м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/7920/14 10.06.14
За позовом Комунального
підприємства "Чоколівське"
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Віола"
про стягнення 128 456,03 грн.
Суддя: Домнічева І.О.
Представники сторін:
від позивача: Гришковець О.О. - за
від відповідача: не з'явився
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Комунальне підприємство "Чоколівське"
звернулось до господарського суду
міста Києва з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Віола" про
стягнення 128 456,03 грн.
Ухвалою від 05.05.2014 р. порушено
провадження у справі, розгляд справи
призначено на 22.05.2014 р.
Ухвалою від 22.05.14р. розгляд справи
відкладено на 10.06.14р.
Представник відповідача в судове
засідання 10.06.2014р. не з'явився, про
причини неявки не повідомив, про дату,
час та місце розгляду справи
відповідач повідомлений належним
чином. Жодних заяв, клопотань через
відділ діловодства суду від
відповідача не надходило.
До повноважень господарських судів не
віднесено установлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому відповідні процесуальні
документи надсилаються господарським
судом згідно з поштовими реквізитами
учасників судового процесу, наявними в
матеріалах справи. Особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце її
розгляду судом, якщо ухвалу про
порушення провадження у справі
надіслано за поштовою адресою,
зазначеною у позовній заяві.
Примірники повідомлень про вручення
рекомендованої кореспонденції,
повернуті органами зв'язку з
позначками "адресат вибув", "адресат
відсутній" і т. п., з урахуванням
конкретних обставин справи можуть
вважатися належними доказами
виконання господарським судом
обов'язку щодо повідомлення учасників
судового процесу про вчинення цим
судом певних процесуальних дій (п. 4
інформаційного листа Вищого
господарського суду України від 02.06.2006
№ 01-8/1228 "Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2005 році",
п. 11 інформаційного листа Вищого
господарського суду України від 15.03.2007
№ 01-8/123 "Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2006 році",
п. 3.6. роз'яснення Вищого арбітражного
суду України від 18.09.1997 № 02-5/289 "Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку про можливість розгляду
справи за наявними в ній матеріалами у
відповідності до вимог ст. 75
Господарського процесуального кодексу
Представник позивача в судовому
засіданні підтримала позовні вимоги у
В судовому засіданні 10.06.14 р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали,
заслухавши пояснення представника
позивача, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні дані, на яких ґрунтуються
позовні вимоги, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Комунальним підприємством
"Чоколівське" Солом'янської районної у
м. Києві державної адміністрації
(надалі - позивач, виконавець) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Віола» (надалі -
відповідач, орендар, власник) був
укладений договір про надання послуг з
водо-, теплопостачання, водовідведення
та участь в витратах по утриманню
будинку та прибудинкової території
№ 3156 від 01.04.2008 р.

Відповідно до п. 1.1. зазначеного
договору, предметом договору є надання
виконавцем за плату орендарю (власнику)
комунальних послуг (холодне, гаряче
водопостачання, центральне опалення і
водовідведення) в приміщення (будівля),
загальною площею 225,8 кв.м., яке
знаходиться за адресою: м. Київ, вулиця
Мортиросяна 10/22 і участь орендаря
(власник) у витратах по утриманню
будинку та прибудинкової території.
Приміщення використовується для
спортивно-оздоровчого комплексу.

Згідно з п. 2.1. договору., орендар
(власник) щомісячно сплачує
підприємству вартість фактичного
отримання комунальних послуг згідно
виставлених постачальником
табуляграм.

Пунктом 2.2. договору, визначено, що
розрахунки за отримані комунальні
послуги здійснюються за діючими
тарифами, встановленими відповідними
державними органами.

Відповідно до п. 2.3. вищевказаного
договору, орендар (власник)
зобов'язаний встановити прилади
обліку, укласти прямі договори з
постачальниками і самостійно
сплачувати їм за спожиті комунальні
послуги.

Згідно з п. 2.4. договору, у випадку
відсутності лічильника, розрахунок за
використану воду і приймання стічних
вод справляється за встановленими
нормами.

