КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" червня 2014 р. Справа№ 910/721/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ільєнок Т.В.

суддів: Корсакової Г.В.

Михальської Ю.Б.

при секретарі

судового засідання Сауляку
О.О.

за участю

прокурора Янківський С.В.
посв. від 13.08.2013 № 019586

представників сторін

позивача Рог О.В. - дов.від
16.06.2014 р. № 225-КР-386

відповідача-1 Шумінська Ю.Ю. - дов.
від 10.01.2014 р. № 062/2/5-81

відповідача - 2 Акімова А.В. - 08.07.2013 р.
№ 79-Н

відповідача - 3 не з'явився, про день,
час та місце розгляду

справи
повідомлений належним чином.

розглянувши матеріали

апеляційної скарги

Заступника
прокурора міста Києва в інтересах
держави

в особі Київської
міської ради

на рішення Господарського
суду міста Києва від 04.03.2014р.

у справі №910/721/14 ( суддя
Сівакова В.В.)

за позовом Заступника
прокурора міста Києва в інтересах
держави

в особі Київської
міської ради

до відповідача-1 Департаменту
комунальної власності міста Києва

виконавчого органу
Київської міської ради

відповідача-2 Комунального
підприємства "Київський метрополітен"

відповідача-3 Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_6

про визнання недійсним
Договору оренди

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора міста Києва в
інтересах держави в особі Київської
міської ради звернувся до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Департаменту комунальної
власності міста Києва виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації) (відповідач-1),
Комунального підприємства "Київський
метрополітен" (відповідач-2) та
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_6
(відповідач-3) про визнання недійсним
Договору про передачу в оренду майна
територіальної громади міста Києва №
913 від 03.12.2012; про зобов'язання Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_6 повернути
нерухоме майно територіальної громади
міста Києва, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, загальною площею 7 кв.м.
Комунальному підприємству
"Київський метрополітен".

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 04.03.2014 р. №
910/721/14 в позові відмовлено повністю.

Заступник прокурора міста Києва, не
погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, звернувся зі скаргою до
Київського апеляційного
господарського суду, в якій просив
скасувати Рішення Господарського суду
міста Києва у даній справі та прийняти
нове судове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити повністю. У
доводах апеляційного оскарження
Заступник прокурора, повторюючи вимоги
позовної заяви, наголосив на тому, що
судом першої інстанції не повно
з'ясовано обставини, що мають значення
для розгляду даної справи, а тому не
правильно застосовано норми
процесуального та матеріального права,
а саме суд першої інстанції не надав
належної оцінки доказам щодо порушення
при укладанні спірного Договору № 913
від 03.12.2012 про передачу в оренду майна
територіальної громади міста Києва, ЗУ
"Про транспорт", ЗУ "Про пожежну безпеку"
та положень ЗУ "Про оренду
державного та комунального майна", норм
ЗУ "Про приватизацію державного майна",
ЗУ "Про міський електричний транспорт",
Правил пожежної безпеки в
метрополітенах, затверджених Наказом
Міністерства інфраструктури України №
335 від 20.06.2012, ДБН В.2.3-7-2010 "Споруди
транспорту. Метрополітени",
затверджених Наказом Міністерства
регіонального розвитку та будівництва
України № 533 від 22.12.2010.

Відповідач-1 у своєму Відзиві на
апеляційну скаргу зазначає, що Договір
укладений відповідно до Рішення
Київської міської ради № 34/6250 від 22.09.2011
"Про затвердження Положення про оренду
майна територіальної громади міста
Києва, на підставі Протоколів
постійної комісії Київради з питань
власності № 123 від 10.07.2012 та № 132 від
22.10.2012, а також наданих КП "Київський
метрополітен" документів.

Відповідач-2 у своєму Відзиві заперечує
проти доводів апеляційної скарги та
стверджує, що позивачем в
обґрунтування вимог щодо визнання
Договору оренди недійсним не названо
жодної підстави яка передбачена
законом, не довів суперечність
укладеного Договору оренди інтересам
держави і суспільства, в чому полягає
порушення договірних зобов'язань.

Відповідач-3 у своїх запереченнях на
скаргу зазначив, що позивачем
належними та допустимими доказами не
доведено наявність підстав для
визнання недійсним Договору оренди,
передбачених нормами матеріального
права, а наведені в апеляційній скарзі
обґрунтування позовних вимог є такими,
що не ґрунтуються на дійсних
обставинах справи.

