 284 ГК України.

Стаття 180 ГК України передбачає, що
зміст господарського договору
становлять умови договору, визначені
угодою його сторін, спрямованою на
встановлення, зміну або припинення
господарських зобов'язань, як
погоджені сторонами, так і ті, що
приймаються ними як обов'язкові умови
договору відповідно до законодавства.
Господарський договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо усіх його
істотних умов. Істотними є умови,
визнані такими за законом чи необхідні
для договорів даного виду, а також
умови, щодо яких на вимогу однієї із
сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до положень ст. 181 ГК України
господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Проект договору
може бути запропонований будь-якою з
сторін. У разі якщо проект договору
викладено як єдиний документ, він
надається другій стороні у двох
примірниках. За наявності заперечень
щодо окремих умов договору сторона, яка
одержала проект договору, складає
протокол розбіжностей, про що робиться
застереження у договорі, та у
двадцятиденний строк надсилає другій
стороні два примірники протоколу
розбіжностей разом з підписаним
договором.

Частиною 2 статті 188 Господарського
кодексу України передбачено, що
сторона договору, яка вважає за
необхідне змінити або розірвати
договір, повинна надіслати пропозиції
про це другій стороні за договором.

У відповідності до п. 4.1 договору зміна
умов договору оренди землі можлива за
взаємною згодою сторін. У разі
недосягнення згоди щодо зміни умов
договору оренди, спір вирішується в
судовому порядку.

Сторона договору, яка одержала
пропозицію про зміну чи розірвання
договору, у двадцятиденний строк після
одержання пропозиції повідомляє другу
сторону про результати її розгляду (ч. 3
ст.188 ГК України).

Як свідчать матеріали справи (а.с. 37)
09.12.2013р. на адресу відповідача: АДРЕСА_1
разом з листом-пропозицією №803/0/30-13 від
27.11.2013р. три примірника додаткової
угоди до договору оренди землі від
15.04.2004р. та три примірника розрахунку
орендної плати в зв'язку із зміною
розміру орендної плати, з пропозицією
повернути у двадцятиденний строк після
одержання пропозиції до Департаменту
земельних відносин для подальшої їх
передачі до Реєстраційної служби
Харківського міського управління
юстиції для проведення державної
реєстрації в установленому
законодавством порядку.

Статтею 188 господарського кодексу
України у разі якщо сторони не досягли
згоди щодо зміни (розірвання) договору
або у разі неодержання відповіді у
встановлений строк з урахуванням часу
поштового обігу, заінтересована
сторона має право передати спір на
вирішення суду (ч. 5 ст. 188 ГК України).

Відповідно до ч. 2 статті 20
Господарського кодексу України кожний
суб'єкт господарювання та споживач має
право на захист своїх прав і законних
інтересів.

Згідно зі ст. 11 Господарського
процесуального кодексу України
підприємство чи організація, які
вважають за необхідне змінити чи
розірвати договір, надсилають
пропозиції про це другій стороні за
договором.

Підприємство, організація, які
одержали пропозицію про зміну чи
розірвання договору, відповідають на
неї не пізніше 20 днів після одержання
пропозиції. Якщо підприємства і
організації не досягли згоди щодо
зміни чи розірвання договору, а також у
разі неодержання відповіді у
встановлений строк з урахуванням часу
поштового обігу, заінтересована
сторона має право передати спір на
вирішення господарського суду.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

Частиною 1 статті 651 ЦК України, як і
частиною 1 ст. 188 ГК України, втілено
принцип свободи договору та
встановлено, що зміна або розірвання
договору допускається лише за згодою
сторін, якщо інше не встановлено
законом або договором. Право на зміну
або розірвання договору за згодою
сторін є загальним принципом, в той час
як одностороння відмова від договору
допускається лише у випадках та на
умовах, визначених договором або
законом. Саме розірвання договору у
встановленому законом або договором
порядку та формі зумовлює наслідки
припинення зобов'язання .

Як зазначив відповідач у відзиві на
позов даний лист-пропозиція був ним
отриманий, однак він відмовився
підписувати та повертати надіслані
йому примірники додаткової угоди,
оскільки не погодився із
запропонованими позивачем змінами до
договору. На думку, відповідача
підвищення розміру орендної плати та
інші зміни до договору від 15.04.2004р.
ущемляють його права.

Суд зазначає, що, відповідно до п. 2.4
договору оренди землі (в редакції
додаткової угоди від 04.10.2006р.), розмір
орендної плати переглядається у разі:
а) зміни умов господарювання,
передбачених договором; б) зміни
розмірів земельного податку,
підвищення цін, тарифів; в) внаслідок
інфляції - щорічно; г) погіршення стану
орендованої земельної ділянки не з
вини орендаря, що підтверджено
документами; д) в інших випадках,
передбачених законом.

Також згідно з пп. а) п. 3.1.2 договору
орендодавець має право вносити зміни в
розділ 2 цього договору щодо розміру і
строків внесення плати за землю в разі
зміни ставки земельного податку в
законодавчому порядку.

Натомість, суд зазначає, що доказів, які
є підставою для перегляду орендної
плати, в порядку п. 2.4 договору оренди
землі, позивач суду не надав.

Згідно з частиною другою статті 43 ГПК
та статтею 33 ГПК кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Як визначено у Постанові Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 року "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", будь-які подані
учасниками процесу докази (в тому
числі, зокрема, й стосовно інформації у
мережі Інтернет) підлягають оцінці
судом на предмет належності і
допустимості. Вирішуючи питання щодо
доказів, господарські суди повинні
враховувати інститут допустимості
засобів доказування, згідно з яким
обставини справи, що відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Що ж до належності
доказів, то нею є спроможність
відповідних фактичних даних містити
інформацію стосовно обставин, які
входять до предмета доказування з
даної справи. Суд обґрунтовує своє
рішення лише тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.
Подані докази не можуть бути відхилені
судом з тих мотивів, що вони не
передбачені процесуальним законом.

Статтею 43 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Враховуючи вищенаведене, суд не вбачає
підстав для задоволення позову, тобто
доходить висновку про відмову у позові.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові
витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 11, 509, 638, 651 Цивільного
кодексу України, ст. ст. 20, 173, 174, 179, 180, 181,
188, 193, 284 Господарського кодексу
України, ст. ст. 12, 22, 33, 34, 43, 49, 65, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити
повністю.

Повне рішення складено 16.06.2014 р.

Головуючий суддя Суддя Суддя П.В.
Хотенець Р.М. Аюпова І.П. Жигалкін