ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2014 р.
Справа № 914/4676/13

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді
Бойко С. М.

суддів
Бонк Т. Б.

Якімець Г. Г.

при секретарі Томкевич Н.,

Представники сторін:

від позивача не з'явився

від відповідача Петрова Л. Ю. (
довіреність від 01.07.2013 року)

розглянув апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Укіо Банк Лізинг»

на рішення господарського суду
Львівської області від 14.05.2014 року,
суддя Крупник Р. В.

у справі № 914/4676/13

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Укіо Банк Лізинг", м.
Київ,

до відповідача Спільного
українсько-польського підприємства
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Астра", м. Львів

про стягнення 25 758,75 грн.

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду
Львівської області від 14.05.2014 року в
справі №914/4676/13 в задоволенні позовних
вимог товариства з обмеженою
відповідальністю "Укіо Банк Лізинг" до
спільного українсько-польського
підприємства товариства з обмеженою
відповідальністю "Астра" про стягнення
35 758,75 грн. відмовлено.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Укіо Банк Лізинг", не
погоджуючись з рішенням
господарського суду Львівської
області від 14.05.2014р., звернулось з
апеляційною скаргою, в якій просить
його скасувати та прийняти нове, яким
позов задоволити.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги апелянт зазначає, що рішення
суду першої інстанції винесене з
неповним з'ясуванням обставин, що мали
значення для справи, порушенням норм
матеріального та процесуального права,
невідповідністю висновків суду
обставинам справи та недоведеністю
обставин, що мали значення для справи.
Зокрема зазначає, що вимога про
стягнення відсотків, на думку позивача,
є цілком законною, відтак не
погоджується з відмовою суду в
стягненні 1944, 20 грн. Окрім того вказує,
що у зв'язку з тим, що відповідач
добровільно не повернув предмет
лізингу, то позивач змушений
звернутись до нотаріуса для вчинення
виконавчого напису про повернення
предмету лізингу. Таким чином позивач
поніс збитки, у вигляді витрат на
вчинення виконавчого напису нотаріуса
в розмірі 5 037, 08 грн.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечив доводи
апеляційної скарги, просив рішення
суду першої залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

Представник апелянта в судове
засідання не з'явився, причини неявки
суду не повідомив, хоча належним чином
був повідомлений про час та місце
судового розгляду.

Розглянувши наявні в справі матеріали,
давши належну оцінку доводам та
запереченням, які містяться в
апеляційній скарзі, колегія суддів
Львівського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що рішення господарського суду
Львівської області слід залишити без
змін, а апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю "Укіо Банк
Лізинг" без задоволення з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи
31.07.2008 року між ТОВ "Укіо Банк Лізинг"
(надалі - Позивач, Лізингодавець) та
СУПП ТОВ "Астра" (надалі - Відповідач,
Лізингоодержувач) укладено Договір
фінансового лізингу № KL0807217 від 31.07.2008р.
(надалі - Договір) згідно умов якого
лізингодавець, відповідно до заявки
лізингоодержувача, набуває (купує) у
продавця майно, вказане
лізингоодержувачем, і надає
лізингоодержувачу право на час строку
лізингу володіти і користуватися ним в
порядку цього договору та на умовах
фінансового лізингу, а
лізингоодержувач зобов'язується
оплачувати лізингові платежі,
встановлені в графіку платежів. Після
завершення строку лізингу, при
виконанні лізингоодержувачем всіх
умов цього договору, майно передається
у власність лізингоодержувачу (Т.1
а.с.20-26).

З Спеціальних умов фінансування (Т.1
а.с.19) та Специфікації предмета
договору лізингу (Т.1 а.с.25-26) вбачається,
що майном за цим Договором виступає
сідловий тягач Рено Преміум 440.19 Т НТ 1100,
Євро-3, серійний № VF625GPA000007237.

Так, як встановлено судом першої
інстанції, предмет лізингу був
придбаний позивачем та переданий
відповідачу 17.10.2008 року, що
підтверджується наявним в матеріалах
справи актом приймання- передачі
предмета лізингу від вказаної дати (Т.1
а.с.28).

