КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" червня 2014 р. Справа№ 911/569/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Алданової С.О.

Дикунської С.Я.

при секретарі:Ставицькій Т.Б.

за участю представників:

від позивача: Філіппова І.В.,
представник за довіреністю №02/14 від
01.03.2014р.;

від відповідача: не з'явився;

Розглянувши апеляційну скаргу
Приватного підприємства
«Автомагістраль»

на рішення Господарського суду
Київської області від 17.04.2014р.
(підписано- 24.04.2014р.)

у справі №911/569/14 (cуддя: Рябцева О.О.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства «Уманьавтодор»

до Приватного підприємства
«Автомагістраль»

про стягнення 1 298 896,03 грн.

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2014 року Публічне акціонерне
товариство «Уманьавтодор» звернулось
до Господарського суду Київської
області з позовом до Приватного
підприємства «Автомагістраль» про
стягнення 1298896,03грн., з яких 1264736,86грн.
заборгованості за Договором
субпідряду №11 від 18.04.2012р., 27056,96грн.
пені та 7102,21грн. 3% річних.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Публічне
акціонерне товариство «Уманьавтодор»
посилався на порушення Приватним
підприємством «Автомагістраль» умов
Договору субпідряду №11 від 18.04.2012р. в
частині оплати виконаних підрядних
робіт, внаслідок чого утворилась
заборгованість у сумі 1264736,86грн. В
зв'язку з наявністю вказаної
заборгованості позивачем на підставі
п. 7.4. Договору нараховано Приватному
підприємству «Автомагістраль»
27056,96грн. пені ,а на підставі ст. 625 ЦК
України - 7102,21грн. 3% річних.

Ухвалою Господарського суду Київської
області від 26.02.2014р. позовну заяву
Публічного акціонерного товариства
«Уманьавтодор» прийнято до розгляду та
порушено провадження у справі №911/569/14.

Приватне підприємство
«Автомагістраль» позов Публічного
акціонерного товариства
«Уманьавтодор» не визнало, посилаючись
на його необгрунтованість та
недоведеність. Відповідач вважав
позов передчасним та таким, що не
підлягає задоволенню, оскільки згідно
з пунктом 4.3. Договору обов'язковою
умовою для остаточного розрахунку є
підписання акту готовності об'єкта до
експлуатації, який не складено . Разом з
тим, зазначав відповідач, відповідно
до п. 4.8. Договору при взаєморозрахунках
за виконані роботи повинен
утримуватися 1% вартості виконаних
субпідрядником робіт, що складає 825,00
грн. з 82500,00грн. та 11822,37грн. з 1182236,86грн,
на які позивач не мав підстав
здійснювати нарахування штрафних
санкцій. За твердженням відповідача,
нарахування штрафних санкцій було
здійснено позивачем з порушенням ч. 6
ст. 232 ГК України.

Рішенням Господарського суду
Київської області від 17.04.2014р. у справі
№911/569/14 позов задоволено частково.
Стягнуто з Приватного підприємства
«Автомагістраль» на користь
публічного акціонерного товариства
«Уманьавтодор» 1252089,49 грн. (один мільйон
двісті п'ятдесят дві тисячі вісімдесят
дев'ять грн. 49 коп.) заборгованості, 6039,67
грн. (шість тисяч тридцять девять грн. 67
коп.) пені, 1393,77 грн. (одну тисячу триста
дев'яносто три грн. 77 коп.) 3% річних та
25190,46 грн. (двадцять п'ять тисяч сто
дев'яносто грн. 46 коп.) судового збору. У
задоволенні іншої частини вимог -
відмовлено.

