м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/7919/14 23.06.14За позовом
Комунального підприємства
"Чоколівське" Солом'янської районної в
місті Києві державної адміністрації
до Відкритого акціонерного
товариства "Науково-виробниче
підприємство "Каскад"
про стягнення 67 493,57 грн.
Суддя Грєхова О.А.
Представники сторін:
від позивача: Гришковець О. О. -
представник за довіреністю
від відповідача: не з'явилися
Заявлено позов про стягнення з
Відкритого акціонерного товариства
"НВП"Каскад" заборгованості за
Договором № 3533 від 01.04.2011 в розмірі 67
493,57 грн., в тому числі 43 255,31 грн.
основного боргу, 1 626,23 грн. збитків від
інфляції, 21 616,66 грн. пені, 995,37 грн. 3%
Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідачем не виконані в повному
обсязі зобов'язання щодо оплати послуг
наданих позивачем на виконання умов
укладеного між сторонами договору № 3533
від 01.04.2011 про надання комунальних
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 29.04.2014 порушено провадження
по справі № 910/7919/14, розгляд справи
призначено на 26.05.2014.
У зв'язку з нез'явленням в судове
засідання 26.05.2014 представників сторін
розгляд справи відкладено на 23.06.2014.
В судове засідання 23.06.2014 з`явився
представник позивача, через канцелярію
суду подав документи на виконання
вимог ухвали суду про порушення
провадження у справі, в тому числі
Витяг з ЄДРЮОФОП на відповідача станом
на 02.06.2014. З наданого витягу вбачається,
що Відкрите акціонерне товариство
"Науково-виробниче підприємство
"Каскад" змінило назву на Публічне
акціонерне товариство
"Науково-виробниче підприємство
Також представник позивача в судовому
засіданні підтримав заявлені позовні
вимоги в повному обсязі.
Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, проте через
відділ діловодства суду надав відзив
на позов в якому зазначив, що
відповідно до розрахунку відповідача
сума основної заборгованості
відповідача перед позивачем складає 42
211,99 грн. Також відповідач заперечив
проти стягнення пені, оскільки позивач
нарахував пеню за 11 місяців, що є
порушенням п. 6 ст. 232 ГК України та
заперечив проти нарахованих 3% річних,
збитків від інфляції, оскільки
відповідачем встановлено суму
заборгованості меншу, ніж на яку
позивач нарахував 3% річних, збитки від
інфляції. У зв'язку з невірними
розрахунками у визначені боргу
відповідач просить відмовити у
задоволені позовних вимог.
Враховуючи те, що нез'явлення
представника відповідача не
перешкоджає розгляду справи по суті, а
матеріали справи є достатніми для
вирішення спору в даному судовому
засіданні, господарський суд,
відповідно до статті 75 Господарського
процесуального кодексу України, вважає
за можливе розглянути позов у
відсутності представника відповідача,
за наявними у справі матеріалами.
На виконання вимог ст. 81-1 ГПК України
складено протоколи судових засідань,
які долучено до матеріалів справи.
Відповідно до ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих сторонами та
витребуваних судом.

У судовому засіданні 23.06.3014 відповідно
до ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України судом проголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, всебічно і
повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.04.2011 між Комунальним підприємством
"Чоколівське" Солом'янської районної у
м. Києві ради та Відкритим акціонерним
товариством "Науково-виробниче
підприємство "Каскад" (змінило назву на
Публічне акціонерне товариство
"Науково-виробниче підприємство
"Каскад") укладено договір № 3533 про
надання послуг з водо-,
теплопостачання, водовідведення та
участь в витратах по утриманню будинку
та прибудинкової території, умовами
якого передбачено надання позивачем за
плату відповідачу комунальні послуги
(холодне, гаряче водопостачання,
центральне опалення і водовідведення)
в приміщення, будівлю, загальною площею
601,30 кв.м, яке знаходиться за адресою: м.
Київ, Молодогвардійська, 16 (2п.) і участь
відповідача у витратах по утриманню
будинку і прибудинкової території.
Приміщення використовується для
розміщення гуртожитку.

Згідно з п.2.1 договору відповідач
щомісячно сплачує позивачу вартість
фактично отриманих комунальних послуг
згідно виставлених постачальником
табуляграм.

У відповідності до п. 2.2 договору
розрахунки за отримані комунальні
послуги здійснюються за діючими
тарифами, встановленими відповідними
державними органами. Відповідач
користується послугами:

Опалення: оплата здійснюється в
опалювальний період за табуляграмами,
які постачальник (АЕК «Київенерго»)
надає позивачу. Тариф на момент
укладання договору згідно тар. КМДА
грн. за 1Гкал. Опалювальна площа
відповідача 601,30 кв. м.

