ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"16" червня 2014 р.Справа № 916/1212/14

За позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Маша і Мєдвєдь"

до відповідача: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 73 080 грн.

Суддя Щавинська Ю.М.

Представники сторін:

від позивача: Джаноян Л.А. - довіреність
від 12.02.2014 року;

від відповідача: ОСОБА_1. - згідно
паспорта.

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою
відповідальністю "Маша і Мєдвєдь"
звернулося до господарського суду з
позовною заявою до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, в якій просить
стягнути з відповідача суму
компенсації у розмірі 73 080 грн. та
витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог позивач посилається на порушення
відповідачем виключних авторських
прав Товариства з обмеженою
відповідальністю "Маша і Мєдвєдь"
шляхом розповсюдження пазлів, на
коробці яких розміщено незаконно (без
дозволу позивача) розміщено малюнок із
зображенням персонажу "Маша", як
самостійної складової частини
аудіовізуального твору -
мультиплікаційного серіалу "Маша и
Медведь", права на який належать ТОВ
"Маша і Мєдвєдь".

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 01.04.2014р. порушено
провадження у справі №916/1212/14 із
призначенням її до розгляду в судовому
засіданні

23.04.2014р. ФОП ОСОБА_1 до суду подано
відзив на позовну заяву (а.с.98-102),
відповідно до якого відповідач просить
суд відмовити у задоволенні позовних
вимог про стягнення компенсації у
розмірі 73 080 грн.

В обґрунтування своїх заперечень
відповідач зазначає, що ФОП ОСОБА_1 не
визнає факту порушення нею
законодавства про авторське право,
оскільки безпосередньо продукцію не
виробляла та не ввозила на територію
України. Разом з тим, відповідач
зазначає, що у разі, якщо суд прийме
рішення про стягнення компенсації з
відповідача, то її розмір необхідно
встановити на мінімальному рівні, з
огляду на наступне.

Так відповідач зазначає, що розмір
компенсації обчислений позивачем на
підставі наказу №02/02 від 12.02.2013р., який є
внутрішнім документом підприємства, а
не нормативним документом, на підставі
якого можна нараховувати суми для
стягнення.

Крім того, у відзиві на позовну заяву
відповідач звертає увагу суду на те, що
при визначенні розміру компенсації
необхідно враховувати, що позивачу
достеменно не відомий обсяг порушення,
оскільки ним надано товарний чек про
купівлю лише однієї одиниці товару.
Також позивачем не встановлено та не
доведено кількості потерпілих осіб. До
того ж, як зазначає відповідач, у нього
не було намірів порушувати авторське
право позивача, що також
підтверджується тим, що відповідач, не
чекаючи судового рішення, прибрав
товар з крамниці.

Відповідач також наголошує на тому, що
використання на етикетці зображення
"Маша та Мєдвєдь" мало місце великою
мірою завдяки тому, що схоже зображення
протягом десятиріч активно
використовується у народній творчості,
в тому числі, в засобах масової
інформації.

Крім того, відповідач також зауважив,
що при визначенні розміру компенсації
необхідно керуватися принципами
справедливості, добросовісності та
розумності.

При цьому, заявлені позовні вимоги про
стягнення 73 080 грн. за продаж товару,
вартістю 5,50 грн., не відповідають
встановленим принципам справедливості
та добросовісності.

Отже, на думку відповідача, з
урахуванням вимог справедливості та,
зважаючи на обставини справи,
ненавмисний характер порушення,
внаслідок чого не була завдана шкода,
відсутність негативних наслідків
події, недопустимість незаконного
збагачення сторони за рахунок
отримання морального відшкодування, а
також, виходячи із засад розумності,
стягнення суми у розмірі 73 080 грн. є
невиправданим.

23.05.2014р. позивачем до канцелярії суду
подано письмові пояснення стосовно
наявності у ТОВ "Маша і Мєдвєдь" прав на
частину аудіовізуального твору "Маша і
Мєдвєдь" (а.с.129-133).

Представник позивача у судовому
засіданні 16.06.2014р. підтримав позовні
вимоги в повному обсязі, просив суд
задовольнити позов.

