ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2014 р.
Справа № 922/897/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя
Гребенюк Н. В. , суддя Потапенко В.І.

при секретарі Томіній І.В.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - Сусло С.О. за довіреністю
б/н від 26.09.2012 р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу відповідача
(вх.№1030Х/3-11) на рішення господарського
суду Харківської області від 01.04.2014 р. у
справі № 922/897/14

за позовом спільного
українсько-естонського підприємства у
формі ТОВ "Оптіма-Фарм, ЛТД", м. Київ

до колективного учбово-виробничого
підприємства "Пластік", м. Харків

про стягнення 432 039,66 грн.

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2014 р. спільне
українсько-естонське підприємство в
формі ТОВ "ОПТІМА-ФАРМ, ЛТД" звернулось
до господарського суду Харківської
області з позовною заявою про
стягнення з КУВП "Пластік"
заборгованості за договором поставки
№ 10700 від 09.11.2010 р. у загальній сумі 432039,66
грн., в т.ч. основна заборгованість за
поставлений товар - 384943,18 грн., проценти
за користування чужими грошовими
коштами - 47096,48 грн. Позивач також просив
стягнути з відповідача судовий збір.

Позивач 01.04.2014 р. надав до суду першої
інстанції заяву, в якій просив суд
припинити провадження у справі в
частині стягнення основної суми
заборгованості в розмірі 384943,18 грн. у
зв'язку з погашенням даної суми, в іншій
частині підтримує позовні вимоги.

Судом першої інстанції прийнята дана
заява до розгляду.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 01.04.2014 року по
справі № 922/897/14 (суддя Яризько В.О.)
позов задоволено частково.

Стягнуто з колективного
учбово-виробничого підприємства
"Пластик" на користь спільного
українсько-естонського підприємства у
формі ТОВ "Оптіма - Фарм, ЛТД" проценти
за користування чужими грошовими
коштами в сумі 47096, 48грн., витрати по
сплаті судового збору в сумі 8640,79 грн.

В частині стягнення основної суми
заборгованості в розмірі 384943,18 грн.
провадження у справі припинено.

Повернуто з державного бюджету України
на користь Спільного
українсько-естонського підприємства у
формі ТОВ "Оптіма-Фарм, ЛТД" зайво
сплачений платіжним дорученням № 4269
від 03.03.2014р. судовий збір у сумі 1813,57 грн.

Відповідач з зазначеним рішенням не
погодився, звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
зазначене рішення скасувати в частині
задоволення позовних вимог та в цій
частині прийняти нове, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог, в іншій
частині рішення залишити без змін.
Судові витрати покласти на позивача.

У апеляційній скарзі відповідач
посилається на порушення судом першої
інстанції норм матеріального, вважає,
що судом першої інстанції було невірно
застосовано положення ст. 694, 536 ЦК
України щодо нарахування процентів за
користування чужими грошовими коштами,
оскільки позивач здійснив розрахунок
процентів за користування чужими
грошовими коштами фактично в порядку
розрахунку штрафу, як суми, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання, однак вказаної міри
відповідальності такої як штраф за
порушення зобов'язання з оплати
поставлених товарів сторонами у
договорі не передбачено.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 17.04.2014 р.
апеляційну скаргу відповідача було
прийнято до провадження і призначено
її до розгляду на 21.05.2014 р. та
запропоновано надати до апеляційного
суду позивачу відзив на апеляційну
скаргу з посиланням на відповідні
норми чинного законодавства в
обґрунтування своєї позиції по справі
та докази на підтвердження своїх
заперечень, відповідачу - письмові
пояснення з посиланням на відповідні
норми чинного законодавства в
обґрунтування своєї позиції по справі
та докази на підтвердження фактів,
викладених в апеляційній скарзі.

В судове засідання, призначене на 21.05.2014
р. представник позивача не з'явився,
хоча у відповідності до вимог чинного
законодавства про дату, час та місце
проведення судового засідання був
повідомлений належним чином, натомість
надіслав клопотання про розгляд справи
без участі представника позивача.

Таким чином, колегія суддів, дослідивши
матеріали справи та вислухавши думку
представника відповідача, враховуючи
те, що позивач, достеменно знаючи про
час і місце судового засідання, не
скористався своїм правом на участь в
розгляді справи в суді апеляційної
інстанції, дійшла висновку про
можливість розгляду справи у
відсутність представника позивача за
наявними у справі документами.