Задовольняючи позовну вимогу щодо
стягнення основної заборгованості
частково, місцевий господарський суд
виходив з того, що обов'язок в частині
сплати платежів у відповідача виник на
підставі чинного Договору субпідряду
№11 від 18.04.2012р., однак, з врахуванням п.
4.8. Договору, заборгованість за
виконані позивачем підрядні роботи
повинна бути зменшена на вартість
наданих генпідрядником послуг у
розмірі 1%. Врахувавши відсутність
доказів погашення основного боргу на
суму 1252089,49 грн., місцевий господарський
суд задовольнив позов частково на суму
1252089,49 грн. Крім того, суд першої
інстанції прийшов до висновку, що
підрядником допущене порушення
строків розрахунків з субпідрядником,
а тому, з врахуванням пункту 7.4.
Договору субпідряду №11 від 18.04.2012р.,
господарський суд здійснив власний
розрахунок та задовольнив пеню
частково , у розмірі 6039,67грн. Поряд з
цим, місцевий господарський суд
задовольнив частково і заявлену вимогу
щодо стягнення 3% річних на суму 1393,77грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням
суду першої інстанції, Приватне
підприємство «Автомагістраль»
звернулось до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просило скасувати
рішення Господарського суду Київської
області від 17.04.2014р. у справі №911/659/14
частково, а саме в частині стягнення
пені у розмірі 6039,67грн. та 3% річних у
сумі 1393,77грн.

У доводах апеляційного оскарження
скаржник вказував, що судом першої
інстанції прийнято рішення при
неповному з'ясуванні всіх обставин, що
мають значення для справи,
невідповідності висновків, викладених
у рішенні суду першої інстанції,
обставинам справи, неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

На думку скаржника, місцевий
господарський суд дійшов
неправильного висновку про настання
строку для оплати виконаних робіт
після отримання відповідачем
претензії від позивача та відповідно
прострочення платежу з боку
відповідача, оскільки пунктом 4.3.
Договору визначено, що обов'язковою
умовою для остаточного розрахунку є
саме факт підписання акту готовності
об'єкта до експлуатації, який не був
підписаний, а тому подання позову є
передчасним.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями, апеляційну скаргу
Приватного підприємства
«Автомагістраль» передано на розгляд
судді Київського апеляційного
господарського судді Кропивній Л.В.

Розпорядження Заступника Голови
Київського апеляційного
господарського суду від 26.05.2014р. для
розгляду апеляційної скарги
Приватного підприємства
«Автомагістраль» сформовано колегію
суддів у складі: головуючого судді:
Кропивної Л.В., суддів: Алданової С.О.,
Дикунської С.Я.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 26.05.2014р. у
складі колегії суддів: головуючого
судді: Кропивної Л.В., суддів:
Алданової С.О., Дикунської С.Я. було
прийнято до розгляду апеляційну скаргу
Приватного підприємства
«Автомагістраль» та призначено
розгляд справи №911/569/14 на 17.06.2014р.

11.06.2014р. через загальний відділ
документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду від Приватного
підприємства «Автомагістраль»
надійшло клопотання про відкладення
розгляду апеляційної скарги. В
обґрунтування вказаного клопотання
представник апелянта посилався на те,
що єдиний юрист Приватного
підприємства «Автомагістраль» в
період з 16.06.2014р. по 02.07.2014р. не матиме
можливості з'явитись в судове
засідання 17.06.2014р.

У судове засідання 17.06.2014р.
представники відповідача не з'явились.
Відповідач був повідомлений належним
чином судом апеляційної інстанції про
час та місце розгляду справи, що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення
вх.№09-33/19622 від 04.06.2014р. Проте останній
своїми процесуальними правами на
участь у судовому засіданні не
скористався.

Розглянувши клопотання відповідача
про відкладення розгляду апеляційної
скарги, суд апеляційної інстанції не
знайшов підстав для його задоволення з
наступних мотивів.