Гаряче водопостачання: оплата
здійснюється щомісячно за
табуляграмами, які постачальник (АЕК
«Київенерго») надає позивачу. Тариф на
момент укладання договору згідно тар.
КМДА грн. за 1Гкал. Кількість кранів ГВП
в приміщенні (будівлі) відповідача.

Холодне водопостачання: оплата
здійснюється щомісячно за
табуляграмами, які постачальник (ДКО
«Київводоканал») надає позивачу. Тариф
на момент укладання договору згідно
тар. КМДА грн. за 1куб.м. Кількість
кранів ХВП в приміщенні (будівлі)
відповідача - договір з Водоканалом №
9-5621.

Крім плати за комунальні послуги
відповідач сплачує позивачу
експлуатаційні витрати, розмір яких на
день укладання договору становить
2,28х601,30=1370,96 грн. на місяць. Розмір цих
витрат може коригуватися без
додаткового погодження сторін в
залежності від фактичних витрат у
звітному періоді (п. 2.6 договору).

Позивач зобов'язаний безперебійно
забезпечувати відповідача холодною,
гарячою водою, центральним опаленням і
приймати від нього стічні води в
кількості, необхідній для задоволення
його господарсько-побутових потреб,
які передбачені даним договором, з
урахуванням діяльності відповідача (п.
3.1 договору).

Відповідач повинен сплачувати всі
платежі, які передбачені даним
договором незалежно від результатів
господарської діяльності щомісячно, до
1 числа місяця, наступного за звітним
(п.4.1.договору).

Пунктом 4.2. договору визначено, що за
несвоєчасну оплату платежу, які
передбачені даним договором,
нараховується пеня в розмірі 1 % від
суми боргу за кожний день затримки
платежів, але не більше 100 % від суми
боргу.

Строк дії договору встановлено з
01.04.2011р. до 01.04.2012р. Дія договору
продовжується на наступний строк, якщо
жодна із сторін до його закінчення не
попередить інші сторони про припинення
договору (п.5.1. та п. 5.2. договору).

Як вбачається з матеріалів справи, за
період з грудня 2012 року по березень 2014
року відповідач отримав послуги по
договору на суму 77 975,87 грн., про що
свідчать належним чином завірені копії
табуляграм.

На оплату наданих послуг позивач
виставляв відповідачу рахунки-фактури:
№ 3533 від 20.12.2012, № 3522 від 21.01.2013, № 3533 від
22.02.2013, № 3533 від 20.03.2013, № 3533 від 19.04.2013, №
3533 від 20.05.2013, № 3533 від 20.06.2013, № 3533 від
18.07.2013, № 3533 від 22.08.2013, № 3533 від 18.09.2013, №
3533 від 18.10.2013, № 3533 від 22.11.2013, № 3533 від
16.12.2013, № 3533 від 20.01.2014.№ 3533 від 24.02.2014, №
3533 від 21.03.2014.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач
зазначає, що відповідач неналежним
чином виконував зобов'язання щодо
оплати нарахованих та виставлених
платежів за договором № 3533 про надання
послуг з водо-, теплопостачання,
водовідведення та участь в витратах по
утриманню будинку та при будинкової
території від 01.04.2011, у зв'язку з чим
просить стягнути з відповідача
заборгованість у розмірі 43 255,31 грн.
Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача за договором № 3533 від
01.04.2011 інфляційних збитків у сумі 1 626,23
грн., 3% річних у розмірі 995,37 грн., пеню у
сумі 21 616,66 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Проаналізувавши зміст укладеного між
сторонами договору № 3533 від 01.04.2011 про
надання послуг з водо-,
теплопостачання, водовідведення та
участь в витратах по утриманню будинку
та при будинкової території, суд дійшов
висновку, що за своєю правовою природою
він є договором про надання послуг.

Згідно з частиною першою статті 509
Цивільного кодексу України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу
України за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням
другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається
в процесі вчинення певної дії
або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Частина 1 статті 193 Господарського
кодексу України встановлює, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться і до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України визначено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного
кодексу України передбачено, що
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 525 Цивільного
кодексу України).

Станом на час вирішення спору
відповідач виставлених позивачем
рахунків на оплату за договором в
повному обсязі не оплатив, в результаті
чого за останнім утворилась
заборгованість у розмірі 43 255,31 грн.

