м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/8746/14 26.06.14

За позовом Комунального підприємства
«Київблагоустрій»

До Товариства з обмеженою
відповідальністю «Томік»

Про стягнення 12 702,00 грн.

Суддя Сівакова
В.В.

Представники сторін:

від позивача Куценко О.В. - по
дов. № 043-25 від 09.01.2014

від відповідача не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста
Києва передані вимоги Комунального
підприємства «Київблагоустрій» до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Томік» про
стягнення 12 702,00 грн. безпідставно
отриманих коштів в прядку ст. 1212
Цивільного кодексу України.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
позивачем 15.07.2010 на рахунок відповідача
були перераховані кошти в розмірі 12
702,00 грн. згідно виставленого
рахунку-фактури № 73 від 14.07.2010 за
поставку комплекту меблів. Проте,
жодних дій зі сторони відповідача
вчинено не було, перераховані кошти
повернуто не було. Позивач вважає, що
отримані відповідачем кошти в сумі 12
702,00 грн. є безпідставно набутими та
підлягають поверненню.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 13.05.2014 порушено провадження у
справі № 910/8746/14 та призначено справу до
розгляду на 29.05.2014.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва № 910/8746/14 від 29.05.2014, у зв'язку з
неявкою в судове засідання
представників сторін та невиконанням
сторонами вимог ухвали про порушення
провадження у справі від 13.05.2014, розгляд
справи був відкладений на 26.06.2014.

Позивач в судовому засіданні 26.06.2014
позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судове засідання 26.06.2014 не
з'явився, письмовий відзив на позов не
подав, вимог ухвали про порушення
провадження у справі від 13.05.2014 та
ухвали від 29.05.2014 не виконав.

Відповідач належним чином
повідомлений про призначення справи до
розгляду в засіданні господарського
суду, про час і місце його проведення,
оскільки

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК України.
(п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського
процесуального кодексу України ухвала
про порушення провадження у справі
надсилається сторонам за повідомленою
ними господарському суду поштовою
адресою. У разі ненадання сторонами
інформації щодо їх поштової адреси,
ухвала направляється за адресою
місцезнаходження сторін, що зазначена
в Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського
процесуального кодексу України ухвали
суду було надіслано відповідачу
рекомендованою кореспонденцією з
повідомленням про вручення на адресу,
що зазначена в позовній заяві, а саме :
м. Київ, пр. 40-річчя Жовтня, 87, яка згідно
спеціального витягу Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців станом на
26.06.2014 є місцезнаходженням відповідача.

Проте, конверти з ухвалами були
повернуті до суду відділенням
поштового зв'язку Київ-40 з довідками
форми-20 без вручення адресату з
позначкою «організація вибула».

Стаття 64 Господарського
процесуального кодексу України
встановлює, що у разі відсутності
сторін за адресою місцезнаходження, що
зазначена в Єдиному державному реєстрі
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців ухвала про порушення
провадження у справі вважається
врученою їм належним чином.

У пункті 11 інформаційного листа Вищого
господарського суду України від 15.03.2007
№ 01-8/123 «Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2006 році»
зазначено, що до повноважень
господарських судів не віднесено
установлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому відповідні процесуальні
документи надсилаються господарським
судом згідно з поштовими реквізитами
учасників судового процесу, наявними в
матеріалах справи.

Слід також зазначити, що вищезгаданий
інформаційний лист відправляє до
пункту 4 інформаційного листа Вищого
господарського суду України від 02.06.2006
№ 01-8/1228 «Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2005 році»
(із змінами від 08.04.2008), в якому
зазначається, що примірники
повідомлень про вручення
рекомендованої кореспонденції,
повернуті органами зв'язку з
позначками «адресат вибув», «адресат
відсутній» і т. п., з урахуванням
конкретних обставин справи можуть
вважатися належними доказами
виконання господарським судом
обов'язку щодо повідомлення учасників
судового процесу про вчинення цим
судом певних процесуальних дій.

Про поважні причини неявки в судове
засідання повноважного представника
відповідача суд не повідомлений.
Клопотань про відкладення розгляду
справи від відповідача не надходило.

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України справа
розглянута за наявними в ній
матеріалами.

Суд приходить до висновку, що наявних в
матеріалах справи документів
достатньо для вирішення справи по суті
без участі представника відповідача.

В судовому засіданні 26.06.2014, відповідно
до ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представника
позивача, Господарський суд міста
Києва

ВСТАНОВИВ:

14.07.2010 Товариство з обмеженою
відповідальністю «Томік» виставило
Комунальному підприємству
«Київблагоустрій» рахунок-фактуру № 73
на оплату меблів на суму 12 702,00 грн.

З платіжного доручення № 569 від 15.07.2010
вбачається, що позивачем на рахунок
відповідача було перераховано кошти в
розмірі 12 702,00 грн. з призначенням
платежу «за меблі згідно рах. № 73 від
14.07.2010».