У відповідності до п. 3.9.2. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 18 від 26.12.2011р. «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.
Господарський суд з урахуванням
обставин конкретної справи може
відхилити доводи учасника судового
процесу - підприємства, установи,
організації, іншої юридичної особи,
державного чи іншого органу щодо
відкладення розгляду справи у зв'язку з
відсутністю його представника (з
причин, пов'язаних з відпусткою,
хворобою, службовим відрядженням,
участю в іншому судовому засіданні і т.
п.). При цьому господарський суд
виходить з того, що у відповідних
випадках такий учасник судового
процесу не позбавлений права і
можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника згідно з
частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з
числа як своїх працівників, так і осіб,
не пов'язаних з ним трудовими
відносинами. Неможливість такої заміни
представника і неможливість розгляду
справи без участі представника
підлягає доведенню учасником судового
процесу на загальних підставах (статті
32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів
для оплати послуг представника не може
свідчити про поважність причини його
відсутності в судовому засіданні.

Таким чином, наведені відповідачем
обставини в обґрунтування причин
неявки представника у судове
засідання, не можуть бути визнані
поважними, адже не є об'єктивно
непереборними. Керівник (виконавчий
орган) підприємства може, як
самостійно здійснювати представництво
інтересів товариства директором, якого
він являється, так і не позбавлений
права обрати будь-якого іншого
представника, якому доручити виконання
функції по представництву інтересів
підприємства.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9.2.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011р. «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод
від 04.11.1950, ратифікована Україною
17.07.1997р., кожен має право на
справедливий і публічний розгляд його
справи у продовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом, який вирішить
спір щодо його прав та обов'язків
цивільного характеру.

Крім того, статтею 77 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
відкладає в межах строків,
встановлених ст.69 цього Кодексу
розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом
та прерогативою суду, основною умовою
для якого є не відсутність у судовому
засіданні представників сторін, а
неможливість вирішення спору у
відповідному судовому засіданні.

Оскільки, сторони були належним чином
повідомлені про час та місце розгляду
апеляційної скарги, явка сторін не
визнавалася обов'язковою судом
апеляційної інстанції, а участь в
засіданні суду (як і інші права,
передбачені статті 22 ГПК України) є
правом, а не обов'язком сторони,
Київський апеляційний господарський
суд дійшов до висновку про можливість
розгляду апеляційної скарги по суті в
судовому засіданні 17.06.2014р. за
відсутності представників
відповідача.

У судовому засіданні 17.06.2014р.
представник позивача просив
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а оскаржуваний судовий
акт залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм чинного законодавства, Київський
апеляційний господарський суд вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.101 ГПК України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Як вірно встановлено місцевим
господарським судом та
підтверджується матеріалами справи,
04.04.2012р. між Службою автомобільних
доріг у Київській області (надалі -
замовник) та Приватним підприємством
«Автомагістраль» (надалі - підрядник)
був укладений Договір №33Д-12 на
виконання робіт з капітального ремонту
автомобільної дороги Р-30 під'їзд до м.
Ірпіня, км 5+500 - км 5+820 (вулиця Поповича) в
межах м. Ірпіня Київської області
(залишки робіт та додаткові роботи).

У подальшому, 18.04.2012р. між Приватним
підприємством «Автомагістраль»
(надалі - підрядник, відповідач) та
Відкритим акціонерним товариством
«Уманьавтодор» (надалі - субпідрядник,
позивач), яке змінило найменування на
Публічне акціонерне товариство
«Уманьавтодор» (п. 1.1.1. Статуту
позивача), був укладений Договір
субпідряду №11 (надалі - Договір) на
виконання робіт з капітального ремонту
автомобільної дороги Р-30 під'їзд до м.
Ірпіня, км 5+500 - км 5+820 (вулиця Поповича) в
межах м. Ірпіня Київської області
(залишки робіт та додаткові роботи),
відповідно до умов якого субпідрядник
зобов'язується до червня 2012р. виконати
роботи капітального ремонту
автомобільної дороги Р-30 під'їзд до м.
Ірпіня, км 5+500 - км 5+820 (вулиця Поповича) в
межах м. Ірпіня Київської області
(залишки робіт та додаткові роботи), а
підрядник - прийняти і оплатити такі
роботи (п. 1.1. Договору).

