ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19.06.2014
Справа № 905/2950/14

Господарський суд Донецької області у
складі:

головуючого судді Осадчої А.М.

за участю секретаря

судового засідання
Мітронової А.Р.

розглянув у відкритому судовому
засіданні у приміщенні суду матеріали
справи

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю «ДІПІ ТРАНС»
м.Єнакієве

до відповідача: Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 м.Макіївка

про стягнення 30 000,00грн.,

за участю представників сторін:

від позивача: Купріянов П.П. за
довіреністю №002/14 від 20.05.2014р.,

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПРАВИ:

29.04.2014року Товариство з обмеженою
відповідальністю «ДІПІ ТРАНС»
м.Єнакієве (далі - ТОВ«ДІПІ ТРАНС»)
звернулось до господарського суду
Донецької області з позовом до
відповідача, Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 м.Макіївка (далі - ФОП
ОСОБА_2.) про стягнення 30 000,00грн.

Ухвалою від 30.04.2014року господарським
судом Донецької області позовна заява
ТОВ«ДІПІ ТРАНС» прийнята до розгляду,
порушено провадження у справі №905/2950/14.

В обґрунтування позовних вимог
позивач посилається на безпідставне
отримання відповідачем грошових
коштів внаслідок невиконання умов
укладеного договору з робот
екскаватора, що був укладений у
спрощений спосіб, та від якого позивач
у наступному відмовився, на підставі.

Нормативно свої вимоги позивач
обґрунтовує статтями 526, 527, 1212
Цивільного кодексу України (далі - ЦК
України), статтями 181, 193 Господарського
кодексу України (далі - ГК України),
статтями 1, 2, 12, 54, 61,64 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України).

На підтвердження зазначених у позові
обставин позивач надав суду належним
чином засвідчені копії: рахунку -
фактури №Ма-0000006 від 30.01.2014року,
платіжних доручень №341 від 31.01.2014року,
№332 від 30.01.2014року, вимоги №1172 від
05.03.2014року, свідоцтва про державну
реєстрацію позивача, довідки АБ №452715,
свідоцтва №100289697 про реєстрацію
платника на додану вартість, Статуту
підприємства.

За супровідними листами від 22.05.2014року,
05.06.2014року позивач надав для залучення
до матеріалів справи копії виписки по
особовому рахунку від 24.04.2014року, листа
- вимоги №3089 від 26.05.2014року, доказів
його направлення відповідачу, витягу з
ЄДРПОУ щодо відповідача.

У письмових поясненнях №3671 від
13.06.2014року позивач зазначив, що
відмовився від договору шляхом
направлення вимоги №542 від 20.02.2014року,
яка отримана відповідачем особисто
нарочно, факт отримання вимоги
підтверджується частковою оплатою
відповідачем суми 15000,00грн. як
помилково оплачених, посилається на
факт наявності заборгованості на
теперішній час в сумі 15000,00грн. На
підтвердження доводів, що вказані вище,
позивач надав суду належним чином
засвідчену копію вимоги №542 від
20.02.2014року.

Представник ТОВ«ДІПІ ТРАНС» у
судовому засіданні 19.06.2014року
підтримав заявлені позовні вимоги, в
обґрунтування яких послався на факти і
обставини, викладені у позовній заяві
та наступних письмових поясненнях до
неї.

У судове засідання 19.06.2014року, як і у
попередні судові засідання 22.05.2014року,
05.06.2014року, представник відповідача не
з'явився, письмовий відзив на позов не
надав, вимоги ухвал суду не виконав, про
час і місце судового засідання
повідомлений належним чином
враховуючи наступне.

Відповідно до правової позиції,
викладеної у постанові пленуму Вищого
господарського суду України №18 від
26.12.2011р. «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 ГПК України. Зокрема, в разі якщо
ухвалу про порушення провадження у
справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Місцезнаходження юридичної особи
або місце проживання фізичної особи -
підприємця визначається на підставі
відомостей, внесених до Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців (стаття 17
Закону України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців»).

Згідно Витягу з ЄДРПОУ станом на
28.05.2014року, копія якого міститься в
матеріалах справи, адресою ФОП ОСОБА_2
є 86115, АДРЕСА_1, яка відповідає адресі, що
зазначена позивачем у позовній заяві
та за якою відповідачу надсилались всі
процесуальні документи суду.

Факт отримання відповідачем
процесуальних документів
підтверджується повідомленнями про
вручення поштового відправлення, які
містяться в матеріалах справи.

З огляду на наведене, суд здійснив всі
дії направлені на повідомлення
учасників судового процесу про розгляд
справи та надання відповідачу
можливості скористатись правом на
захист.

За таких обставин, справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами на підставі ст.75 ГПК
України.

Відповідно до положень статті 811 ГПК
України судом складено протокол, який
долучено до матеріалів справи. З
клопотанням щодо фіксування судового
процесу за допомогою технічних засобів
позивач до суду не звертався.

Вислухавши пояснення представника
позивача, який з'явився у судове
засідання, дослідивши представлені ним
в порядку статті 43 ГПК України докази,
вивчивши матеріали справи, суд у межах
заявлених позовних вимог встановив
наступне.