Спір виник внаслідок того, що позивач
вважає, що оскільки відповідач меблі не
поставив відповідачем безпідставно
утримуються грошові кошти позивача в
розмірі 12 702,00 грн., що є підставою для їх
повернення у відповідності до ст. 1212
Цивільного кодексу України.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського
кодексу України господарський договір
за загальним правилом викладається у
формі єдиного документа, підписаного
сторонами та скріпленого печатками.
Допускається укладення господарських
договорів у спрощений спосіб, тобто
шляхом обміну листами, факсограмами,
телеграмами, телефонограмами тощо, а
також шляхом підтвердження прийняття
до виконання замовлень, якщо законом не
встановлено спеціальні вимоги до форми
та порядку укладення даного виду
договорів.

Договір укладається шляхом пропозиції
однієї сторони укласти договір (оферти)
і прийняття пропозиції (акцепту) другою
стороною (ч. 2 ст. 638 Цивільного кодексу
України).

Згідно з ч. 1 ст. 639 Цивільного кодексу
України договір може бути укладений у
будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми
договору не встановлені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 641 Цивільного
кодексу України пропозицію укласти
договір (оферту) може зробити кожна із
сторін майбутнього договору.
Пропозиція укласти договір має містити
істотні умови договору і виражати
намір особи, яка її зробила, вважати
себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Згідно з ч. 2 ст. 642 Цивільного кодексу
України, якщо особа, яка одержала
пропозицію укласти договір, у межах
строку для відповіді вчинила дію
відповідно до вказаних у пропозиції
умов договору (відвантажила товари,
надала послуги, виконала роботи,
сплатила відповідну суму грошей тощо),
яка засвідчує її бажання укласти
договір ця дія є прийняттям пропозиції,
якщо інше не вказане в пропозиції
укласти договір або не встановлено
законом.

За приписами ст. 655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі - продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Здійснення позивачем 15.07.2010 оплати
рахунку-фактури № 73 від 14.07.2010 на суму 12
702,00 грн. свідчить про прийняття
пропозиції щодо придбання меблів на
загальну суму 12 702,00 грн.

Таким чином, вищенаведеними
обставинами підтверджується, що між
сторонами було укладено у спрощений
спосіб договір купівлі-продажу товару
на загальну суму 12 702,00 грн.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу
України, особа, яка набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи (потерпілого) без достатньої
правової підстави (безпідставно набуте
майно), зобов'язана повернути
потерпілому це майно. Особа зобов'язана
повернути майно і тоді, коли підстава,
на якій воно було набуте, згодом
відпала.

Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події.

Положення цієї глави застосовуються
також до вимог про: 1) повернення
виконаного за недійсним правочином; 2)
витребування майна власником із чужого
незаконного володіння; 3) повернення
виконаного однією із сторін у
зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди
особою, яка незаконно набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи.

Позивач просить стягнути грошові кошти
як безпідставно набуті.

Частиною 3 статті 642 Цивільного кодексу
України передбачено, що особа, яка
прийняла пропозицію, може відкликати
свою відповідь про її прийняття,
повідомивши про це особу, яка зробила
пропозицію укласти договір, до моменту
або в момент одержання нею відповіді
про прийняття пропозиції.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Належність доказів - спроможність
фактичних даних містити інформацію
щодо обставин, що входять до предмета
доказування, слугувати аргументами
(посилками) у процесі встановлення
об'єктивної істини. При цьому питання
про належність доказів остаточно
вирішується судом.

Допустимість доказів означає, що у
випадках, передбачених нормами
матеріального права, певні обставини
повинні підтверджуватися певними
засобами доказування або певні
обставини не можуть підтверджуватися
певними засобами доказування.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Позивачем належними та допустимими
доказами не доведено, що він відкликав
свою відповідь про прийняття
пропозиції, викладеної у
рахунку-фактурі № 73 від 14.07.2010.

Також, позивачем належними та
допустимими доказами не доведено, що
сплачені ним кошти в розмірі 12 702,00 грн.
є безпідставно набутими відповідачем,
оскільки вони сплачені на підставі
договору купівлі-продажу, який не
розірваний та не визнаний в
установленому законодавством порядку
недійсним.

Таким чином, кошти в розмірі 12 702,00 грн.
отримані відповідачем та знаходяться у
нього на достатній правовій підставі.

Суд вважає позовні вимоги
недоведеними, тому у задоволенні
позову про повернення 12 702,00 грн.
безпідставно отриманих коштів слід
відмовити.

Частина 1 ст. 15 Цивільного кодексу
України визначає, що кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

Відповідно до ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи мають право
звертатися до господарського суду
згідно з встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів.

Обов'язок доказування та подання
доказів відповідно до ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України розподіляється між сторонами
виходячи з того, хто посилається на
певні юридичні факти, які
обґрунтовують його вимоги та
заперечення.

Це стосується позивача, який мав
довести наявність тих обставин, на
підставі яких він звернувся до
господарського суду з позовними
вимогами про стягнення 12 702,00 грн. у
відповідності до ст. 1212 Цивільного
кодексу України.

З огляду на вищевикладене, позові
вимоги Комунального підприємства
«Київблагоустрій» не обґрунтовані та
задоволенню не підлягають повністю.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 01.07.2014.

СуддяВ.В.Сівакова