Представник відповідача у судовому
засіданні 16.06.2014р. проти позову
заперечував з підстав, викладених у
відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріли справи, заслухавши
представників сторін, проаналізувавши
наявні докази у сукупності та надавши
їм відповідну правову оцінку, суд
дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 418 Цивільного
кодексу України право інтелектуальної
власності - це право особи на результат
інтелектуальної, творчої діяльності
або на інший об'єкт права
інтелектуальної власності, визначений
цим Кодексом та іншим законом. Право
інтелектуальної власності становлять
особисті немайнові права
інтелектуальної власності та (або)
майнові права інтелектуальної
власності, зміст яких щодо певних
об'єктів права інтелектуальної
власності визначається цим Кодексом та
іншим законом.

Статтею 435 Цивільного кодексу України
встановлено, що первинним суб'єктом
авторського права є автор твору. За
відсутності доказів іншого автором
твору вважається фізична особа,
зазначена звичайним способом як автор
на оригіналі або примірнику твору
(презумпція авторства). Суб'єктами
авторського права є також інші фізичні
та юридичні особи, які набули прав на
твори відповідно до договору або
закону.

Згідно до статті 15 Закону України "Про
авторське право і суміжні права" до
майнових прав автора (чи іншої особи,
яка має авторське право) належать:
виключне право на використання твору, а
також виключне право на дозвіл або
заборону використання твору іншими
особами. Майнові права автора (чи іншої
особи, яка має авторське право) можуть
бути передані (відчужені) іншій особі
згідно з положеннями статті 31 цього
Закону, після чого ця особа стає
суб'єктом авторського права.

Виключне право на використання твору
автором (чи іншою особою, яка має
авторське право) дозволяє йому
використовувати твір у будь-якій формі
і будь-яким способом.

Виключне право автора (чи іншої особи,
яка має авторське право) на дозвіл чи
заборону використання твору іншими
особами дає йому право дозволяти або
забороняти, зокрема, відтворення
творів; здавання в майновий найм і (або)
комерційний прокат після першого
продажу, відчуження іншим способом
оригіналу або примірників
аудіовізуальних творів, комп'ютерних
програм, баз даних, музичних творів у
нотній формі, а також творів,
зафіксованих у фонограмі чи відеограмі
або у формі, яку зчитує комп'ютер.

За приписами частини першої статті 31
Закону України "Про авторське право і
суміжні права" автор (чи інша особа, яка
має авторське право) може передати свої
майнові права, зазначені у статті 15
цього Закону, будь-якій іншій особі
повністю чи частково. Передача
майнових прав автора (чи іншої особи,
яка має авторське право) оформляється
авторським договором. Майнові права, що
передаються за авторським договором,
мають бути у ньому визначені. Майнові
права, не зазначені в авторському
договорі як відчужувані, вважаються
такими, що не передані.

Як вбачається з матеріалів справи,
08.06.2010р. між ТОВ "Маша і Мєдвєдь"
(ліцензіат) та громадянином ОСОБА_3
(ліцензіар) було укладено ліцензійний
договір № ЛД-1/2010 про надання права
використання творів образотворчого
мистецтва (виключна ліцензія) (а.с.19-24),
відповідно якого ліцензіар має
виключні права на використання
створених одноособовою творчою працею
ліцензіара малюнків "Маша" і "Медведь",
які використовуються при створенні
персонажів аудіовізуального твору -
анімаційного серіалу "Маша и Медведь",
ці малюнки, а також DVD-диск із записом
вказаних малюнків та першої серії
анімаційного серіалу "Маша и Медведь"
використовуються для ідентифікації
предмета Договору і є його невід'ємною
частиною, а ліцензіат зацікавлений у
використанні зображень даних
персонажів (творів) в своїй комерційній
діяльності та бажає придбати на умовах
Договору виключне право на
використання персонажів.

Пунктом 1.1. вказаного договору
встановлено, що ліцензіар надає
ліцензіату на термін дії Договору за
оплачувану ліцензіатом винагороду
право використання творів у
встановлених Договором межах, на
умовах виключної ліцензії, тобто без
збереження за ліцензіаром права видачі
ліцензій на використання творів
способами, передбаченими Договором,
іншим особам.

Згідно до п. 2.1. договору право
використання творів способами,
передбаченими Договором, надаються
ліцензіаром ліцензіату на території
всіх країн світу, на термін з дати
укладення Договору до 30.06.2025р. включно.

Відповідно до п. 2.2. договору ліцензіар
надає ліцензіату право
використовувати твори як разом, так і
окремо способами, встановленими
договором.

