ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2014 р.
Справа № 914/1691/14

за позовом: Приватного підприємства
"Інсталпласт - ХВ", м.Городок Львівської
області

до відповідача: Публічного
акціонерного товариства "Свемон -
Захід", м.Львів

про: стягнення 190 486,40 грн.,

визнав подані матеріали достатніми для
прийняття позовної заяви до розгляду.

Суддя Король М.Р.

За участю представників:

від позивача: Ксьондзик П.Г. -
представник (довіреність від 30.05.14р.);

від відповідача: не з'явився;

В судовому засіданні 03.07.2014 р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Суть спору:

позов заявлено Приватним
підприємством "Інсталпласт - ХВ"
(м.Городок) до Публічного акціонерного
товариства "Свемон - Захід" (м.Львів) про
стягнення 190 486,40 грн., з яких: 93500,00 грн.
основний борг, 93500, 00 грн. -штраф та 3486,40
грн. - пеня.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач своїх обов'язків за
договором поставки № 28/11/13 не виконав,
зокрема, своєчасно не провів оплати за
товар.

Ухвалою суду від 16.05.14 року порушено
провадження у справі. Розгляд судової
справи призначено на 05.06.14р. Вимоги до
сторін висвітлено в зазначеній ухвалі,
в тому числі визнано обов'язковою
участь повноважних представників
сторін в судове засідання.

30.05.2014 року представник позивача в
канцелярію суду подав заяву про
уточнення позовних вимог (вх. №2765/14 від
30.05.2014 року), відповідно до якої він
просить стягнути із відповідача 170486,40
грн., з яких: 73500,00 грн. сума основного
боргу, 93500,00 грн. - штраф та 3486,40 грн. -
пеня.

04.06.2014 року представник позивача в
канцелярію суду подав заяву про
зменшення позовних вимог (вх. №2867/14 від
04.06.2014 року), відповідно до якої він
просить стягнути із відповідача 150486,40
грн., з яких: 53500,00 грн. сума основного
боргу, 93500,00 грн. - штраф та 3486,40 грн. -
пеня.

Ухвалою від 05.06.2014 року судом
відкладено розгляд справи на 03.07.2014
року з підстав, викладених у
відповідній ухвалі.

27.06.2014 року через канцелярію
господарського суду відповідачем
подано відзив на позовну заяву (вх.№
28089/14 від 27.06.2014 року), відповідно до
якого він просить суд припинити
провадження у справі в сумі основного
боргу в зв'язку із його оплатою та
відмовити в задоволенні позовних вимог
в частині стягнення 93500,00 грн. штрафу.

01.07.2014 року представник позивача в
канцелярію суду подав заяву про
зменшення позовних вимог (вх. №3348/14 від
01.07.2014 року), відповідно до якої він
просить стягнути із відповідача 130486,40
грн., з яких: 33500,00 грн. сума основного
боргу, 93500,00 грн. - штраф та 3486,40 грн. -
пеня.

01.07.2014 року представник позивача в
канцелярію суду подав заяву про
зменшення позовних вимог (вх. №3349/14 від
01.07.2014 року), відповідно до якої він
просить стягнути із відповідача 96986,40
грн., з яких: 93500,00 грн. - штраф та 3486,40 грн.
- пеня.

В судове засідання 02.07.2014 року позивач
явку повноважного представника
забезпечив, позовні вимоги відповідно
до позовної заяви та заяви про
зменшення позовних вимог № 225 від 01.07.2014
року ( вх. № 3349/14 від 01.07.2014 року)
підтримав.

Відповідач участь повноважного
представника в судові засідання не
забезпечив, з заявами чи клопотаннями
не звертався.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, повно та об'єктивно
дослідивши докази в їх сукупності, суд
встановив наступне:

28.11.2013 року між Приватним підприємством
"Інсталпласт-ХВ" (постачальником згідно
договору) та Публічним акціонерним
товариством "Свемон - Захід" (покупцем
згідно договору) було укладено договір
постачання труб і фіксованих частин
для водовідведення, водопостачання,
подачі горючих газів № 28/11/13.

