ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"16" червня 2014 р.Справа № 916/1250/14

За позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю
Сільськогосподарське підприємство
"НІБУЛОН";

до Державного підприємства " Одеська
залізниця "

про стягнення 21360,15 грн.

Суддя Літвінов С.В.

Представники:

Від позивача: Петров В-П.С. по
довіреності №247 від 19.12.12р

Від відповідача: Гордієнко М.В. по
довіреності №196 від 02.01.2014р.

СУТЬ СПОРУ: Позивач, Товариства з
обмеженою відповідальністю
Сільськогосподарське підприємство
"НІБУЛОН", звернувся до господарського
суду Одеської області з позовною
заявою до відповідача Державного
підприємства "Одеська залізниця" про
відшкодування збитків завданих
нестачею вантажу у розмірі 21360,15 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 01.04.14р. порушено
провадження у справі №916/1250/14.

Відповідач проти позову заперечує та
просить суд у позові відмовити у
повному обсязі, з підстав викладених у
відзиві на позов (вх.№10408/14 від 23.04.2014р.).

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 23.04.2014р. строк розгляду
справи продовжено відповідно до ст. 69
ГПК України.

22.05.2014р. представник позивача надав
письмові пояснення відповідно яких
позовні вимоги підтримує в повному
обсязі та просить суд задовольнити
позов про відшкодування збитків
завданих нестачею вантажу у розмірі
21360,15 грн.

У судовому засіданні 16.06.2014р. було
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення суду в порядку статті
85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
сторін, суд встановив.

03.01.2014 року Товариство з обмеженою
відповідальністю
сільськогосподарське підприємство
«НІБУЛОН» (далі - ТОВ СП «НІБУЛОН»,
товариство) згідно договору №1438 від
18.04.2012 року, за залізничною накладною №
34624890 зі станції
«Кам'янець-Подільський»
Південно-західної залізниці до станції
«Миколаїв-вантажний» Одеської
залізниці був відвантажений насипом
вантаж (насіння сої), у вагоні № 95525846 за
пломбами Ш 523937, Ш523939, X 021862, Ш 523923, Ш 523933,
Ш523936, Ш 523940, загальною масою 62850 кг.

Відповідно до вказаної залізничної
накладної вантажовідправником та
вантажоодержувачем в одній особі є ТОВ
СП «НІБУЛОН».

08.01.2014 року під час підготовки до видачі
вантажу зі вказаного вагону на станції
«Миколаїв-вантажний» Одеської
залізниці було здійснено перевірку,
проведену за участю представників
станції, за результатами якої складено
акт загальної форми № 130 від 08.01.2014 року,
яким встановлено, що у вагоні № 95525846 в
середньому розвантажувальному люці
забито ганчір'я білого кольору.

Позивач посилається, що товариством
було надано начальнику станції
«Миколаїв-вантажний» лист від 09.01.2014
року № 74/3-14/35 щодо направлення
представника залізниці для участі у
комісійній видачі вантажу. Проте,
листом від 09.01.2013 року № 1/М станцією
«Миколаїв-вантажний» було повідомлено,
що на їх думку відсутні підстави для
видачі вантажу у відповідності до ст. 52
Статуту залізниць України.

У зв'язку з цим Позивачем відповідно до
п. 16 Правил складання актів,
затверджених Наказом Міністерства
транспорту України № 334 від 28.05.2002
подало скаргу № 113/3-14/17 від 09.01.2014р. на
ім'я начальника Херсонської дирекції
залізничних перевезень щодо
необхідності проведення видачі
вантажу відповідно до вимог п. 12 Правил
№ 644.

Однак, Херсонська дирекція залізничних
перевезень листом від 09.01.2014 № 06/ДНМ
повідомила, що на її думку вагон № 95525846
прибув у справному комерційному стані
за справними ЗПП, тому підстав для
видачі вантажу згідно вимог статті 52
Статуту залізниць України не було.