Відповідно до п. 5.1. Договору строк
виконання робіт: початок - з моменту
підписання договору; закінчення -
червень 2012р. Завершення виконання
робіт оформлюється актом готовності
об'єкта до експлуатації. Оформлення
актів, додатків і необхідних
документів до них здійснюється
субпідрядником (п. 5.3. Договору).

Сторони погодили, що ціна договору
становить згідно додатку №2 (п.3.1.
Договору), вартість робіт визначається,
як фактична вартість виконаних і
прийнятих підрядником робіт (п. 3.3.
Договору).

Пунктом 10.1. договору (в редакції
Додаткової угоди №1 від 02.01.2013р.)
встановлено, що договір набирає
чинності з моменту підписання і діє до
31.12.2013р.

В обґрунтування підстави для
скасування рішення місцевого
господарського суд, скаржник посилався
на відсутність підписаного акту
готовності об'єкта до експлуатації,
який у відповідності до пункту 4.3.
Договору є обов'язковою умовою для
остаточного розрахунку.

Утім, судова колегія вважає такі доводи
апелянта неспроможними, з огляду на
наступне.

Згідно з підписаними повноважними
представниками позивача
(субпідрядника) та відповідача
(підрядника) і посвідченими печатками
обох сторін (належним чином засвідчені
копії яких знаходяться в матеріалах
справи) актами приймання виконаних
підрядних робіт форми КБ-2в за грудень
2012р. на суму 82500,00грн., за листопад 2013р.
на суму 1182236,86грн. та довідками про
вартість виконаних підрядних робіт
форми КБ-3 за грудень 2012р. та листопад
2013р., вартість виконаних позивачем
підрядних робіт складала - 1264736,86грн.

Згідно з ч. 4 ст. 879 ЦК України оплата
робіт провадиться після прийняття
замовником збудованого об'єкта
(виконаних робіт), якщо інший порядок
розрахунків не встановлений за
погодженням сторін.

Відповідно до пп. 6.1.1., 6.1.2. п. 6.1. Договору
підрядник зобов'язаний: своєчасно та в
повному обсязі сплачувати за виконані
роботи; приймати виконані роботи
згідно з актом прийняття виконаних
підрядних робіт (ф. КБ-2в) та довідки про
вартість виконаних підрядних робіт (ф.
КБ-3), підписаних субпідрядником.

Відповідно до пункту 4.1. Договору
розрахунки проводяться після
підписання сторонами акта прийняття
виконаних підрядних робіт (ф. КБ-2в) та
довідки про вартість виконаних
підрядних робіт (ф. КБ-3), які
складаються субпідрядником і
подаються для підписання підряднику до
25 числа поточного місяця. Прийняття
актів обсягів робіт підрядником буде
здійснюватись в межах доведеного
ліміту на поточний період.

Згідно з п. 4.2. Договору підрядник
здійснює щомісячні та проміжні платежі
за виконані роботи на підставі
документів, визначених пунктом 4.1.,
підписаних уповноваженим
представниками сторін, в межах обсягів
надходження коштів від Головного
розпорядника бюджетних коштів.

Відповідно до пункту 4.3. Договору після
здійснення приймання повного обсягу
виконаних робіт підрядник проводить
остаточний розрахунок за фактично
виконані роботи протягом 30 календарних
днів після підписання акта готовності
об'єкту до експлуатації, на умовах п. 4.1.
договору підрядник має право затримати
кінцеві розрахунки за роботи, виконані
з недоробками і дефектами, виявленими
при прийманні об'єкту в експлуатацію,
до їх усунення. Підрядник має право
затримувати проміжні платежі за
роботи, виконані з порушенням
будівельних норм, проектних рішень.

З наведеного випливає, що за умовами
Договору передбачено поетапне
прийняття виконаних робіт та їх
оплата.

Публічне акціонерне товариство
«Уманьавтодор» належним чином
виконало зобов'язання за Договором ,
здало їх замовнику, останній прийняв
їх без зауважень , відтак, у позивача
виникло право на одержання оплати за
виконані роботи, а у відповідача -
обов'язок оплатити прийняті ним
роботи.