Ухвалою КАГС від 22.04.2014 р. № 910/721/14
апеляційну скаргу Заступника
прокурора міста Києва прийнято до
апеляційного провадження.

В останнє судове засідання від 25.06.2014 р.
не з'явився представник Відповідача-3,
але про дату, час та місце судового
засідання був повідомлений належним
чином, про що свідчить Розписка про
перерву в судовому засіданні від 18.06.2014
р., яка залучена до матеріалів справи

Колегія суддів, розглянувши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, перевіривши юридичну оцінку
обставин справи та повноту їх
встановлення, дослідивши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, заслухавши пояснення Заступника
прокурора міста Києва та представників
позивач, відповідачів-1,2, дійшла
висновку апеляційну скаргу Заступника
прокурора міста Києва залишити без
задоволення, Рішення Господарського
суду міста Києва від 04.03.2014 р. у
даній справі залишити без змін, з
огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
03.12.2012 між Головним управлінням
комунальної власності м. Києва
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) (орендодавець) та
Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_6
(орендар), а також Комунальним
підприємством "Київський метрополітен"
(підприємство) було укладено Договір
про передачу в оренду майна
територіальної громади міста Києва №
913 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору
орендодавець на підставі Протоколів
постійної комісії Київради з питань
власності № 123 від 10.07.2012 та № 132 від
22.10.2012 передає, а орендар приймає в
оренду нерухоме майно (частину
переходу), що належить до комунальної
власності територіальної громади
міста Києва та визначено відповідно до
розпорядчої документації, розробленої
ДП ПІ "Укрметротунельпроект",
тимчасовими огороджуючими
конструкціями (кіосками) орендаря; ділі
- об'єкт оренди, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, для торгівлі
непродовольчими товарами.

Згідно п. 2.1. Договору об'єктом оренди є
частина переходу, визначена відповідно
до проектної документації, розробленої
ДП проектний інститут
"Укрметротунельпроект", тимчасовими
конструкціями (кіоскам) орендаря,
загальною площею 7 кв. м. та зазначена в
викопіюванні зі схем тимчасового
розташування МАФ, що складає невід'ємну
частину цього Договору.

Відповідно до п. 4.1. Договору
орендодавець зобов'язаний протягом 30
календарних днів з моменту підписання
цього Договору з додатками передати, а
орендар прийняти по Акту
приймання-передачі об'єкт оренди. Акт
приймання-передачі об'єкта оренди
підписується відповідним
орендодавцем, орендарем та
підприємством.

Згідно Акту приймання-передачі від
03.12.2012 орендодавець передав, а орендар
прийняв в орендне користування згідно
з Договором оренди № 913 від 03.12.2012
частину приміщення переходу, що
перебуває на балансі КП
"Київський метрополітен", загальною
площею 7 кв. м., розташованого за
адресою: АДРЕСА_1. Даний Акт підписаний
трьома сторонами.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи
Фізична особа - підприємець ОСОБА_6,
починаючи з 2002 року орендує нерухоме
майно, а саме частину переходу за
адресою: АДРЕСА_1, на підставі наступних
документів: Рішення сесії Київської
міської ради № 116/1550 від 08.11.2001, Рішення
сесії Київської міської ради № 917/2986
від 24.12.2009, Угоди № 1 від 03.12.2012 про
внесення змін до Договору оренди №
85-Упр(Ор)-10 від 19.07.2010, укладеної на
підставі Положення про оренду майна
територіальної громади міста Києва,
яке затверджено Рішенням Київської
міської ради № 34/6250 від 22.09.2009,
Протоколів комісії Київради з питань
власності № 123 від 10.07.2012 та №
132 від 22.10.2012, якими термін оренди для
ФОП ОСОБА_6 було продовжено до
01.12.2015 в результаті укладення Договору
№ 913 від 03.12.2012.