Дослідивши матеріали справи, а також
викладені у апеляційній скарзі доводи
відповідача, заслухавши у судовому
засіданні пояснення представника
відповідача, перевіривши правильність
застосування господарським судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, а також повноту
встановлення обставин справи та
відповідність їх наданим доказам, та
повторно розглянувши справу в порядку
ст. 101 ГПК України, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
відповідача задоволенню не підлягає, а
оскаржуване рішення підлягає
залишенню без змін, виходячи з
наступного.

09.11.2010р. між спільним
українсько-естонським підприємством у
формі ТОВ "ОПТІМА-ФАРМ, ЛТД" та КУВП
"Пластік" укладений договір поставки №
10700, за умовами якого постачальник
зобов'язався поставити та передати у
власність покупцеві, а покупець,
відповідно, прийняти та оплатити товар,
асортимент, кількість та ціна якого
зазначені в видаткових накладних (п.1.1
Договору).

Відповідно до п. 1.2 договору предметом
поставки є лікарські засоби та вироби
медичного призначення.

Відповідно до положень п. 6.1 договору
оплата покупцем за товар здійснюється
шляхом попередньої оплати або з
відстроченням платежу. Порядок оплати
обирається покупцем при подачі
замовлення на поставку

Згідно з п. 6.2 договору при здійсненні
покупцем оплати товару за договором з
відстроченням платежу строк, протягом
якого покупець зобов'язаний здійснити
оплату за товар на користь продавця,
визначається продавцем у видаткових
накладних на товар, який поставляється.

Як вбачається з матеріалів справи, в
період з 06.11.2013р. по 27.02.2014р. позивачем на
користь відповідача був поставлений
товар на загальну суму 384943,18 грн., що
підтверджується видатковими
накладними, копії яких додані до
матеріалів справи (а.с. 20-121).

З дослідження видаткових накладних
вбачається, що поставка товару була
здійснена з відстроченням платежу на 30
днів.

Як свідчать матеріали справи,
відповідач свої зобов'язання по оплаті
отриманого товару не виконав.

Умовами договору, а саме пунктом 10.8
договору (з урахуванням узгодженого
сторонами протоколу розбіжностей)
передбачено, що за умови прострочення
покупцем строків оплати за товар за цим
договором більше ніж на 30 днів,
постачальник має право вимагати оплати
всього поставленого, але неоплаченого
товару, в 3-денний строк з моменту
отримання вимоги.

Враховуючи, що відповідач не
здійснював своєчасно оплати за
отриманий товар, прострочення сплати
склало більше, ніж 30 днів, позивач
28.02.2014р. за вих. № 999 направив на адресу
відповідача вимогу щодо погашення
існуючої заборгованості в сумі 462565,78
грн. Направлення вимоги
підтверджується фіскальним чеком
пошти від 03.03.2014р.

На момент подачі позову відповідачем
частково була погашена заборгованість,
залишок заборгованості склав 384943,18 грн.

Під час розгляду справи в суді першої
інстанції відповідачем погашена
заборгованість у сумі 384943,18 грн., що
підтвердив позивач в своїй заяві від
01.04.2014р., а отже в цій частині відсутній
предмет спору, у зв'язку з чим суд
першої інстанції дійшов висновку про
припинення провадження у справі в
частині стягнення основного боргу в
сумі 384943,18 грн. на підставі п. 1-1 ч.1 ст. 80
ГПК України, з чим погоджується колегія
суддів апеляційної інстанції.

Щодо вимоги про стягнення з
відповідача 20% за користування чужими
грошовими коштами у розмірі 47096,48 грн.,
яка була задоволена судом першої
інстанції, колегія суддів апеляційної
інстанції зазначає, що дана сума
стягнення підлягає задоволенню, але з
інших підстав, аніж зазначені в рішенні
місцевого господарського суду.

Так, п. 10.4 договору поставки № 10700 від
09.11.2010 р. встановлено, що за умови
прострочення покупцем строків оплати
за товар більше ніж 30 календарних днів,
він повинен сплатити постачальнику
суму боргу з урахуванням інфляції за
весь час прострочення та проценти за
користування чужими грошовими коштами
в розмірі 20 % від простроченої суми
оплати.

Правовий аналіз даної норми свідчить
про те, що її гіпотеза та диспозиція
повністю відповідають приписам ч.2 ст.
549 ЦК України і за своєю правовою
природою зазначені у договорі 20% за
прострочення платежу є штрафом.