Відповідно до п. 1.1 договору, покупець
приймає і оплачує товар в кількості,
асортименті, за цінами, вказаними в
видаткових накладних згідно
специфікації № 1, що є невід'ємним
додатком даного договору.

Як визначено специфікацією № 1 від
28.11.2013 року до договору № 28/11/13 від 28.11.2013
року загальна сума поставки складає
187000,00 грн. При цьому, ціна на товар, що
поставляється за даною угодою,
вказується в видаткових накладних і
може змінюватися лише за погодженням
сторін (п.2.1 договору).

Відповідно до п. 5.1 договору оплата за
товар що постачається проводиться
наступним чином: 50% від суми вказаній в
специфікації авансовий платіж до
поставки товару та 50% від вартості
вказаної в специфікації до 30.01.2014 року.

На виконання умов договору позивач
виставив відповідачу рахунок на оплату
№ 7595 від 28.11.2013 року на суму авансового
платежу, що складає 93500,00 грн.

28.11.2013 року відповідач здійснив оплату
авансового платежу, що підтверджується
банківською випискою з рахунку ПП
"Інсталпласт-ХВ" за 28.11.2013 рік.

На виконання умов договору позивач
поставив відповідачу товар на суму
187000,00 грн., що підтверджується
видатковими накладними № 10111 від 29.11.2013
року на суму 93500 грн. та № 10112 від 29.11.2013
року на суму 93500,00 грн.

29.11.2013 року позивач виставив
відповідачу рахунок № 7750 від 29.11.2013
року на суму 93500,00 грн. Рахунок дійсний
до сплати 02.12.2013 року.

Зважаючи на відсутність оплати по
рахунку № 7750 позивач звернувся із
позовом про стягнення 93500,00 грн.

На дану суму позивачем нараховано 93500
грн. штрафу та 3486,40 грн. пені.

Заперечуючи позовні вимоги позивач
посилається на відсутність
заборгованості перед позивачем та на
те, що штраф не нараховується за
порушення грошового зобов'язання, а
пеня не повинна перевищувати розмір
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Відсутність заборгованості в сумі
основного боргу станом на 03.07.2014 року
підтвердив і позивач в судовому
засіданні та просив суд зменшити
позовні вимоги і цій частині (заява вх.
№ 3349/14 від 01.07.2014 року).

Із врахуванням викладено сума позову
складає 96986,40 грн.

Оцінивши подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 626 Цивільного
кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Договір є двостороннім,
якщо правами та обов'язками наділені
обидві сторони договору.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 655 Цивільного
кодексу України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 664 Цивільного
кодексу України обов'язок продавця
передати товар покупцеві вважається
виконаним у момент: вручення товару
покупцеві, якщо договором встановлений
обов'язок продавця доставити товар.

Як встановлено судом позивач поставив
відповідачу товар на суму 187000,00 грн.
Крім цього, судом встановлено, що
умовами договору передбачена 50%
переоплата, яку відповідач провів.
Решту 50% від вартості товар відповідач
зобов'язався погасити до 30.01.2014 року (п.
5.1 договору).

Відповідно до п. 3. 6 договору покупець
зобов'язався після отримання рахунку
оплатити його в строки, які вказані в
ньому, а якщо такі терміни не зазначені
в ньому то не пізніше 3 календарних днів
з дня його отримання.

Ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України
якщо договором встановлений обов'язок
покупця частково або повністю оплатити
товар до його передання продавцем
(попередня оплата), покупець повинен
здійснити оплату в строк, встановлений
договором купівлі-продажу, а якщо такий
строк не встановлений договором, - у
строк, визначений відповідно до статті
530 цього Кодексу. У разі невиконання
покупцем обов'язку щодо попередньої
оплати товару застосовуються
положення статті 538 цього Кодексу.

Ст. 530 Цивільного кодексу передбачає, що
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події. Якщо
строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений момент пред'явлення вимоги,
кредитор має право вимагати його
виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 692
Цивільного кодексу України покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару.

Договором поставки сторони визначили
строк повного розрахунку відповідача
за отриманий товар до 30.01.2014 року.