Заступник прокурора, стверджуючи про
недійсність Договору оредни,
посилається на порушення відповідачем
норм ДБН В.2.3-7-2010 "Споруди транспорту.
Метрополітени", затверджених Наказом
Міністерства регіонального розвитку
та будівництва України № 533 від 22.12.2010,
згідно яких розміщення об'єктів
комерційного, торгівельного та
соціально-побутового призначення
забороняється на платформах та
балконах станцій та переходах
пересадочних вузлів; у підземних і
наземних вестибюлях (за винятком
автоматів з продажу газет, банкоматів,
платіжних терміналів, таксофонів за
умови, що вони розміщені поза межами
шляхів евакуації); на поверхні землі в
межах півкола 20 м від площини дверей
напрямку евакуації з центром у
середині дверної групи, яка включає всі
двері з написом "Вхід" та "Вихід". На
виходах із підземних переходів, які не
мають дверей, відлік слід виконувати
від центра площини краю останньої
сходинки. Розміщення об'єктів
комерційного, торгівельного та
соціально-побутового призначення у
підвуличних підземних переходах,
суміщених із входами (виходами) на
станції метрополітену, дозволяється за
умови їх розміщення за межами
евакуаційного проходу (6 метрів згідно
з 8.23 та 18.14 цього НД). Відповідно до п. 1.1.
"сфера застосування ДБН В.2.3-7-2010 Споруди
транспорту. Метрополітени", - ці
будівельні норми встановлюють вимоги
до проектування та будівництва нових,
реконструкції та технічного
переоснащення існуючих ліній, окремих
споруд та пристроїв метрополітену.

Відповідач-2 заперечуючи проти доводів
прокурора, зазначив, що станція метро
"Мінська" була введена в експлуатацію
ще за радянських часів та станом на
сьогоднішній день, роботи з
реконструкції та технічного
переоснащення існуючої лінії не
передбачаються.

Відповідно до Акту про введення в
експлуатацію системи кіосків
розташованої на станції метро "Мінська"
від 29.11.2002, нерухоме майно (частина
переходу) визначена відповідно до
проектної документації, розробленої ДП
"ПІ Укрметротонельпроект", тимчасовими
огороджуючими конструкціями
(кіосками), загальною площею 7 кв. м. та
зазначена в викопіюванні зі схем
тимчасового розташування МАФ -
комісійно було введено в експлуатацію
29.11.2002, крім того в Акті було зазначено,
що кіоски збудовані згідно проектної
документації, відповідають всім
вимогам СЕС та протипожежної безпеки.

Державна інспекція техногенної
безпеки України Листом від 12.02.2013 №
26/3/760 надала роз'яснення щодо
функціонування діючих об'єктів
комерційного, торгівельного та
соціально-побутового призначення на
станціях Київського метрополітену, які
були запроектовані, збудовані та
введені в експлуатацію до 01.01.2004,
враховуючи вимоги чинних
нормативно-правових актів (державних
будівельних норм, правил тощо) та
роз'яснення Держбуду України (лист №
5/3-892 від 24.05.2004), Держтехногенбезпеки
України вважає можливим
функціонування об'єктів комерційного,
торгівельного та соціально-побутового
призначення на станціях Київського
метрополітену, які були запроектовані
і збудовані відповідно до проектної
документації, що пройшла перевірку та
введена в експлуатацію до 01.01.2004 з
отриманням відповідних дозвільних
документів до проведення
реконструкції, технічного
переоснащення існуючих ліній, окремих
споруд та пристроїв метрополітену.

Листом Держбуду України від 24.05.2004 №
5/3-892 роз'яснено що розміщення об'єктів
комерційного, торгівельного та
соціально-побутового призначення на
раніше збудованих станціях
метрополітену здійснюється відповідно
до 4.27 СНиП П-40-80 "Метрополитени". Раніше
збудовані лінії, окремі споруди та
пристрої метрополітену підпадають під
вимоги СНиП П-40-80
"Метрополитени", що діяли до введення в
дію ДБН В.2.3.-7-2003.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
що постійною комісією з питань
власності (VI скликання) Київської
міської ради 16.04.2013 № 08/283-483 повідомлено
про ухвалення Рішення, яким дозволено
КП "Київський метрополітен" укладати
(продовжувати) договори оренди на
підставі яких розміщені на території
КП "Київський метрополітен" об'єкти
комерційного, торгівельного та
соціально-побутового призначення, які
були запроектовані і збудовані та
введені в експлуатацію відповідно до
проектної документації, що пройшла
перевірку, з отриманням відповідних
дозвільних документів з врахуванням
вимог діючих, на момент введення в
експлуатацію, правил пожежної безпеки
в метрополітенах до проведення
реконструкції, технічного
переоснащення існуючих ліній, окремих
споруд та пристроїв метрополітену.