Також, позивач зазначає, що 10.01.2014 року
було складено акт експертизи № 120-0014,
яким було встановлено, що при
зовнішньому огляді вагону, з боку
штурвалів в нижній частині кута
середнього розвантажувального люка, в
місці з'єднання кришки і бункера
виявлений зазор, завдовжки близько 70-80
см, який щільно забитий дрантям білого
кольору, де є затиснуті насіння сої. При
огляді поверхні і місткості вантажу
через верхні завантажувальні люки
виявлено, що між II і III (середніми)
люками є поглиблення вантажу у вигляді
воронки, завглибшки до 150 см, з чітко
позначеною смугою по ширині вагону,
характерній для стікаючого вантажу, у
бік середнього розвантажувального
люка і наявного зазору. Додатково, було
проведено зважування вагону № 95525846,
яким було встановлено, що фактична маса
нетто складає 57450 кг, що на 5400 (п'ять
тисяч чотириста) кг менше проти даних,
вказаних у накладній № 34624890.Також, за
висновком експерта, «механічне
пошкодження у розвантажувальному люку
вагона не забезпечує збереження
вантажу», а отже керівниками станції
«Миколаїв-вантажний» Одеської
залізниці та Херсонської дирекції
залізничних перевезень було
безпідставно відмовлено в комісійній
видачі вантажу та складанні і видачі
комерційного акту відповідно до ст. 129
Статуту залізниць України.

Згідно з довідкою виданою ТОВ СП
«НІБУЛОН» № 752/3-14/59 від 22.01.2014 року
вартість однієї тонни вантажу,
відправленого у вказаному вище вагоні
за зазначеною відправкою, становить 4200
(чотири тисячі двісті) грн. 00 коп., в т. ч.
ПДВ.

Таким чином позивач вважає, що збитки
завдані нестачею вантажу, згідно з
наведеним розрахунком, становлять 21360
(двадцять одну тисячу триста шістдесят)
грн. 15 коп. та Позивачем до Відповідача
було заявлено претензію № 1336/3-14/27 від
07.02.2014 року про відшкодування збитків,
пов'язаних із нестачею вантажу, в
прийнятті до розгляду якої
Відповідачем листом від 27.02.2014 року № 6/4
було безпідставно відмовлено.

Враховуючи вищевикладене, позивач
звернувся до суду з даною позовною
заявою до відповідача Державного
підприємства"Одеська залізниця" про
відшкодування збитків завданих
нестачею вантажу у розмірі 21360,15 грн.

Дослідивши матеріали справи,
господарський суд прийшов до наступних
висновків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 307 ГК України за
договором перевезення вантажу одна
сторона (перевізник) зобов'язується
доставити ввірений їй другою стороною
(вантажовідправником) вантаж до пункту
призначення в установлений
законодавством чи договором строк та
видати його уповноваженій на одержання
вантажу особі (вантажоодержувачу), а
вантажовідправник зобов'язується
сплатити за перевезення вантажу
встановлену плату. Договір перевезення
вантажу укладається в письмовій формі.
Укладення договору перевезення
вантажу підтверджується складенням
перевізного документа (транспортної
накладної, коносамента тощо)
відповідно до вимог законодавства.
Перевізники зобов'язані забезпечувати
вантажовідправників бланками
перевізних документів згідно з
правилами здійснення відповідних
перевезень.

Згідно із ст. 909 ЦК України за договором
перевезення вантажу одна сторона
(перевізник) зобов'язується доставити
довірений їй другою стороною
(відправником) вантаж до пункту
призначення та видати його особі, яка
має право на одержання вантажу
(одержувачеві), а відправник
зобов'язується сплатити за перевезення
вантажу встановлену плату. Укладення
договору перевезення вантажу
підтверджується складенням
транспортної накладної (коносамента
або іншого документа, встановленого
транспортними кодексами (статутами).
Законом можуть бути передбачені
особливості укладення та виконання
договору перевезення вантажу.

Частиною 5 ст. 307 ГК України встановлено,
що умови перевезення вантажів окремими
видами транспорту, а також
відповідальність суб'єктів
господарювання за цими перевезеннями
визначаються транспортними кодексами,
транспортними статутами та іншими
нормативно-правовими актами.

