м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/6590/14 11.06.14
За позовом Державного підприємства
"Конструкторське бюро радіозв'язку"
до Міністерства оборони України
про визнання державного контракту
Суддя Цюкало Ю.В.
У засіданні брали участь:
від позивача: не з'явилися;
від відповідача: Ковальчук І.В. (за
довіреністю від 29.10.2013).
У судовому засіданні 11 червня 2014 року,
відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України, було
оголошено вступну та резолютивну
10.04.2014 до Господарського суду міста
Києва надійшла позовна заява б/н б/д
Державного підприємства
"Конструкторське бюро радіозв'язку" до
Міністерства оборони України про
визнання державного контракту
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 11.04.2014 суддею Цюкало Ю.В.
прийнято позовну заяву до розгляду та
порушено провадження у справі. Розгляд
справи призначено на 19.05.2014.
19.05.2014 до канцелярії Господарського
суду міста Києва надійшла заява
Міністерства оборони України,
відповідно до умов якої, відповідач
просить суд застосувати строки
позовної давності та в задоволенні
позову відмовити повністю.
В судове засідання, призначене на
19.05.2014, з'явився представник
відповідача, надав усні пояснення по
суті спору, відповів на запитання суду.
Представник позивача в судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив, про дату, час
та місце судового засідання
повідомлений належним чином.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 19.05.2014 відкладено розгляд
справи на 11.06.2014.
У судове засідання, призначене на 11.06.2014
з'явився представник відповідача,
надав усні пояснення по суті спору,
відповів на запитання суду.
Представник позивача в судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив, про дату, час
та місце судового засідання
повідомлений належним чином.
За приписами ст. 65 Господарського
процесуального кодексу України ухвала
про порушення провадження у справі
надсилається учасникам судового
процесу за повідомленою ними
господарському суду поштовою адресою.
У разі ненадання сторонами інформації
щодо їх поштової адреси, ухвала про
відкриття провадження у справі
надсилається за адресою
місцезнаходження (місця проживання)
сторін, що зазначена в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців. У разі
відсутності сторін за такою адресою,
вважається, що ухвала про порушення
провадження у справі вручена їм
Відповідно до п.11 листа №01-8/123 від
15.03.2007р. Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2006 році"
до повноважень господарських судів не
віднесено встановлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому відповідні процесуальні
документи надсилаються господарським
судом згідно з поштовими реквізитами
учасників судового процесу, наявними в
матеріалах справи.
Наразі, всю судову кореспонденцію було
направлено за адресою позивача, що
зазначена у позовній заяві та повністю
узгоджуються з відомостями з Витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців.
З огляду на неявку позивача в судове
засідання, господарський суд враховує,
що за змістом ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України
прийняття участі у судовому засіданні
є правом сторони. При цьому, норми
вказаної статті зобов'язують сторони
добросовісно користуватись належними
їм процесуальними правами.
Таким чином, враховуючи вищенаведене,
керуючись принципами розумності
строків судового провадження, за
висновками суду, у матеріалах справи
достатньо документів, які мають
значення для правильного вирішення
спору, внаслідок чого справа може бути
розглянута за наявними у ній
документами відповідно до вимог ст.75
Господарського процесуального кодексу
України, а неявка позивача не
перешкоджає вирішенню справи по суті.
Клопотання щодо фіксації судового
процесу учасниками процесу не
заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд
справи здійснювався без застосування
засобів технічної фіксації судового
процесу у відповідності до статті 811
Господарського процесуального кодексу
Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
відповідача, суд, -
25.12.2006 між Міністерством оборони
України (далі за текстом - відповідач,
генеральний замовник) та Державним
підприємством «Конструкторське бюро
радіозв'язку» Міністерства
промислової політики України (далі за
текстом - позивач, генеральний
виконавець, ДП «Констукторське бюро
радіозв'язку») укладено державний
контракт (договір) на виконання
дослідно-конструкторської роботи (далі
за текстом - Контракт).
У поданій до суду позовній заяві
позивач вказує на те, що відповідач в
порушення норм чинного законодавства
України не провів конкурс (тендер) на
визначення виконавця оборонного
замовлення, а також не узгодив з
координаційним органом кандидатури
виконавця - Державного підприємства
«Конструкторське бюро радіозв'язку».
Таким чином, позивач зазначає, що
Міністерством оборони України
порушено порядок визначення виконавця
оборотного замовлення -
дослідницько-конструкторської праці
на тему: «Розробка базової
ультракороткохвильової радіостанції»
З огляду на вищезазначене, з метою
захисту порушених прав Державне
підприємство «Констукторське бюро
радіозв'язку» звернулося до суду та
просить визнати державний контракт від
25.12.2006, реєстраційний №251/2/06-3 недісним.
Як вже зазначалось, відповідачем через
канцелярію суду подана заява про
застосування строків позовної
У вказаній вище заяві відповідач
стверджує, що позивач про порушення
свого права дізнався 25.12.2006 коли
укладав із Міністерством оборони
України державний контракт на
виконання дослідно-конструкторської
ультракороткохвильової радіостанції
Беручи до уваги вищевказане, позивач
зазначає, що в силу приписів ст. 256
Цивільного кодексу України строк
позовної давності для звернення до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу сплив у
позивача 25.12.2009.
Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
вимоги позивача не підлягають
задоволенню з наступних підстав.
Згідно ч. 1 та ч. 4 ст. 202 Цивільного
кодексу України, правочином є дія
особи, спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Двостороннім правочином є
погоджена дія двох або більше сторін.
Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу
України правочин є правомірним, якщо
його недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
Частиною 1 ст. 215 Цивільного кодексу
України передбачено, що підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6.