Місцевим господарським судом вірно
зазначено, що спірний об'єкт оренди
було введено в експлуатацію у
відповідності до діючих на час
введення в експлуатацію норм та правил.

Відповідно до ст. 58 Конституції України
закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії в часі, крім
випадків, коли вони пом'якшують або
скасовують відповідальність особи.
Ніхто не може відповідати за діяння,
які на час їх вчинення не визнавалися
законом як правопорушення.

Правила пожежної безпеки в
метрополітенах, на які посилається
прокуратура, затверджені Наказом
Міністерства інфраструктури України
№ 335 від 20.06.2012, тобто після
укладення Договору оренди.

Відповідно до п. 1.1. укладеного Договору
орендодавець на підставі Протоколів
постійної комісії Київради з питань
власності № 123 від 10.07.2012 та
№ 132 від 22.10.2012 передав, а відповідач
(орендар) прийняв в оренду нерухоме
майно (частину переходу, що належить до
комунальної власності територіальної
громади міста Києва та
визначена відповідно до
проектної документації,
розробленої ДП "ПІ
Укрметротунельпроект", тимчасовими
конструкціями (кіоскам) орендаря.

Структурним підрозділом "Служба
воєнізованої охорони" (лист
№ 780-ВО від 30.08.2012) проведено розрахунки
пропускної спроможності вестибюлів
станцій та прилеглих підземних
переходів при евакуації пасажирів зі
станцій метрополітену максимальний
розмір 15-ти хвилинного пасажиропотоку
в підземному переході станції метро
"Мінська" становить 1455 чол.,
розрахункова ширина шляху евакуації
становить 2,56 м за наявної 3,9 м.

Проведені розрахунки були здійснені на
підставі п. п. 6.3, 6.5 ДБН
В.2.3.-7-2010 "Споруди транспорту.
Метрополітени".

Судом першої інстанції встановлено, що
Договір оренди № 913 від 03.12.2012
було укладено на підставі Рішення
Київської міської ради (протоколи
постійної комісії Київради з питань
власності № 123 від 10.07.2012 та № 132 від
22.10.2012) після надання відповідних
позитивних висновків, що стосуються
пожежної безпеки.

Застосування ДБН та Правил пожежної
безпеки в метрополітенах, на порушення
яких посилається прокуратура у спірних
правовідносинах, суд першої інстанції
правильно визнав помилковими, оскільки
об'єкти оренди було введено в
експлуатацію у відповідності до діючих
на час введення в експлуатацію норм та
правил, а прокуратурою належними та
допустимими доказами не доведено
проведення реконструкції спірних
об'єктів оренди.

У відповідності до ст. 204 ЦК України
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Місцевий господарський суд вірно
зазначив про те, що заявляючи позов про
визнання недійсним Договору оренди,
заступник прокурора має довести
наявність тих обставин, з якими закон
пов'язує визнання угод недійсними і
настанням відповідних наслідків.

Підставою недійсності правочину, у
відповідності до ЦК України, є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України визначаються
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину.

Так, частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України
встановлено, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства; особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Позивачем не було надано, як суду
першої інстанції, так і до апеляційного
господарського суду доказів, які б
підтверджували той факт, що Договір
суперечить нормам ЦК України, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства;
не довів відсутність необхідного
обсягу цивільної дієздатності
будь-якої з осіб, яка вчинила спірний
правочин; відсутність вільного
волевиявлення та невідповідність його
внутрішній волі учасника спірного
правочину; не спрямованість будь-якої
зі сторін на реальне настання правових
наслідків, обумовлених спірним
правочином.

Згідно ч. 1 ст. 207 ГК України
господарське зобов'язання, що не
відповідає вимогам закону, або вчинено
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських
відносин з порушенням хоча б одним з
них господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або
відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в
частині.

Положення ст. 207 ГК України слід
застосовувати з урахуванням того, що
правочин, який вчинено з метою завідомо
суперечною інтересам держави і
суспільства, водночас суперечить
моральним засадам суспільства, а тому
згідно з ч. 1 ст. 203 та ч. 2 ст. 215 ЦК України
є нікчемним, тобто недійсним в силу
закону, у зв'язку з чим визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається.