У матеріалах справи відсутні докази
виявлення відповідачем при прийнятті
робіт недоробок і дефектів виконаних
підрядних робіт та звернення
відповідача до позивача з відповідними
претензіями.

Поряд з цим слід погодитися з висновком
суду першої інстанції у тому, що умови
Договору у існуючій редакції розділу 4
не містять чіткої вказівки на строк
виникнення у підрядника зобов'язань з
оплати виконаних субпідрядником робіт,
а лише зазначено, що підрядник здійснює
щомісячні та проміжні платежі за
виконані роботи на підставі
документів, визначених п. 4.1. Договору.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що
згідно з ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Відповідно до п. 1.7. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 14
від 17.12.2013р. «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» днем
пред'явлення вимоги кредитором слід
вважати день, у який боржник одержав
надіслану йому вимогу, а в разі якщо
вимогу надіслано засобами поштового
зв'язку і підприємством зв'язку
здійснено повідомлення про
неможливість вручення поштового
відправлення, то днем пред'явлення
вимоги є дата оформлення названим
підприємством цього повідомлення.

З матеріалів справи вбачається, що
22.01.2014р. Публічне акціонерне товариство
«Уманьавтодор» направило на адресу
Приватного підприємства
«Автомагістраль» вимогу №104 від
21.01.2014р., в якій просило протягом семи
календарних днів з дня отримання
вимоги перерахувати заборгованість у
сумі 1182236,86грн. за актом виконаних робіт
від 29.11.2013р.

25.01.2014р. вказана вимога була отримана ПП
«Автомагістраль», що підтверджується
рекомендованим повідомленням про
вручення поштового відправлення
№04138180. Отже, останнім днем оплати суми
заборгованості у розмірі 1182236,86грн. за
актом приймання виконаних будівельних
робіт від 29.11.2013р., у відповідності до ч.
2 ст. 530 ЦК України, є 03.02.2014р.

28.01.2014р. ПАТ «Уманьавтодор» було
направлено на адресу ПП
«Автомагістраль» вимогу №138 від
27.01.2014р., в якій просило протягом семи
календарних днів з дня отримання
вимоги перерахувати заборгованість у
сумі 82500,00грн. за актом виконаних робіт
від 28.12.2012р., що підтверджується
фіскальним чеком №8700 від 28.01.2014р.

Оскільки, вимога №138 від 27.01.2014р. була
відправлена ПАТ «Уманьавтодор» 28.01.2014р.
цінним листом на адресу ПП
«Автомагістраль» в населений пункт
іншої області та з врахуванням наказу
Міністерства інфраструктури України
№958 від 28.11.2013р., зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 28.01.2014р.
за №173/24950, «Про затвердження
Нормативів і нормативних строків
пересилання поштових відправлень»
строк її пересилання становить 5 днів,
ПП «Автомагістраль» повинен був
отримати лист з вимогою не пізніше
03.02.2014р. Отже, останнім днем оплати суми
82500,00грн. за актом приймання виконаних
будівельних робіт від 28.12.2012р., у
відповідності до ч. 2 ст. 530 ЦК України, є
10.02.2014р.

Таким чином, строк виконання грошового
зобов'язання підрядника настав, проте,
з матеріалів справи слідує, що ПП
«Автомагістраль» свій обов'язок щодо
оплати підрядних робіт за Договором
так і не виконав на суму 1264736,86грн.

За змістом частини першою статті 612 ЦК
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Разом з тим, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо наявності підстав, у
відповідності до пункту 4.8. Договору,
для зменшення вартості наданих
генпідрядником послуг у розмірі 1%, а
тому відповідно розмір заборгованості
становить суму у розмірі 1252089,49грн., яка
правомірно задоволена місцевим
господарським судом.

Отже, з урахуванням тієї обставини, що
субпідрядником виконані, а підрядником
прийняті роботи на суму 1264736,86грн. але
не оплачені, відповідач є боржником, що
прострочив виконання грошового
зобов'язання, саме на суму 1252089,49грн. (з
врахуванням пункту 4.8. Договору).