Відповідно до пункту 3.1 Договору всі
платежі, що виплачуються лізингодавцю
на підставі цього Договору,
лізингоодержувач виконує в строки і на
умовах, вказаних в Спеціальних умовах
фінансування і Уточненому графіку
платежів. На дату передачі майна (або
його частини), відповідно до умов цього
Договору, лізингодавець складає
уточнений графік платежів. Сторони
домовилися, що всі лізингові платежі
оплачуються або на 15 день місяця, при
цьому, перший період починається від
дня передачі предмету лізингу
лізингоодержувачу і до 15 числа місяця,
наступного за місяцем передачі, або на
30 день місяця, при цьому, перший період
починається від дня передачі предмету
лізингу лізингоодержувачу і до 30 числа
місяця, наступного за місяцем передачі.
Датою останнього лізингового платежу є
останній день строку лізингу.

Згідно уточненого графіку платежів за
Договором фінансового лізингу № KL0807217
від 17.10.2008р. (Т.1 а.с.27) вартість предмета
лізингу, станом на момент його передачі
відповідачу (з урахуванням ПДВ)
становить 618 592,80 грн., що згідно
офіційного на той час курсу гривні
еквівалентно 127 673,90 доларів США. Строк
лізингу становить 36 місяців і останній
строк платежу - 17.10.2011р.

Як вбачається з матеріалів справи,
протягом строку дії Договору
фінансового лізингу № KL0807217 сторони
неодноразово змінювали строк та інші
умови його платежів, у зв'язку з чим
підписували уточнені графіки платежів,
що підтверджується Додатковою угодою
№1 від 14.05.2009р. та Додатком №1 до неї (Т.1
а.с.29-30), а також Додатковою угодою №2
від 09.03.2010р. та Додатком №1 до неї (Т.1
а.с.31-32). Востаннє, сторонами було
змінено графік платежу за Договором
фінансового лізингу та затверджено
Уточнений графік платежу №4 18.03.2011р., що
підтверджується Додатковою угодою №3
від вказаної дати та Додатком №1 до неї
(Т.1 а.с.33-34).

Відповідно до уточненого графіку
платежів №4 від 18.03.2011р. офіційний курс
гривні до долара США на день його
підписання становить 7,943900 грн., строк
лізингу - 60 місяців, останній строк
платежу - 17.10.2013р.

Згідно положень пункту 3.2 Договору
лізингоодержувач повинен оплачувати
лізингодавцю лізингові платежі,
встановлені в графіку платежів,
перераховуючи грошові кошти на
розрахунковий рахунок, вказаний
лізингодавцем у розділі 14 цього
Договору. Якщо в уточненому графіку
платежів є формула розрахунку
платежів, то лізингоодержувач на дату
оплати самостійно розраховує суми, які
підлягають оплаті, відповідно до
наведеної формули, і оплачує їх. Усі
необхідні платежі за Договором повинні
бути сплачені в повному обсязі на дату,
вказану в Уточненому графіку платежів,
якщо платіж буде оплачений частково, то
такий платіж буде вважатися
неоплаченим. Якщо строк оплати
чергового лізингового платежу
відповідно до Уточненого графіку
платежів припадає на неробочий день
(вихідний, святковий або ін.), то
лізингоодержувач зобов'язаний
сплатити такий платіж не пізніше
останнього робочого дня, за яким настає
такий неробочий (вихідний, святковий
або ін.) день.

За умовами пункту 11.5 Договору він може
бути розірваний в односторонньому
порядку, не звертаючись до суду,
лізингодавцем, якщо лізингоодержувач
істотно порушив цей Договір або
істотно порушує інший (інші) укладений
(укладені) між сторонами договір
(договори) фінансового лізингу
незалежно від належного або
неналежного виконання цього Договору.
Розірвання Договору відбувається
шляхом направлення лізингоодержувачу
повідомлення про розірвання Договору
за 10 (десять) календарних днів до дати
розірвання. Істотними порушення
вважаються, зокрема, коли
лізингоодержувач більше двох разів
прострочив на будь-який строк оплату
лізингового платежу (пп.11.5.4 Договору).