Згідно зі ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Як передбачено в ст. 181 ГК України
укладення господарських договорів
допускається у спрощений спосіб, тобто
шляхом обміну листами, факсограмами,
телеграмами, телефонограмами тощо, а
також шляхом підтвердження прийняття
до виконання замовлень, якщо законом не
встановлено спеціальні вимоги до форми
та порядку укладення даного виду
договорів.

За вимогами частин 1 і 2 статті 837 ЦК
України за договором підряду одна
сторона (підрядник) зобов'язується на
свій ризик виконати роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу. Договір
підряду може укладатися на
виготовлення, обробку, переробку,
ремонт речі або на виконання іншої
роботи з переданням її результату
замовникові.

ФОП ОСОБА_2 направила ТОВ«ДІПІ ТРАНС»
рахунок - фактуру №Ма-0000006 від
30.01.2014року, згідно якого запропонувала
виконати роботи екскаватором JCB 3CX
(гідромолот) у кількості 120 годин ,
вартістю 500грн. на загальну сум 60000,00грн.

Таким чином, пропозиція відповідача
укласти договір на виконання робіт
викладена у формі рахунку - фактури
№Ма-0000006 від 30.01.2014року, що по суті є
пропозицією на виконання підрядних
робіт.

Факт прийняття пропозиції позивачем
підтверджуються діями, які засвідчують
бажання укласти договір про виконання
робіт на запропонованих умовах, а саме:
прийняттям до оплати вказаного
рахунку.

Зокрема, згідно платіжних доручень №341
від 31.01.2014року, №332 від 30.01.2014року
позивач сплатив відповідачу грошові
кошти у загальній кількості 30000,000грн.,
при цьому, у графі «призначення
платежу» вказано, що оплата
здійснюється на підставі вказаного
вище рахунку.

Вищезазначені дії сторін свідчать про
факт укладання між ними договору
підряду на виконання робіт
екскаватором JCB 3CX у спрощеній формі.

Згідно ч.2 ст. 849 ЦК України якщо
підрядник своєчасно не розпочав роботу
або виконує її настільки повільно, що
закінчення її у строк стає явно
неможливим, замовник має право
відмовитися від договору підряду та
вимагати відшкодування збитків.

Позивач листом №542 від 20.02.2014року
внаслідок того, що обов'язки, які брав
на себе відповідач виконані не були,
потреба у виконанні робіт відпала,
відмовився від договору та просив
відповідача повернути сплачену суму у
розмірі 30000,000грн.

Листами №1172 від 05.03.2014року, №3089 від
26.05.2014року позивач просив відповідача
повернути суму, яка сплачена позивачем
згідно рахунку - фактури №Ма-0000006 від
30.01.2014року.

Позивач вказує, що листи №542 від
20.02.2014року, №1172 від 05.03.2014року отримані
відповідачем особисто нарочно, а
доказом направлення листа №3089 від
26.05.2014року є фіскальний чек ДП
«Укрпошта» №0873 від 9.05.2014року.

Як вбачається з виписки по особовому
рахунку позивача від 24.04.2014року ФОП
ОСОБА_2 сплатила 15000,00грн. позивачу з
посиланням в графі «призначення
платежу» - повернення помилково
перерахованих грошових коштів згідно
рахунку №Ма-0000006 від 30.01.2014року.

Відповідач суму передплати у розмірі
15000,00грн., що існувала станом на
26.05.2014року, на рахунок ТОВ«ДІПІ ТРАНС»
не повернув, будь-якої письмової
відповіді на зазначені вимоги не надав.

Предмет позовних вимог - стягнення на
підставі ст.1212 ЦК України з відповідача
на користь позивача передплати в сумі
30000,00грн., оскільки відмовившись від
договору, підстава, на якій відповідач
набув від позивача грошові кошти,
відпала.

При цьому, суд зазначає, що,незважаючи
на факт обізнаності щодо оплати суми
15000,00грн. у рахунок погашення
заборгованості з боку відповідача,
позивач з заявами щодо зменшення
позовних вимог або про відмову від
частини позовних вимог до суду не
звертався. Письмові пояснення №3671 від
13.06.2014року, в яких позивач просить
стягнути з відповідача 15000,00грн. суд, за
відсутності у їх тексті правових
підстав відповідних процесуально
значимих дій, в якості таких заяв не
розглядає та вважає, що предметом
позовних вимог є стягнення суми
30000,00грн.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що позовні
вимоги є такими, що підлягають
задоволенню частково з наступних
підстав.

Згідно ст.1212 ЦК України встановлено, що
особа, яка набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України, що
передбачає порядок набуття, збереження
майна без достатньої правової
підстави, застосовуються незалежно від
того, чи безпідставне набуття або
збереження майна було результатом
поведінки набувача майна, потерпілого,
інших осіб чи наслідком події.
Положення цієї глави застосовуються
також до вимог про... повернення
виконаного однією із сторін у
зобов'язанні.