Судом встановлено, що оплата в розмірі
93000,00 грн. по рахунку № 7750 від 29.11.2013 року
була проведена відповідачем після
30..01.2014 року, що підтверджено
матеріалами справи, зокрема платіжними
дорученнями та виписками з
банківського рахунку позивача.

З урахуванням пункту 30.1 статті 30 Закону
України "Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні" моментом
виконання грошового зобов'язання є
дата зарахування коштів на рахунок
кредитора або видачі їх йому готівкою,
а згідно з пунктом 8.1 статті 8 цього
Закону банк зобов'язаний виконати
доручення клієнта, що міститься в
розрахунковому документі, який
надійшов протягом операційного часу
банку, в день його надходження.

Стаття 610 Цивільного кодексу України
зазначає, що порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язання
недопустима. Частиною 1 ст. 612
Цивільного кодексу України
встановлено, що боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. А ч. 1 ст. 547 визначає, що
правочин щодо забезпечення виконання
зобов'язання вчиняється у письмовій
формі. Виконання зобов'язання
(основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом згідно ч. 1 ст. 548
ЦК України.

Відповідно до ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.1 договору сторони визначили,
що за прострочення оплати товару в
терміни, які вказані в рахунку покупець
виплачує постачальникові неустойку в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
від суми своєчасного виконання
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення оплати протягом всього
терміну прострочення.

Правильність представленого позивачем
розрахунку пені судом перевірено.

Пунктом 7.4 договору сторони визначили,
що у випадку неоплати товару у строки
встановлені п. 3.6 договору покупець
сплачує окрім пені штраф у розмірі 100%
вартості неоплаченого в строк товару.

Відповідно до п. 1.1. Постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" грошовим, за
змістом статей 524, 533 - 535, 625 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України), є
виражене в грошових одиницях
(національній валюті України чи в
грошовому еквіваленті в іноземній
валюті) зобов'язання сплатити гроші на
користь іншої сторони, яка, відповідно,
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку.

Грошовим слід вважати будь-яке
зобов'язання, що складається в тому
числі з правовідношення, в якому праву
кредитора вимагати від боржника
виконання певних дій кореспондує
обов'язок боржника сплатити гроші на
користь кредитора. Зокрема, грошовим
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона зобов'язана
оплатити поставлену продукцію,
виконану роботу чи надану послугу в
грошах, а друга сторона вправі вимагати
від першої відповідної оплати, тобто в
якому передбачено передачу грошей як
предмета договору або сплату їх як ціни
договору.

Правові наслідки порушення юридичними
і фізичними особами своїх грошових
зобов'язань передбачені, зокрема,
приписами статей 549 - 552, 611, 625 ЦК України
(п.1.2 постанови).

За порушення виконання господарських
зобов'язань чинне законодавство не
встановлює для учасників
господарських відносин обмежень
передбачати в договорі одночасне
стягнення пені та штрафу, що
узгоджується зі свободою договору,
встановленою ст. 627 ЦК (постанова
Верховного Суду України від 27 квітня 2012
р. у справі N 3-24гс12).

Частиною 2 ст. 193 ГК України визначено,
що кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

Із врахуванням викладеного, суд вважає
позов підставним, обґрунтованим та
таким, що підлягає до задоволення в
повному обсязі.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський
суд приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Судовий збір покладається на
відповідача відповідно до ст. 49 ГПК
України.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст.
4, 33, 34, 35, 44, 49, 82 - 85 ГПК України,
господарський суд -

В И Р І Ш И В:

1.Позовні вимоги задоволити повністю.

2.Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Свемон - Захід" (79056, м. Львів,
вул. Бескидська, 33, ідентифікаційний
код 23884450) на користь Приватного
підприємства "Інсталпласт - ХВ" (81500,
Львівська область, м. Городок, вул.
Львівська, 163, ідентифікаційний код
20818151) 93500,00 грн. штрафу, 3486,40 грн. пені та
3809,73 грн. судового збору.

3. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК
України.

Повне рішення складено 04.07.2014 р.

Суддя
Король М.Р.