З матеріалів справи встановлено, що
30.03.2012 року у зв'язку із несплатою
відповідачем лізингових платежів
протягом 134 днів, позивач, керуючись
положеннями п.11.5 Договору направив
Повідомлення №26/03 від 30.03.2012р. про
розірвання Договору з 09.04.2012р. (Т.1
а.с.99-100). Вказане повідомлення
відповідач одержав 04.04.2012 року (Т.1
а.с.101).

17.05.2012 року, у зв'язку з розірванням
Договору фінансового лізингу,
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_7
було вчинено виконавчий напис №701 про
повернення СУПП ТОВ "Астра" на користь
ТОВ "Укіо Банк Лізинг" предмета лізингу
(Т.1 а.с.79).

Разом з тим, як вбачається з матеріалів
справи, 12.07.2012 року між позивачем та
відповідачем укладено Додаткову угоду
№4 до Договору фінансового лізингу №
KL0807217 від 31.07.2008р. (Т.1 а.с.35) згідно пункту
1 котрої встановлюється порядок
чинності Договору фінансового лізингу
№ KL0807217 від 31.07.2008р., а також припинення
виконавчого провадження по
примусовому виконанню виконавчого
напису ПН КМНО ОСОБА_7 від 17.05.2012р. №701
про вилучення у СУПП ТОВ "Астра" та
передачу ТОВ "Укіо Банк Лізинг"
предмету лізингу.

Крім того, згідно п.2 Додаткової угоди
№4 сторони дійшли згоди, що
повідомлення про одностороннє
розірвання Договору лізингу №26/03 від
30.03.2012р. вважатиметься відкликаним, а
Договір лізингу разом з додатком та
додатковими угодами - чинним. Виконання
зобов'язань по Договору лізингу
сторони виконують в порядку і на умовах
визначених Договором лізингу та
Уточненим графіком платежів №4 від
18.03.2011 року.

Водночас, як зазначав апелянт в своїх
поясненнях, не зважаючи на факт
укладення Додаткової угоди №4 від
12.07.2012 року відповідачем і надалі
неналежним чином виконувалися умови
Договору лізингу та Уточненого графіку
платежів №4 від 18.03.2011р. Так, станом на
25.09.2012 року, відповідач прострочив
виконання своїх зобов'язань щодо
оплати лізингових платежів,
передбачених п.3.1 та п.3.2 Договору на 42
дні. Вказаний факт став підставою того,
що 25.09.2012 року позивач направив
відповідачу Повідомлення №44/09 про
розірвання Договору фінансового
лізингу з 05.10.2012 року (Т.1 а.с.36). Дане
повідомлення відповідачем було
одержано 02.10.2012 року (Т.1 а.с.37).

Відповідно до п.11.6 Договору
фінансового лізингу коли
лізингоодержувач істотно порушує
даний Договір, то лізингодавець має
право вимагати, щоб лізингоодержувач
через певний час, але не пізніше
п'ятнадцяти робочих днів, усунув
вчинене порушення, якщо це можливо за
даних обставин. Коли є підстава
розірвати цей Договір, то
лізингодавець має право вимагати, від
лізингоодержувача заплатити за
предмет лізингу лізингодавцю всі
лізингові платежі і неустойку (пеню та
штрафи), які залишилися до кінця строку
лізингу, або розірвати Договір. Після
розірвання даного Договору
лізингодавець має право вимагати від
лізингоодержувача повернути йому
предмет лізингу, заплатити лізингодацю
борги, строк оплати яких наступив до
дня розірвання Договору, неоплачену
вартість предмета лізингу на дату
розірвання Договору та штраф у розмірі
30 (тридцяти) відсотків неоплаченої
вартості предмета лізингу. Також
лізингодавець має право вимагати від
лізингоодержувача покрити всі витрати,
які були пов'язані з розривом Договору
(транспортування, збереження, тощо).
Лізингоодержувач повинен повернути
лізингодавцю предмет лізингу в такому
стані, в якому одержав його, беручи до
уваги нормальний знос. Коли
лізингоодержувач не прибув, щоб
передати предмет лізингу, то
лізингодавець має право взяти його
одноособово.