Вказаним договором також передбачено
право ліцензіата видавати субліцензії
без попередньої згоди ліцензіара,
реєструвати твори або їх частини, назви
та персонажів як торговельні марки
(пункти 2.5 - 2.7 договору).

При цьому, договором встановлено, що
якщо треті особи порушують виключне
право ліцензіара, а таке порушення буде
зачіпати права ліцензіата, то названі
особи зобов'язуються разом захищати
свої права. Відмова ліцензіара від
захисту своїх прав, як і його
бездіяльність не є перешкодою для
самостійного вжиття ліцензіатом
доречних заходів захисту його прав в
передбаченому законом порядку (п.2.10.
договору).

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України
"Про авторське право і суміжні права" за
захистом свого авторського права і
(або) суміжних прав суб'єкти
авторського права та суміжних прав
мають право звертатися в установленому
порядку до суду та інших органів
відповідно до їх компетенції.

Проаналізувавши умови ліцензійного
договору, суд дійшов висновку про
правомірність звернення Товариства з
обмеженою відповідальністю "Маша і
Мєдвєдь" до суду з відповідним позовом.

Згідно до п.29 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 17.10.2012
№ 12 "Про деякі питання практики
вирішення спорів, пов'язаних із
захистом прав інтелектуальної
власності" з огляду на приписи статті 33
ГПК України щодо обов'язку доказування
і подання доказів господарському суду
у вирішенні питання про те, якій
стороні належить доводити обставини,
що мають значення для справи про захист
авторського права чи суміжних прав,
слід враховувати таке: 1) позивач,
зокрема, повинен довести належність
йому авторського права та/або суміжних
прав чи права на їх захист, а також факт
використання об'єктів даних прав
відповідачем; 2) відповідач має довести
додержання ним вимог Цивільного
кодексу України і Закону України "Про
авторське право і суміжні права" при
використанні ним твору та/або об'єкту
суміжних прав; в іншому разі фізична
або юридична особа визнається
порушником авторського права та/або
суміжних прав, і для неї настають
наслідки, передбачені цими
законодавчими актами.

Як вбачається з матеріалів справи, а
також з пояснень представника
позивача, наданих під час розгляду
справи, 24.03.2014р. представником ТОВ "Маша
і Мєдвєдь" в магазині "Книги. Атласи.
Карти", що знаходиться за адресою: м.
Одеса, вул. Канатна, 64, було придбано
пазли під назвою "Маша и Медведь", з
відтворенням на них малюнку із
зображенням персонажу "Маша", як
самостійної складової частини
аудіовізуального твору -
мультиплікаційного серіалу "Маша и
Медведь", права на який належать ТОВ
"Маша і Мєдвєдь", що підтверджується
товарним чеком (а.с.47), з відповідною
печаткою на ньому „ФОП ОСОБА_1",
відеозаписом на диску (а.с.46) та
фотокартками названого товару (а.с.45).
При цьому, реалізація вказаного товару
відповідачем не заперечується.

Відповідно до ч.1 ст. 52 Закону України
"Про авторське право і суміжні права"
при порушеннях будь-якою особою
авторського права і (або) суміжних прав
суб'єкти авторського права і (або)
суміжних прав мають право, зокрема,
подавати позови про відшкодування
збитків (матеріальної шкоди), включаючи
упущену вигоду, або стягнення доходу,
отриманого порушником внаслідок
порушення ним авторського права і (або)
суміжних прав, або виплату компенсацій.

Частиною 2 ст. 52 Закону України "Про
авторські та суміжні права"
встановлено, що суд має право
постановити рішення чи ухвалу про
виплату компенсації, що визначається
судом, у розмірі від 10 до 50000
мінімальних заробітних плат, замість
відшкодування збитків або стягнення
доходу.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить
висновку про обґрунтованість вимоги
позивача про стягнення з відповідача
компенсації.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо
розміру компенсації, суд зазначає
наступне.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 52 Закону
України "Про авторські та суміжні
права", при визначенні компенсації, яка
має бути виплачена замість
відшкодування збитків чи стягнення
доходу, суд зобов'язаний визначити
розмір компенсації, враховуючи обсяг
порушення та (або) наміри відповідача.