Статтею 314 ГК України, яка
кореспондується зі ст. 110 Статуту
залізниць України, встановлено, що
перевізник несе відповідальність за
втрату, нестачу та пошкодження
прийнятого до перевезення вантажу,
якщо не доведе, що втрата, нестача або
пошкодження сталися не з його вини.

За правилами п.129 Статуту залізниць
України обставини, що можуть бути
підставою для матеріальної
відповідальності залізниці,
вантажовідправника,
вантажоодержувача, пасажирів під час
залізничного перевезення,
засвідчуються комерційними актами або
актами загальної форми, які складають
станції залізниць.

В абз.2 цього ж пункту Статуту залізниць
України вказано, що комерційний акт
складається для засвідчення, зокрема
невідповідності найменування, маси і
кількості місць вантажу, багажу чи
вантажобагажу натурою з даними,
зазначеними у транспортних документах.

Пунктом 16 Правил складання актів,
затверджених наказом Міністерства
транспорту України від 28.05.2002 р. № 334,
передбачено, що у разі відмови
начальника станції від складання
комерційного акта (акта загальної
форми) або оформлення акта з порушенням
цих Правил одержувач має право до
вивезення вантажу зі станції, а при
вивантаженні на місцях незагального
користування - протягом 24 годин з
моменту прийняття від залізниці вагона
(контейнера) з вантажем подати про це
письмову скаргу начальнику Дирекції
залізничних перевезень безпосередньо
або через начальника станції…

Згідно п. 28 Правил приймання вантажів
до перевезення, затверджених Наказом
Мінтрансу України від 21.11.2000 №644,
вантажі, завантажені відправниками у
вагони закритого типу та контейнери
приймаються залізницею до перевезення
шляхом візуального огляду кузова
вагона (контейнера), пломб (31Ш), без
перевірки вантажу. Згідно ст. 24 Статуту
залізниць України, залізниця вправі
перевіряти дані, зазначені
відправником у залізничній накладній,
але не зобов'язана перевіряти масу усіх
вантажів, які вона приймає до
перевезення.

Вагон №95525846 до станції призначення
Миколаїв - вантажний Одеської
залізниці, прибув 08.01.2013 в технічному та
комерційному відношенні справним, зі
справними ЗПП вантажовідправника, що
відповідали документу відправника.
Просипання вантажу відсутнє, що
підтверджено актом загальної форми №130
від 08.01.2014 р., а також
листами-відповіддями начальника
комерційного відділу Херсонської
дирекції залізничних перевезень
№66/ДНМ від 09.01.2014 р. та
листом-відповіддю начальника станції
Миколаїв-вантажний №1/М від 09.01.2014.

Всі ці обставини вказують на те, що
Одеська залізниця прийняла вантаж
масою, у стані, у якому він був
переданий до перевезення, доставила і
ридала вантаж у схоронному стані.

Згідно з п. 110 Статуту залізниць України
залізниця несе відповідальність за
збереження вантажу від часу його
прийняття для перевезення і до моменту
видачі одержувачу або передачі згідно
з Правилами іншому підприємству.

Пунктом 111 Статуту залізниць України
встановлено, що залізниця звільняється
від відповідальності за втрату,
недостачу, псування або пошкодження
вантажу у разі, зокрема, коли: втрата,
псування або пошкодження вантажу
відбулися внаслідок: завантаження
вантажу відправником у
непідготовлений, неочищений або
несправний вагон (контейнер), який
перед тим був вивантажений цим же
відправником (здвоєна операція).

Згідно зі ст. ст. 113, 114 Статуту залізниць
України за незбереження (втрату,
нестачу, псування і пошкодження)
прийнятого до перевезення вантажу,
багажу, вантажобагажу залізниці несуть
відповідальність у розмірі фактично
заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що
втрата, нестача, псування, пошкодження
виникли з не залежних від них причин.
Залізниця відшкодовує фактичні збитки,
що виникли з її вини під час
перевезення вантажу, зокрема, за втрату
чи недостачу - у розмірі дійсної
вартості втраченого вантажу чи його
недостачі.