Як встановлено колегією суддів
Львівського апеляційного
господарського суду предмет лізингу, у
зв'язку із розірванням Договору, було
повернуто позивачу 11.06.2013 року, що
підтверджується наявним в матеріалах
справи актом повернення майна від
вказаної дати (Т.1 а.с.80).

З матеріалів справи та пояснень
апелянта (Т.1 а.с.5-10, Т.2 а.с.1-10; 80-82)
вбачається, що станом на момент
розірвання Договору фінансового
лізингу (05.10.2012р.), заборгованість
відповідача перед позивачем
складалася із неоплаченої вартості
предмета лізингу за платежами, які
відповідач повинен був сплатити 15.08.2012
року та 15.09.2012 року, винагороди
лізингодавця, а також штрафу у розмірі
30 (тридцяти) відсотків неоплаченої
вартості предмета лізингу.

Як зазначив представник позивача,
після розірвання Договору
відповідачем було сплачено позивачу 68
000,00 гривень, а тому, станом на момент
розгляду справи судом, заявлена до
стягнення сума основного боргу є сумою
неоплачених відповідачем лізингових
платежів, строк сплати яких настав до
дати припинення дії Договору, зокрема 23
814,55 грн. - неоплачена вартість
предмета лізингу на дату розірвання
Договору, та 1 944,20 грн. - винагорода
лізингодавця, що включає в себе
відсотки від дати останнього
лізингового платежу (16.09.2012р.) до дати
розірвання Договору (05.10.2012р.), тобто 20
календарних днів фактичного
користування предметом лізингу.

Згідно приписів ст. 11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки. Підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини. У випадках, встановлених
актами цивільного законодавства,
цивільні права та обов'язки можуть
виникати з рішення суду.

Відповідно до ст. 806 ЦК України за
договором лізингу одна сторона
(лізингодавець) передає або
зобов'язується передати другій стороні
(лізингоодержувачеві) у користування
майно, що належить лізингодавцю на
праві власності і було набуте ним без
попередньої домовленості із
лізингоодержувачем (прямий лізинг), або
майно, спеціально придбане
лізингодавцем у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов (непрямий лізинг),
на певний строк і за встановлену плату
(лізингові платежі). До договору
лізингу застосовуються загальні
положення про найм (оренду) з
урахуванням особливостей,
встановлених цим параграфом та
законом. До відносин, пов'язаних з
лізингом, застосовуються загальні
положення про купівлю-продаж та
положення про договір поставки, якщо
інше не встановлено законом.

За приписами ст.ст. 626, 628 та 629 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
відплатним, якщо інше не встановлено
договором, законом або не випливає із
суті договору. Зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.
Договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Так, відносини, які виникають у зв'язку
з договором лізингу, регулюються
положеннями ЦК України про лізинг, найм
(оренду), купівлю-продаж, поставку та
Законом України "Про фінансовий лізинг"
(ч.2 ст.806 ЦК України та ч.1 ст.2 ЗУ "Про
фінансовий лізинг").

За договором лізингу майновий інтерес
лізингодавця полягає у розміщенні та
майбутньому поверненні з прибутком
грошових коштів, а майновий інтерес
лізингоодержувача - в можливості
користуватися та придбати предмет
лізингу у власність.

Отже, договір фінансового лізингу
поєднує в собі, зокрема, елементи
договорів оренди та купівлі-продажу.

Згідно зі статтею 16 ЗУ "Про фінансовий
лізинг" лізингові платежі можуть
включати: суму, яка відшкодовує частину
вартості предмета лізингу; платіж як
винагороду лізингодавцю за отримане у
лізинг майно; компенсацію відсотків за
кредитом та інші витрати лізингодавця,
що безпосередньо пов'язані з
виконанням договору лізингу.

Належне виконання лізингоодержувачем
обов'язків зі сплати всіх лізингових
платежів, передбачених договором
лізингу, означає реалізацію ним права
на викуп отриманого в лізинг майна.

Таким чином, на правовідносини, що
складаються між сторонами договору
лізингу щодо одержання лізингодавцем
лізингових платежів у частині покупної
плати за надання майна в майбутньому у
власність лізингоодержувача,
поширюються загальні положення про
купівлю-продаж.