Пунктами 2.5., 2.6. та 2.7. вищевказаного
договору визначено, що кількість
стічних вод, відведених від орендаря
(власника) приймається рівним
кількості використаної води (холодної
і гарячої разом); крім плати за
комунальні послуги орендар (власник)
сплачує підприємству послуги з
утримання будинку та прибудинкової
території, розмір яких на день
укладення договору становить 0,76 х
225,8=171,61 грн. на місяць; розмір цих витрат
може коригуватися без додаткового
погодження сторін в залежності від
фактичних витрат в звітному періоді;
орендар (власник) також оплачує за
встановленими тарифами розмір
відшкодування витрат за технічне та
аварійне обслуговування внутрішньо
будинкових мереж гарячого
водопостачання та опалення
(відшкодування внутрішньо будинкових
мереж) в розмірі 0,051х 225,8=11,52 грн. на
місяць. Тарифи можуть бути змінені за
рішенням відповідних державних
органів і застосовуються при
розрахунках по цьому договору без
додаткового погодження сторін.

Відповідно до п. 4.1. договору, орендар
(власник) повинен сплачувати всі
платежі, які передбачені цим договором
незалежно від результатів
господарської діяльності щомісячно, до
1 числа місяця, наступного за звітним.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач у період з 01.08.13 р. по 31.03.14 р.
свої зобов'язання за Договором щодо
оплати отриманої теплової енергії
належним чином не виконав, у зв'язку з
чим виникла заборгованість, яка станом
на час розгляду справи становить 114 732,11
грн., що підтверджується
рахунками-фактури за спірний період;
обліковими картками відповідача за
спірний період; розрахунком суми боргу.

З наданих позивачем доказів
вбачається, що позивач взяті на себе
зобов'язання виконав належним чином,
зауважень щодо якості та своєчасності
надання послуг від відповідача не
надходило, тоді як відповідач за
послуги у визначений договором № 7213
від 21.04.2010 р. строк розрахунок провів
неналежним чином та не в повному
обсязі.

Відповідач жодних обґрунтованих
заперечень та належних доказів на
спростування обставин, викладених
позивачем у позовній заяві, суду не
надав.

Частиною першою статті 626 ЦК України
визначено, що договором є домовленість
двох або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Частина 1 статті 193 Господарського
кодексу України встановлює, що
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання
- відповідно до вимог, що у певних
умовах звичайно ставляться і до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України визначено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться, одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим до
виконання сторонами.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного
кодексу України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Відповідно до статті 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Крім того, позивач просить стягнути
пеню у розмірі 11 002,58 грн.

Пунктом 4.2. договору, встановлено, що за
несвоєчасну оплату платежів, які
передбачені цим договором,
нараховується пеня в розмірі 1 % від
суми боргу за кожен день затримки
платежів, але не більше 100 % від суми
боргу.

За приписами ст. 549 Цивільного кодексу
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання. У
відповідності до ч. 6 ст. 231
Господарського кодексу України,
штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Статтею 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
передбачено, що платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочу
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня (ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань").

Суд перевірив наданий позивачем
розрахунок пені та встановив, що в
останньому допущено помилки у
визначенні відсотків з яких від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання розраховується пеня.

За розрахунком суду, обґрунтованою є
сума пені в розмірі 451, 77грн., які
розраховані з моменту виникнення
прострочення виконання грошового
зобов'язання у розмірі подвійної
облікової ставки Національного банку
України.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

За розрахунком позивача, який не
спростований належним чином
відповідачем, останній за прострочення
виконання своїх зобов'язань за
Договором має сплатити 2015,86 грн. 3 %
річних, 705,24 грн. інфляційних.

Згідно зі ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

В порядку, передбаченому ст. 43
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає
позовні вимоги обґрунтованими,
підтвердженими наявними в матеріалах
справи доказами та не спростованими
належним чином відповідачем, а відтак
такими, що підлягають задоволенню
частково.

Відповідно до статті 49 ГПК України
судові витрати покладаються судом на
відповідача пропорційно розміру
задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 43, 33, 43, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Віола» (03186, м. Київ,
вул. Мартиросяна, 10/22; )
на користь Комунального підприємства
«Чоколівське» Солом'янської районної в
місті Києві державної адміністрації
(03087, м. Київ, вул. Волинська, 4-А; ) 114 732 (сто чотирнадцять
тисяч сімсот тридцять дві) грн. 11 коп.
основного боргу, 451 (чотириста п'ятдесят
одну) грн. 77 коп. пені, 2015 (дві тисячі
п'ятнадцять) грн. 86 коп. 3 % річних, 705
(сімсот п'ять) грн.. 25 коп. інфляційних, 2
358 та (дві тисячі триста п'ятдесят вісім)
грн. 10 коп. судового збору.

3. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України. Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку та в строки,
встановлені ст. 93 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 13.06.2014р.

Суддя
І.О.Домнічева