Залізницею було доставлено товар до
станції призначення, та видано на
підставі ст. 52 Статуту залізниць
України, згідно якої на станціях
призначення залізниця зобов'язана
перевірити масу, кількість місць і стан
вантажу (для вантажів у контейнерах)
лише у разі прибуття вантажу у
пошкодженому вагоні (контейнері), а
також у вагоні (контейнері) з
пошкодженими пломбами відправника або
пломбами попутних станцій. У решті
випадків, вантажі, завантажені
відправником, і ті, що прибули у
справних вагонах, контейнерах із
непошкодженими пломбами відправника, а
також без ознак нестачі, псування,
пошкодження на відкритому рухомому
складі або у критих та інших вагонах
без пломб, якщо такі перевезення
передбачені Правилами, видаються без
перевірки їх кількості і стану.

По прибуттю вагона №95525846 до станції
призначення Миколаїв -вантажний
Одеської залізниці 08.01.2014 р., о 22 год. 10
хв. його було передано на під'їзну колію
вантажоодержувача, а саме ТОВ СП
«НІБУЛОН».

Спірний вагон було подано під
вивантаження на під'їзну колію ТОВ СП
«НІБУЛОН» 08.01.2014 о 22.10, що
підтверджується відомістю №10010065 від
08.01.13 року, яка була підписана
представником вантажовласника без
зауважень.

Після виявлення в середньому
розвантажувальному люці спірного
вагона забитого ганчір'я білого
кольору, 09.01.14 р., вантажовідправником
було надано начальнику станції
Миколаїв - вантажний Одеської
залізниці лист №74/3-14/35 від 09.01.2014 р. щодо
направлення представника залізниці
для участі у комісійній видачі вантажу.

Як вказує відповідач, на підставі розд.
8 пп. 12, 15 «Правил видачі вантажу», у
комісійній видачі вантажоодержувачу
було відмовлено. Крім того, на підставі
ст. 52 Статуту залізниці України, а саме
вантаж, який було завантажено
відправником і той, що прибув зі
справними ЗПП вантажовідправника,
видається без перевірки його кількості
і стану. Дії робітників станції
Миколаїв - вантажний Одеської
залізниці регламентовані вказаними
нормативними документами та їм не
суперечать. Саме на цих підставах,
вантажоодержувачу було відмовлено у
видачі спірного вагону комісійно.

10.01.2014 р. вантажоодержувачем, а саме ТОВ
СП «НІБУЛОН» було ініційовано
проведення експертизи
Торгово-промисловою палатою України.

Згідно акту експертизи №120-0014 від
10.01.2014, експертиза проводилася лише в
присутності прийомоздавальника та
вагара ТОВ СП «НІБУЛОН».

Одеська залізниця наголошує на тому, що
вагон №95525846 було передано на під'їзну
колію вантажоодержувача 08.01.2014 р., о
22 год. 10 хв., а експертиза була
проведена майже два дні потому, а саме
10.01.2014 р.

Отже, позивачем не надано жодної
інформації, хто і у який спосіб
забезпечував схоронність вантажу під
час простою спірного вагону на
під'їзній колії ТОВ СП «НІБУЛОН».

Проте, згідно ст. 76 Статуту залізниць
України, охорона завантажених і
порожніх вагонів на залізничних
під'їзних коліях здійснюється засобами
власника під'їзної колії.

До суду не надано жодних доказів того,
що позивачем були прийняті всі можливі
та необхідні заходи щодо здійснення
належного контролю та забезпечення
збереження вантажу під час його
завантаження, перевезення та його
вивантаження та організації належної
охорони вантажу до початку проведення
експертизи (особливо враховуючи те, що
між видачею вантажу та експертизою,
вагон №95525846 знаходився виключно під
наглядом вантажоодержувача).