Тобто, зобов'язання з набуття,
збереження майна без достатньої
правової підстави виникають при
наявності наступних вимог: необхідно,
щоб одна особа набула /зберегла/ майно
за рахунок іншої, збільшення або
збереження в попередньому розмірі
майна на одній стороні є результатом
відповідного зменшення майна на іншій;
необхідно, щоб набуття майна одною
особою за рахунок іншої відбулось без
достатньої правової підстави,
передбаченою законом або угодою.

Відсутність правової підстави означає,
що набувач збагатився за рахунок
потерпілого поза підставою,
передбаченою законом, іншими правовими
актами чи правочином.

При цьому в якості належної підстави
для повернення майна норма ст. 1212 ЦК
України визначає також той випадок,
коли підстава, на якій було набуте або
збережене майно, на момент набуття або
збереження існувала, але згодом
відпала.

Приймаючи лист №542 від 20.02.2014року в
якості належного доказу відмови
позивача від договору суд виходить з
того, що Замовником втрачено інтерес у
результаті робіт, які на час відмови
Підрядником належним чином не
виконані. В матеріалах справи відсутні
докази того, що порушення відповідачем
взятих на себе зобов'язань щодо
виконання робіт виникло внаслідок
прострочення кредитора, тобто,
невиконання умов договору з боку
позивача.

Факт отримання вказаного листа та
згоди з його вимогою щодо повернення
коштів з боку ФОП ОСОБА_2
опосередковується фактом часткового
виконання вимог листа щодо повернення
грошових коштів в сумі 15000,00грн., з
визначенням грошових коштів, які
отримані відповідачем в якості оплати
за рахунком-фактурою №Ма-0000006 від
30.01.2014року як помилково перерахованих.

У наступному позивач висував тотожні
умови згідно листів №1172 від 05.03.2014року,
№3089 від 26.05.2014року, належні докази
направлення останнього містяться в
матеріалах справи.

Враховуючи те, що внаслідок відмови
позивача від договору підряду,
можливість чого встановлено законом,
зобов'язання за договором припинились,
тобто, відпала правова підстава на якій
були перераховані грошові кошти,
відповідно до спірних правовідносин
застосовуються положення п. 3 ч. 3 ст. 1212
ЦК України (повернення виконаного
однією із сторін у зобов'язанні).

Виходячи з приписів ч.2 ст. 530 Цивільного
кодексу України передбачено, якщо
строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

У зв'язку з відмовою позивача від
договору внаслідок невиконання
передбачених договором робіт,
відповідач мав повернути позивачу
грошові кошти в сумі 30000,00грн. протягом
7-ми днів з моменту пред'явлення вимоги,
первісно викладеної у листі №542 від
20.02.2014року, а у подальшому у листах №1172
від 05.03.2014року, №3089 від 26.05.2014року.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач 24.04.2014року сплатив 15000,00грн.
Даний факт позивачем не заперечується.

Як наслідок, оскільки вказану сума була
сплачена відповідачем до дати
звернення до суду з позовом (29.04.2014року)
права позивача в частині суми 15000,00грн,
не є порушеними та не підлягають
судовому захистові, тому в цій частині
позовних вимог слід відмовити.

Одночасно, докази повернення
відповідачем на користь позивача
грошових коштів в сумі 15000,00грн. в
матеріалах справи відсутні.

Виходячи з вищевикладеного, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги щодо стягнення суми 15000,00грн.
підлягають задоволенню у зв'язку з тим,
що матеріалами справи доведено факт їх
перерахування за умовами договору, в
подальшому позивач відмовився від
договору, внаслідок чого правова
підстава для перерахування коштів
відпала, відповідно згідно приписів
ст.1212 ЦК України позивач має право на
повернення грошових коштів в сумі
15000,00грн., на яку роботи не виконані,
однак належними доказами у справі не
доведено факт повернення грошових
коштів у означеній сумі.

У відповідності до ст.49 ГПК України
судовий збір покладається у спорах, що
виникають при виконанні договорів, на
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. Таким
чином, внаслідок часткового
задоволення позовних вимог стягненню з
відповідача на користь позивача
підлягає судовий збір в сумі 913грн.50коп.

На підставі вищенаведеного, керуючись
ст.ст. 598, 610, 611, 626, 837, 849, 1212 Цивільного
кодексу України, ст. 181 Господарського
кодексу України, ст.ст. 4-2, 4-3, 22, 33, 43, 44, 49,
82-85, 115, 116 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю «ДІПІ ТРАНС»
м.Єнакієве до відповідача: Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_2 м.Макіївка
про стягнення 30 000,00грн. задовольнити
частково.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2 (86115, АДРЕСА_1, ідентифікаційний
код НОМЕР_1) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «ДІПІ
ТРАНС» (86422, Донецька область,
м.Єнакієве, пр.Гірників, буд.42,
ідентифікаційний код 37155497) суму
15000,00грн., судовий збір в сумі 913грн.50коп.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Видати наказ після набрання рішення
законної сили.

Рішення господарського суду може бути
оскаржене до Донецького апеляційного
господарського суду протягом десяти
днів. У разі якщо в судовому засіданні
було оголошено лише вступну та
резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

У судовому засіданні 19.06.2014року
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення суду.

Повний текст рішення суду
складено 23.06.2014року.

Суддя
А.М. Осадча