ст. 203 Цивільного кодексу України.
Згідно ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу
України, якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).
Як вбачається з матеріалів справи,
25.12.2006 між Міністерством оборони
України (генеральний замовник) та ДП
«Конструкторське бюро радіозв'язку»
Міністерства промислової політики
України (головний виконавець) було
укладено Державний контракт на
виконання дослідно-конструкторської
роботи №251/2/06-3.
Вказаний контракт укладений у
відповідності до вимог постанов
Кабінету Міністрів України від 20.03.2006
№356-4 та від 15.11.2006 №1587-16 "Про державне
оборонне замовлення" на підставі
вільного волевиявлення сторін та на
підставі спільного рішення
Міністерства оборони України та
Міністерства промислової політики
України від 31.05.2006.
Відповідно до п.1.1. вказаного Контракту
головний виконавець зобов'язується
виконати й здати генеральному
замовнику, а останній зобов'язується
дослідно-конструкторську роботу по
темі: «Розробка базової
ультракороткохвильової радіостанції»,
Вказаний Контракт скріплений
підписами та печатками сторін.
Розділом 10 вказаного Контракту
встановлено, що термін дії державного
контракту встановлюється з 25.12.2006 до
Спір у справі виник внаслідок того, що
на думку позивача вказаний Контракт
підлягає визнанню недійсним у судовому
порядку, оскільки, як зазначає позивач,
відповідач в порушення норм чинного
законодавства України не провів
конкурс (тендер) на визначення
виконавця оборонного замовлення, а
також не узгодив з координаційним
органом кандидатури виконавця -
Державного підприємства
«Конструкторське бюро радіозв'язку».
Дослідивши матеріали справи, суд
наголошує на наступному.
Відповідно до ст. ст. 256, 257 Цивільного
кодексу України позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно з ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу
України перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
Відповідно до п. 2.8 Постанови № 11 щодо
вимог, пов'язаних з визнанням
правочинів недійсними, застосовується
загальна позовна давність. Перебіг
позовної давності починається, за
загальним правилом, від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
Таким чином, суд зазначає, що початком
перебігу строку позовної давності слід
вважати день укладення Контракту, а
саме 25.12.2006, тобто день, коли позивач
довідався або міг довідатись про
порушення його права.
Згідно з ст. 253 Цивільного кодексу
України перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язують його початок.
Відповідно до ч. 3 ст. 50 Господарського
процесуального кодексу України
перебіг процесуального строку,
обчислюваного роками, місяцями або
днями починається з наступного дня
після календарної дати або настання
події, якими визначено його початок.
Отже, з урахуванням викладеного, строк
позовної давності для звернення з
даним позовом про визнання Контракту
недійсним починається обчислюватись з
дня укладання Договору - 25.12.2006 та
відповідно закінчується 25.12.2009.
Як вбачається з наявних матеріалів
справи відповідач звернувся до суду із
заявою про застосування строків
Положеннями ст. 267 Цивільного кодексу
України визначено, що позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
Клопотання про поновлення пропущеного
строку позовної давності позивачем не
заявлялось, поважності причин його
пропуску та мотивів поновлення
позивачем не заявлено, не надано та не
Згідно з п. 4 ст. 267 Цивільного кодексу
України сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.
З урахуванням викладеного суд
приходить до висновку, що строк
позовної давності для пред'явлення
позивачем вимог про визнання Контракту
недійсним на день звернення до суду з
позовом пропущено, в зв'язку з чим у
задоволенні позову Державного
підприємства "Конструкторське бюро
радіозв'язку" до Міністерства оборони
України про визнання державного
контракту недійсним слід відмовити.
У відповідності до п.2.8. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 29.05.2013 №11 «Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними»
зазначено, щодо вимог, пов'язаних з
визнанням правочинів недійсними,
застосовується загальна позовна
давність (стаття 257 ЦК України, з
урахуванням водночас наведеного в
підпунктах 2 і 3 пункту 5 Перехідних та
прикінцевих положень Закону України
"Про внесення змін до деяких законів
України щодо вдосконалення порядку
здійснення судочинства" від 20.12.2011 №
4176-VI). Для окремих видів вимог законом
встановлюється й спеціальна позовна
давність, наприклад, статтею 20 Закону
України "Про приватизацію невеликих
державних підприємств (малу
приватизацію)". Перебіг позовної
давності починається, за загальним
правилом, від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (частина перша статті
261 ЦК України), за винятком випадків,
зазначених у частинах другій і третій
Згідно зі статтею 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (стаття 34 Господарського
процесуального кодексу України).
Статтею 43 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
Відповідно до п. 2.3. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" якщо стороною (або
іншим учасником судового процесу) у
вирішенні спору не подано суду в
обґрунтування її вимог або заперечень
належні і допустимі докази, в тому
числі на вимогу суду, або якщо в разі
неможливості самостійно надати докази
нею не подавалося клопотання про
витребування їх судом (частина перша
статті 38 ГПК України), то розгляд справи
господарським судом може
здійснюватися виключно за наявними у
справі доказами, і в такому разі у суду
вищої інстанції відсутні підстави для
скасування судового рішення з мотивів
неповного з'ясування місцевим
господарським судом обставин справи.
З огляду на вищевикладене, суд
відмовляє у задоволенні позову у
повному обсязі з урахування спливу
строку позовної давності.
Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -
У задоволенні позову Державного
підприємства "Конструкторське бюро
радіозв'язку" до Міністерства оборони
України про визнання державного
контракту недійсним - відмовити.
Рішення набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України. Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку та в строки,
встановлені ст. 93 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 16.06.2014р.

Суддя
Ю.В. Цюкало