Посилання позивача на висновки акту
експертизи як про реальний доказ
втрати вантажу при перевезенні є
безпідставними, оскільки вказані
висновки не дають відповіді на те, коли
та за яких підстав відбулося дійсне
відкривання завантажувального люка у
спірному вагоні, а лише встановлюють
факт маси вантажу в сторону зменшення
на 5400 кг проти даних, вказаних у
накладній №34624890 від 03.01.2014 та.можливого
відкривання.

Крім висновку експерта-спеціаліста від
10.01.2014р., на якому ґрунтується доказ
позивача про втрату вантажу по вині
залізниці, в матеріалах справи немає
жодних документів, які б засвідчували
дійсну втрату вантажу по вині
залізниці.

Як вбачається із позовної заяви,
вимогою Товариства з обмеженою
відповідальністю
Сільськогосподарське підприємство
"НІБУЛОН" є стягнення з відповідача
відшкодування збитків завданих у
розмірі 21360,15 грн., в зв'язку з нестачею
вантажу.

У відповідності до ст. 22 ЦК України
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала
у зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); 2) доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Визначення поняття збитків наводяться
також у ч. 2 ст. 224 ГК України, відповідно
до якої під збитками розуміють витрати,
зроблені управної стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Породжуючи настання цивільних прав та
обов'язків згідно ч. 2 ст.11 ЦК України,
відповідальність у вигляді
відшкодування збитків вимагає для її
застосування наявності складу
правопорушення, а саме протиправної
поведінки (дії чи бездіяльності особи),
шкідливого результату такої поведінки,
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою та заподіяними збитками,
вини особи, яка заподіяла збитки.

Протиправною є поведінка, що не
відповідає вимогам закону або
договору, тягне за собою порушення
майнових прав та інтересів іншої особи
і спричинила заподіяння збитків
(шкоди).

Збитки відшкодовуються у повному
обсязі, якщо договором або законом не
передбачено відшкодування у меншому
або більшому розмірі.

При визначенні розміру збитків, якщо
інше не передбачено законом або
договором, враховуються ціни, що
існували за місцем виконання
зобов'язання на день задоволення
боржником у добровільному порядку
вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у
разі якщо вимогу не задоволено у
добровільному порядку, - на день
подання до суду відповідного позову
про стягнення збитків.

Відповідно до статті 11 Цивільного
кодексу України підставою виникнення
цивільних прав і обов'язків, у тому
числі щодо відшкодування кредиторові
або іншій особі збитків (шкоди), є
зобов'язання, які виникають з договорів
та інших правочинів або завдання
майнової (матеріальної) та моральної
шкоди іншій особі. За статтею 174
Господарського кодексу України
господарські зобов'язання можуть
виникати внаслідок заподіяння шкоди
суб'єкту або суб'єктом господарювання.

Крім застосування принципу вини при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди необхідно виходити з того, що
шкода підлягає відшкодуванню за умови
безпосереднього причинного зв'язку між
неправомірними діями особи, яка
завдала шкоду, і самою шкодою.

Питання про наявність або відсутність
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою особи і шкодою має бути
вирішено судом шляхом оцінки усіх
фактичних обставин справи.

Таким чином, предметом доведення по
справам про стягнення збитків є:
по-перше, наявність збитків та
визначення правових підстав їх
виникнення, по-друге, наявність вини
особи, яка завдала ці збитки, а по-третє,
наявність причинного зв'язку між
протиправною поведінкою особи і
завданими збитками.

Таким чином, враховуючи вищенаведене,
не можливо зробити висновок . де, коли
та за провиною кого виникла нестача
частини вантажу, тому з урахуванням,
ст. 52, п. а) ст. 111 Статуту залізниць
України, позивачу в позові про
стягнення вартості нестачі вантажу та
судових витрат з Одеської залізниці
відмовити в повному обсязі

Керуючись ст.ст. 32, 33, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову Товариства з
обмеженою відповідальністю
Сільськогосподарське підприємство
"НІБУЛОН"- відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
господарським судом.

Повний текст рішення складено та
підписано 23.06.2014р.

.

Суддя
Літвінов С.В.