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. З цією нормою
кореспондуються і приписи ст. 193 ГК
України, що визначають загальні умови
виконання господарських зобов'язань.

У відповідності до п. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Вимоги позову, які пов'язані із
нарахування 3 % річних за прострочення в
оплаті вартості виконаних робіт, суд
апеляційної інстанції вважає
обґрунтовано задоволеними судом
першої інстанції, виходячи з того, що
факт прострочення виконання грошових
зобов'язань відповідачем мав місце,
вказана заборгованість ним не
сплачена, а право кредитора вимагати
від боржника сплати трьох процентів
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом, засноване на ч. 2
ст. 625 ЦК України.

Водночас, перевіривши правильність
виконаного місцевим господарським
судом розрахунку заявлених до
стягнення 3 % річних саме за період з
04.02.2014р. по 17.02.2014р. на заборгованість
відповідача у сумі 1252089,49грн. за кожним
актом приймання виконаних будівельних
робіт окремо, судова колегія визнала
його арифметично вірним та
обгрунтованим, у зв'язку з чим
погоджується із висновком місцевого
господарського щодо стягнення 3% річних
саме у сумі 1393,77грн.

За змістом п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Статтею 546 Цивільного кодексу України
передбачено, що виконання зобов'язань
може забезпечуватись згідно з
договором неустойкою, яку боржник
повинен сплатити в разі неналежного
виконання зобов'язань.

Відповідно до п. 7.4. Договору при
затримці термінів перерахування
платежів (після отримання коштів з
державного бюджету) за виконані роботи
з вини підрядника, він сплачує
субпідряднику пеню у розмірі 0,1% від
суми заборгованості за кожний день
такої затримки, але не більше подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла у період
за який нараховується пеня.

Колегія суддів зазначає, що позивачем
заявлено до стягнення пені,
нарахованої за період з 01.02.2013р. по
17.02.2014р., тоді як, відповідно до ч. 2 ст. 530
ЦК України відповідач вважається
таким, що прострочив виконання
зобов'язання з оплати виконаних
позивачем підрядних робіт за актом
приймання виконаних будівельних робіт
від 28.12.2012р. з 11.02.2014р., а за актом
приймання виконаних будівельних робіт
від 29.11.2013р. з 04.02.2014р.

При цьому, позивач здійснював
розрахунок пені з суми заборгованості
відповідача без врахування вимог п. 4.8.
Договору, тоді як, сума заборгованості
відповідача з врахуванням вимог п. 4.8.
Договору за актом приймання виконаних
будівельних робіт від 28.12.2012р.
становить 81675,00грн., а за актом
приймання виконаних будівельних робіт
від 29.11.2013р. - 1170414,49грн.

Здійснивши перерахунок заявленої
позивачем до стягнення пені, колегія
суддів погоджується з вірним
висновком місцевого господарського
суду про стягнення з відповідача
6039,67грн. пені.

З огляду на встановлене, судова колегія
не вбачає підстав для скасування
прийнятого судом першої інстанції
рішення у даній справі, у зв'язку з чим
апеляційну скаргу Приватного
підприємства «Автомагістраль» на
рішення Господарського суду Київської
області від 17.04.2014р. у справі №911/569/14
слід залишити без задоволення, а
оскаржуваний судовий акт - без змін.

Відповідно до ст.49 ГПК України судовий
збір за розгляд справи у суді
апеляційної інстанції покладається на
відповідача (апелянта).

У судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частину постанови.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Приватного
підприємства «Автомагістраль» на
рішення Господарського суду Київської
області від 17.04.2014р. у справі №911/569/14
залишити без задоволення, а рішення
Господарського суду Київської області
від 17.04.2014р. у справі №911/569/14 - без змін.

2.Матеріали справи №911/569/14 повернути до
місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом 20 днів.

Головуючий суддя
Л.В. Кропивна

Судді
С.О. Алданова

С.Я. Дикунська