Проте, як зазначалось вище позивачем
доказів, які б підтверджували той факт,
що договір суперечить моральним
засадам суспільства не надано.

Згідно з п. 2.1. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 11 від
29.05.2013 "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними" вирішуючи спори про
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними, господарський
суд повинен встановити наявність
фактичних обставин, з якими закон
пов'язує визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення) і
настання відповідних наслідків, та в
разі задоволення позовних вимог
зазначати в судовому рішенні, в чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та яким нормам законодавства
не відповідає оспорюваний правочин.

Пунктом 2.7 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №11 від
29.05.13 "Про деякі питання практики
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними", частиною
третьою статті 207 ГК України
передбачено і можливість припинення
господарського зобов'язання лише на
майбутнє. Отже, якщо зі змісту
господарського договору випливає, що
зобов'язання за цим договором може бути
припинено ЛИШЕ НА МАЙБУТНЄ, оскільки
неможливо повернути усе одержане за
ним (наприклад, вже здійснене
користування за договором майнового
найму (оренди), користування
електроенергією, спожиті послуги,
зберігання, здійснене за відповідним
договором, тощо), то господарський суд
одночасно з визнанням господарського
договору недійсним (за наявності
підстав для цього) зазначає в
резолютивній частині рішення, що
зобов'язання за договором припиняється
лише на майбутнє.

При цьому слід враховувати, що
зобов'язання припиняються на майбутнє
не на підставі відповідної вказівки в
рішенні суду, а в силу закону, тому при
визнанні недійсним правочину
(господарського договору) зобов'язання
його сторін припиняються на майбутнє з
моменту набрання чинності рішення суду
про визнання правочину (договору)
недійсним, хоча б у судовому рішенні й
не було зазначено про таке припинення.

Відповідно до ст. 627 ЦК України
встановлено, що відповідно до статті 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Свобода договору означає право
громадян або юридичних осіб, та інших
суб'єктів цивільного права вступати чи
утримуватися від вступу у будь-які
договірні відносини. Свобода договору
проявляється також у можливості
наданій сторонам визначати умови
такого договору. Однак під час
укладання договору, визначаючи його
умови, сторони повинні дотримуватись
нормативно-правових актів.

З урахуванням викладеного, місцевий
суд дійшов правомірного висновку про
те, що застосування ДБН та Правил
пожежної безпеки в метрополітенах
затверджених, Наказом Міністерства
інфраструктури України від 20.06.2012р. №
335, на порушення яких посилається
позивач у спірних правовідносинах, є
помилковим, оскільки об'єкти оренди
було введено в експлуатацію у
відповідності до діючих на той час
введення в експлуатацію норм та Правил,
а позивачем належним та допустимими
доказами не доведено проведення
реконструкції спірних об'єктів оренди.

Таким чином, з матеріалів справи не
вбачається, правових підстав для
визнання недійсним Договору про
передачу в оренду майна територіальної
громади міста Києва № 913 від 03.12.2012.

Колегія суддів вважає вірним висновок
суду першої інстанції, що позовні
вимоги Заступника прокурора міста
Києва в інтересах держави в особі
Київської міської ради є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

На підставі вищезазначеного, колегія
суддів, перевіривши обґрунтованість
доводів апеляційного оскарження за
наявними матеріалами справи, дійшла
висновку, що Господарським судом м.
Києва у повному обсязі досліджено
фактичні обставини справи, правильно
застосовано норми матеріального та
процесуального права, які регулюють
спірні правовідносини, і тому підстав
для зміни чи скасування оскарженого
судового Рішення не вбачає.

Керуючись ст.ст. 91, 99, 101-105 ГПК України,
Київський апеляційний господарський
суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Заступника
прокурора міста Києва в інтересах
держави в особі Київської міської ради
залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва
від 04.03.2014 р. № 910/721/14
залишити без змін.

Постанова Київського апеляційного
господарського суду від 25.06.2014 р. №
910/721/14 набирає законної сили з дня її
прийняття.

Постанова Київського апеляційного
господарського суду від 25.06.2014 р.
№910/721/14 може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України у 20-денний
термін.

Матеріали справи № 910/721/14 повернути до
Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя
Т.В. Ільєнок

Судді
Г.В. Корсакова

Ю.Б. Михальська