Статтею 692 ЦК України встановлено, що
покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару, встановлену в договорі.
Договором купівлі-продажу може бути
передбачено розстрочення платежу.

Згідно зі статтею 697 ЦК України,
договором може бути встановлено, що
право власності на переданий покупцеві
товар зберігається за продавцем до
оплати товару або настання інших
обставин.

Як вірно встановив суд першої
інстанції, відповідач не виконував
зобов'язань з оплати лізингових
платежів належним чином, що призвело до
виникнення заборгованості за
договором. Керуючись ч.2 ст.7 ЗУ "Про
фінансовий лізинг" та пунктом 11.5
Договору, позивач повідомив
відповідача про відмову від договору
та припинення його дії з 05.10.2012 року і
вимагав повернення предмета лізингу
(повідомлення №44/09 від 25.09.2012 року).
Відповідно до акта приймання-передачі
від 11.06.2013 року предмет лізингу було
повернуто позивачу (Т.1 а.с.80).

Частиною 2 статті 653 ЦК України
передбачено, що у разі розірвання
договору зобов'язання сторін
припиняються.

А згідно із частиною 4 статті 653 ЦК
України сторони не мають права
вимагати повернення того, що було
виконане ними за зобов'язанням до
моменту зміни або розірвання договору,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Відтак, наслідком розірвання Договору
фінансового лізингу № KL0807217 від 31.07.2008р.
є відсутність у ТОВ "Укіо Банк Лізинг"
обов'язку надати предмет лізингу в
майбутньому у власність СУПП ТОВ
"Астра" і відповідно, відсутність права
вимагати його оплати.

Враховуючи наведене та те, що право
власності на предмет лізингу від
позивача до відповідача не перейшло,
позовні вимоги щодо стягнення з
останнього такої складової частини
лізингового платежу, як відшкодування
вартості цього майна, яке залишилося у
власності позивача, є безпідставними.
Цей правовий висновок викладений в
постанові Верховного Суду України в
справі №3-31гс13 від 29.10.2013 року (Т.2 а.с.
72-76) і у відповідності до вимог ст. 111-28
ГПК України є обов'язковим при розгляді
аналогічних справ.

Таким чином, з огляду на зазначене, в
задоволенні позовних вимог щодо
стягнення з відповідача неоплаченої
вартості предмета лізингу у розмірі 23
814,55 грн. слід відмовити.

З приводу позовної вимоги щодо
стягнення з відповідача винагороди
лізингодавця у розмірі 1 944,20 грн., що
включає в себе відсотки від дати
останнього лізингового платежу
(16.09.2012р.) до дати розірвання Договору
(05.10.2012р.), то така вимога теж не підлягає
задоволенню, враховуючи наступне.

Відповідно до п.10.2 Договору за
несвоєчасне виконання зобов'язань,
передбачених пунктами 2.4, 2.6, 3.1, 3.2 і 6.4
даного Договору лізингоодержувач
зобов'язується виплатити пеню у
розмірі 0,2 відсотка від несвоєчасно
сплаченої суми за кожен прострочений
день оплати (якщо прострочено було
черговий лізинговий платіж, то розмір
такого платежу розраховується
відповідно до умов п.3.9 Договору).
Нарахування пені починається на
наступний день після закінчення строку
і закінчується після оплати
лізингоодержувачем відповідних сум, не
враховуючи день оплати цих сум.
Лізингоодержувач самостійно
розраховує суму пені відповідно до
положень цього Договору. Оплата пені не
звільняє лізингоодержувача від
виконання основного зобов'язання.

За приписами п.3.7 Договору одержані
оплати за цим Договором лізингодавець
розподіляє в такій черговості: 1)
погашаються суми сплачені за
лізингоодержувача, що підлягають
компенсації лізингодавцю; 2) нарахована
неустойка (пеня, штрафи); 3) сума
винагороди лізингодавця (відсотки); 4)
вартість не викупленого майна. Але
сторони домовилися, що лізингодавець
має право в односторонньому порядку
змінити, вказаний в цьому пункті,
порядок погашення.