Пунктом 51.3. постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 17.10.2012
№12 "Про деякі питання практики
вирішення спорів, пов'язаних із
захистом прав інтелектуальної
власності" встановлено, що у визначенні
розміру такої компенсації
господарським судам необхідно
виходити з конкретних обставин справи
і загальних засад цивільного
законодавства, встановлених статтею 3
ЦК України, зокрема, справедливості,
добросовісності та розумності. Розмір
компенсації визначається судом у межах
заявлених вимог у залежності від
характеру порушення, ступеня вини
відповідача та інших обставин. Зокрема,
враховується: тривалість порушення та
його обсяг (одно- або багаторазове
використання об'єкта авторського
права); передбачуваний розмір збитків
потерпілої особи; розмір доходу,
отриманого внаслідок правопорушення;
кількість потерпілих осіб; наміри
відповідача; наявність раніше вчинених
відповідачем порушень виключного
права даного позивача; можливість
відновлення попереднього стану та
необхідні для цього зусилля тощо.
Відповідні мотиви визначення розміру
компенсації мають бути наведені в
судовому рішенні.

У визначенні суми компенсації
господарський суд має виходити з того
розміру мінімальної заробітної плати,
який установлено на час прийняття
судом відповідного рішення.

Як вбачається з позовної заяви, в
обґрунтування розміру компенсації у
сумі 73 080 грн. позивач зазначає, що
відповідач свідомо та умисно виставив
контрафактний товар на продаж, не
звернувшись при цьому до позивача ні за
офіційною інформацією про поставлений
товар, ні за дозволом на його
реалізацію. При цьому, відповідач
зобов'язаний при прийманні товару до
реалізації перевіряти останній на
предмет відповідності вимогам чинного
законодавства України.

Крім того, позивач наголошує на
понесених ним збитках у вигляді
неотримання суми ліцензійного платежу
від виробника контрафактного товару.

Позивач також зазначає, що для захисту
порушення прав ТОВ "Маша і Мєдвєдь" на
території України був виданий наказ
№02/02, яким визначені ставки
добровільної компенсації за порушення
авторського права. Відповідно до
вказаного наказу у випадку порушення
авторських прав фізичною
особою-підприємцем (юридичною особою),
що здійснює торгівлю в магазинах,
встановлюється компенсація у разі
добровільного врегулювання порушення
у розмірі 30 мінімальних заробітних
плат, а у разі відмови від добровільної
виплати компенсації, в результаті чого
подано позовну заяву про захист
авторських прав, в розмірі 60
мінімальних заробітних плат.

При визначенні розміру компенсації суд
враховує, що доведеним є лише один факт
реалізації контрафактного товару на
суму 5,50 грн., а також припинення
порушення авторських прав у
добровільному порядку, про що
опосередковано свідчить відсутність
вимог про вилучення контрафактних
товарів з обороту. Суд також бере до
уваги відсутність доведених збитків
позивача.

Крім того, суд враховує, що, виходячи з
засада справедливості,
добросовісності, розумності як
складових елементів загального
конституційного принципу верховенства
права, можливість стягнення з
порушника надмірних грошових сум як
компенсації за порушення авторського
права спотворює її дійсне правове
призначення, оскільки із засобу
захисту компенсація перетворюється на
джерело отримання суб'єктом
авторського або суміжного права
невиправданих додаткових прибутків.

З урахуванням вищевикладеного, суд
вважає обґрунтованим та достатнім
розмір компенсації у вигляді 10
мінімальних заробітних плат, що
складає 12 180 грн.

Приймаючи до уваги, що спір між
сторонами виник внаслідок
неправильних дій відповідача, а також
те, що судові витрати складають
мінімальний розмір судового збору,
вказані витрати у сумі 1827 грн.
покладаються на відповідача,
відповідно до ст.ст. 44, 49
Господарського процесуального кодексу
України.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82- 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (65063, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Маша і Мєдвєдь" (129085,
м. Москва, вул. Годовікова, буд. 9, будова
3, ІПН/КПП /771701001 в ІФПС № 17 СВАО р/р
в ПАТ Банк "ОТКРЫТИЕ", м.
Москва БІК 044585297, к/р ) суму
компенсації в розмірі 12 180 /дванадцять
тисяч сто вісімдесят/ грн. та витрати по
сплаті судового збору у сумі 1827 /одна
тисяча вісімсот двадцять сім / грн. 00
коп.

3. В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в
порядку ст. 85 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 23.06.2014 р.

Суддя
Щавинська Ю.М.