В цій частині колегія суддів повністю
погоджується із твердженнями апелянта
про те, що п. 10.4. договору сторін не може
бути кваліфікований як плата за
користування чужими грошовими коштами,
оскільки не містить посилання на
період,за який нараховуються
визначений процент. Згідно з п. 6.2.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17.12.2013
р. № 14 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" підставами для
застосування до правовідносин сторін
статті 536 ЦК України є, по-перше, факт
користування чужими коштами, по-друге -
встановлення розміру відповідних
процентів договором або чинним
законодавством.

Однак, заперечення апелянта про те, що
норма п. 10.4. договору не є нормою про
штраф, колегія суддів вважає такими, що
не ґрунтуються на законі.

По-перше, апелянт в своїх письмових
поясненнях та в ході дачі пояснень в
суді наполягав на тому, що сторонами
норма про штраф не узгоджувалася.

Колегія суддів не погоджується з цим і
звертає увагу, що норма п. 10.4. договору
узгоджена обома сторонами угоди; угода
підписана без жодних застережень;
наступні спори щодо тлумачення норми
не впливають на юридичну дійсність
даної норми.

Приписами ч.1 ст. 204 ЦК України
встановлена презумпція правочину -
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

З огляду на цю норму, п. 10.4. підлягає
застосуванню і є обов'язковим для
сторін договору. Наявність
розбіжностей між сторонами договору в
тлумаченні даної норми не скасовує її
дійсності та обов'язковості.

На запитання колегії суддів
представник апелянта пояснив, що
відповідач не подавав позовів про
визнання недійним п. 10.4 договору або
договору від 09.11.2010 № 10700 в цілому.

Аналогічно ніхто з учасників договору
по подавав до суду заяв про тлумачення
п. 10.4. в порядку ст. 213 ЦК України.

За таких умов к штраф, передбачений п.
10.4. договору підлягає стягненню з
відповідача.

Сума штрафу в розмірі 20 % від
простроченої суми складає 47 096, 48 грн.
(виходячи з суми простроченої
заборгованості 235 482, 40 грн).

В зв'язку з вищенаведеним колегія
суддів зазначає, що задовольняючи
позов в частині нарахування позивачем
47096,48 грн. надала власну кваліфікацію
спірним правовідносинам, пославшись на
те, що відповідачем фактично порушено
строки оплати товару, в свою чергу
порушені права та законні інтереси
позивача, у відповідності до вимог
чинного законодавства є всі підстави
для нарахування штрафних санкцій.

Колегія суддів враховує положення
постанови пленуму Вищого
господарського суду України від
17.05.2011р. №7 "Про деякі питання практики
застосування розділу XII Господарського
процесуального кодексу України" зі
змінами, внесеними постановою пленуму
Вищого господарського суду України від
16.01.2013р. №3 "Про внесення змін і
доповнень до деяких постанов пленуму
Вищого господарського суду України, в
яких зазначено, що з урахуванням
припису ч. 2 ст. 104 ГПК України не
підлягає скасуванню рішення суду
першої інстанції, якщо апеляційною
інстанцією буде з'ясовано, що його
резолютивна частина є правильною, хоча
б відповідні висновки місцевого
господарського суду й не були належним
чином обґрунтовані у мотивувальній
частині рішення.

Приймаючи до уваги вищезазначене,
колегія суддів апеляційного
господарського суду дійшла висновку
про відсутність підстав для
задоволення апеляційної скарги у
зв'язку з її юридичною та фактичною
необґрунтованістю. Доводи апеляційної
скарги не спростовують наведені
висновки колегії суддів, у зв'язку з чим
апеляційна скарга відповідача не
підлягає задоволенню з підстав,
зазначених вище. А оскаржуване рішення
місцевого господарського суду
Харківської області від 01.04.2014 р. у
справі № 922/897/14 має бути залишене без
змін

Керуючись ст. ст. 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. ст. 105
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу колективного
учбово-виробничого підприємства
"Пластік", м. Харків на рішення
господарського суду Харківської
області від 01.04.2014 р. у справі № 922/897/14
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Харківської області від 01.04.2014 р. у
справі № 922/897/14 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 23.05.2014
року

Головуючий суддя
Слободін М.М.

Суддя
Гребенюк Н. В.

Суддя
Потапенко В.І.