Як встановлено ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до ст. ст. 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Заперечення відповідача викладені у
відзиві на позовну заяву стосовно
виявлення розбіжностей у розмірі
основного боргу не можуть бути взяті
судом до уваги, оскільки відповідач не
надав належних та допустимих доказів
на підтвердження сплати боргу у
більшому розмірі ніж вказано
позивачем.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» первинним є
документ, що містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення. Відповідно, до первинних
документів слід віднести
господарський договір і похідні
документи, що підтверджують його
виконання (акти прийому-передачі
товару, розрахункову документацію і т.
д.). Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону № 996-ХІV до
первинних документів належать
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій. При
цьому вони повинні містити певний
перелік даних, які включають в себе,
серед іншого, зміст та обсяг
господарської операції.

У свою чергу, про акти звірок
взаєморозрахунків йдеться у п. 11.11
Інструкції по інвентаризації основних
засобів, нематеріальних активів,
товарно-матеріальних цінностей,
грошових коштів і документів та
розрахунків. Відповідно до цієї
правової норми інвентаризація
розрахунків повинна бути присвячена
погодженням обсягів заборгованостей
між кредиторами і дебіторами. Основою
для такої інвентаризації повинні
служити кредиторські виписки про
заборгованість, які або підтверджені
дебіторами, або оскаржені ними.

Наданий відповідачем акт звірки
взаєморозрахунків не можна вважати
документом, що підтверджує наявність
зобов'язання за господарським
договором, оскільки він не відповідає
вимогам до первинних документів.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що відповідачем було
порушено умови договору № 3533 від 01.04.2011
про надання послуг з водо-,
теплопостачання, водовідведення та
участь в витратах по утриманню будинку
та при будинкової території, а також
положення ст. ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України, ст. 193 Господарського
кодексу України, а тому підлягають
задоволенню позовні вимоги про
стягнення з відповідача
заборгованості в сумі 43 255,31 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача інфляційних збитків у сумі
1 626,23 грн. нарахованих за період з 01.12.2012
по 31.03.2014, 3% річних у розмірі 995,37 грн.
нарахованих за період з 01.12.2012 по 31.03.2014,
пеню у сумі 21 616,66 грн. нараховану по
кожному простроченому платежу окремо з
урахуванням часткових оплат за період,
який не перевищує шість місяців.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 216
Господарського кодексу України,
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 218 ГК України підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинення ним
правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведено, що ним вжито усіх
належних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230
ГК України визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ст.
549 Цивільного кодексу України).

В силу положень ч. 6 ст. 232 ГК України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано. Діючим господарським
законодавством не передбачена
можливість нарахування пені більше ніж
за півроку і цей строк є присікальним.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" розмір
пені, передбачений статтею 1 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Суд перевірив наданий позивачем
розрахунок пені та встановив, що в
останньому допущено помилки у
визначенні відсотків з яких від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання розраховується пеня.

За розрахунком суду, обґрунтованою є
сума пені в розмірі 1 158,41 грн., яка
розрахована з моменту виникнення
прострочення виконання грошового
зобов'язання у розмірі подвійної
облікової ставки Національного банку
України.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Судом перевірено наданий позивачем
розрахунок інфляційних втрат та 3 %
річних, який відповідає вимогам
законодавства та проведений з
урахуванням моменту виникнення
прострочення виконання грошового
зобов'язання та за відповідний період
прострочення.

Таким чином, суд задовольняє вимоги
позивача про стягнення з відповідача 1
158,41 грн. - пені, 1 626,23 грн. - інфляційних
втрат та 995,37 грн. - 3% річних.

Витрати по сплаті судового збору
відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
покладаються на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Враховуючи наведене, керуючись
ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Комунального
підприємства "Чоколівське"
Солом'янської районної у м. Києві
державної адміністрації задовольнити
частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Науково-виробниче
підприємство "Каскад" (03151, м. Київ,
проспект Повітрофлотський, 54,
ідентифікаційний код - 21632282), з
будь-якого рахунку, виявленого
державним виконавцем під час виконання
судового рішення, на користь
Комунального підприємства
"Чоколівське" Солом'янської районної у
м. Києві державної адміністрації (03087, м.
Київ, вул. Волинська, буд. 4 "А",
ідентифікаційний код - 35756971) 43 255 (сорок
три тисячі твісті п'ятдесят п'ять) грн. 31
коп. - основного боргу, 1 158 (одну тисячу
сто п'ятдесят вісім) грн. 41 коп. - пені, 995
(дев'ятсот дев'яносто п'ять) грн. 37 коп. -
3% річних, 1 626 (одну тисячу шістсот
двадцять шість) грн. 23 коп. - інфляційних
втрат та 1 273 (одну тисячу двісті
сімдесят три) грн. 21 коп. - судового
збору.

3. В іншій частині у задоволенні
позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Дата підписання повного тексту
рішення: 25.06.2014

Суддя
О.А. Грєхова