Як вбачається з розрахунку, наданого
позивачем (Т.2 а.с.7-9) у зв'язку із
простроченнями сплати відповідачем
лізингових платежів, в період з 16.04.2011
року по 05.10.2012 року відповідно до умов
Договору позивачем була нарахована
пеня у розмірі 36 435,53 грн. З коштів, які
сплачувалися відповідачем, в якості
погашення пені за цей період позивачем
було зараховано 33 459,97 грн. Однак, як
зазначив представник позивача, не
зважаючи на те, що відповідач не
оплатив всю суму пені, він не вимагає
стягнути неоплачену її частину.

Водночас, суд вважає необґрунтованим
зарахування позивачем сплачених
відповідачем коштів в якості пені у
розмірі 33 459,97 грн., з огляду на те, що
договірні правовідносини між
платниками і одержувачами грошових
коштів щодо відповідальності за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань врегульовано ЗУ "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань".

Згідно правового висновку, викладеного
в постановах Верховного Суду України,
(постанові від 24.10.2011р. у справі № 3-114гс11
та постанові від 07.11.2011р. у справі №
3-121гс11 (Т.2 а.с.44-51) вбачається, яким би
способом не визначався в договорі
розмір пені, він не може перевищувати
той розмір, який установлено законом як
граничний, тобто за прострочення
платежу за договором може бути
стягнуто лише пеню, сума якої не
перевищує ту, що обчислено на підставі
подвійної облікової ставки
Національного банку України.

Відтак, суд першої інстанції,
здійснивши перерахунок пені на
підставі подвійної облікової ставки
Національного банку України (Т.2 а.с.83-84),
дійшов висновку, з яким погоджується
колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду, що
обґрунтованим розміром пені, яка б мала
бути зарахована позивачем із сплачених
відповідачем коштів за період з 16.04.2011
року по 05.10.2012 рік є пеня у розмірі 7 609,37
грн.

Крім цього, колегія суддів також
погоджується з висновком суду першої
інстанції, щодо безпідставності
зарахування позивачем 30.06.2012р.
компенсації за вчинення виконавчого
напису нотаріуса у розмірі 5 037,08 грн.

Так, положеннями додаткової угоди №4
від 12.07.2012 року до договору лізингу,
якою встановлювався порядок
припинення виконавчого провадження по
примусовому виконанню виконавчого
напису ПН КМНО ОСОБА_7 від 17.05.2012р. №701
про вилучення у СУПП ТОВ "Астра" та
передачу ТОВ "Укіо Банк Лізинг"
предмету лізингу не передбачено
обов'язок відповідача відшкодувати
витрати за вчинення цього напису.
Обґрунтовуючи правомірність стягнення
витрат за вчинення виконавчого напису
нотаріуса, позивач покликається на те,
що ці витрати, згідно ч.2 ст.22 ЦК України
є витратами, які позивач зробив для
відновлення свого порушеного права.

Проте, колегія суддів не погоджується з
таким твердженням позивача через те, що
як вбачається з матеріалів справи,
виконавчий напис приватного нотаріуса
КМНО ОСОБА_7 від 17.05.2012р. №701 не відновив
порушені права позивача, оскільки
рішенням господарського суду
Львівської області №5015/5290/12 від 03.06.2013
року, яке набрало законної сили, його
визнано таким, що не підлягає виконанню
(Т.1 а.с.72-78). Відтак, витрати пов'язані із
вчиненням цього напису не вважаються
витратами, зробленими позивачем для
відновлення свого порушеного права
(реальними збитками).

Відповідно до ст.ст.33, 34 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи наведене, апеляційний
господарський суд, вважає, що рішення
господарського суду першої інстанції
прийняте, з урахуванням всіх обставин
справи та з дотриманням норм чинного
законодавства, а тому не вбачає підстав
для його зміни чи скасування.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України,
Львівський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні апеляційної
скарги Товариства з обмеженою
відповідальністю «Укіо Банк Лізинг»
відмовити.

2. Рішення господарського суду
Львівської області від 14.05.2014 року в
справі №914/4676/13 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття та може бути
оскаржена в касаційному порядку.

4. Матеріали справи направити на
адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови
виготовлений 01.07.2014 р.

Головуючий суддя
Бойко С. М.

Суддя
Бонк Т. Б.

Суддя
Якімець Г. Г.