ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19.06.2014 Справа № 920/609/14

за позовом: Комунального підприємства
«Сумижитло» Сумської міської ради, м.
Суми

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Укрсумиліфт», м.
Суми

про визнання договору недійсним

СУДДЯ ЛИХОВИД Б.І.

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув

від відповідача: Колесник О.В.,
довіреність № 2 від 27.01.2014р.

у судовому засіданні брала участь
секретар судового засідання М.О.
Ейсмонт

у судовому засіданні від 12.05.2014р.
оголошувалась перерва до 19.05.2014р.

у судовому засіданні від 19.05.2014р.
оголошувалась перерва до 05.06.2014р.

у судовому засіданні від 05.06.2014р.
оголошувалась перерва до 19.06.2014р.

Суть спору: позивач у позовній заяві
просить суд визнати договір підряду № 2
на організацію та виконання робіт по
технічному обслуговуванню та ремонту
ліфтів, укладений 01.02.2012р. між позивачем
та відповідачем з урахуванням всіх
додатків та змін, внесених до нього,
недійсним з моменту укладення
договору.

У відзиві б/н від 08.05.2014р. на позовну
заяву, відповідач заперечує проти
позовних вимог та зазначає, що на
момент укладення договору підряду № 2
від 01.02.2012р. тарифи на технічне
обслуговування ліфтів та систем
диспетчеризації були затверджені
рішенням виконавчого комітету
Сумської міської ради у складі тарифу
на послуги з утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій.

Згідно додаткових пояснень б/н від
19.05.2014р. відповідач зазначає, що 27.09.2013р.
виконавчим комітетом Сумської міської
ради було прийняте рішення № 476 «Про
тимчасові тарифи на послуги з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій комунального
підприємства «Сумижитло» Сумської
міської ради», яким було встановлено
тимчасові тарифи терміном до 31.12.2013р. та
зобов`язано КП «Сумижитло» СМР
отримати висновок Держцінінспекції
щодо розрахунків економічно
обґрунтованих витрат, пов`язаних з
наданням послуг з утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій,
тоді як договір підряду № 2 було
укладено між сторонами 01.02.2012р.

У письмових поясненнях від 05.06.2014р.
позивач додатково обґрунтовує позовні
вимоги.

Відповідно до додаткових пояснень
б/н від 04.06.2014р. відповідач зазначає, що
на момент укладення спірного договору
підряду не існувало
нормативно-правового акту, яким би
передбачався обов`язок підрядної
організації, якій запропоновано до
укладення договір підряду на
конкретних умовах виконавцем послуг,
отримувати висновок Держцінінспекції
щодо розрахунків виконавця.

Ухвалою господарського суду
Сумської області від 05.06.2014р. строк
розгляду справи було продовжено на
п`ятнадцять днів до 24.06.2014р.

Представник позивача у дане судове
засідання не прибув, додаткових
письмових пояснень у справі не подав.

Представник відповідача у даному
судовому засіданні заперечує проти
позовних вимог, підтримує позицію,
раніше викладену у відзиві та
письмових поясненнях.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення повноважного
представника відповідача, оцінивши
надані докази, суд встановив:

01.02.2012р. між Комунальним
підприємством «Сумижитло» Сумської
міської ради (позивач) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Укрсумиліфт» (відповідач) було
укладено договір підряду № 2,
відповідно до умов якого замовник
(позивач) доручає, а підрядник
(відповідач) приймає на себе
організацію і виконання робіт по
технічному обслуговуванню та ремонту
ліфтів на об`єктах позивача, визначених
додатком № 1 до договору, який є
невід`ємною частиною цього договору (п.
1.1) із строком дії до 01.07.2013р. (п. 7.1).

До вказаного договору підряду,
сторонами 01.03.2012р. було укладено
додатковий договір № 2, яким внесено
зміни до порядку приймання виконаних
робіт та порядку здійснення оплати,
25.06.2013р. - додатковий договір № 8, яким
внесені зміни до додатку № 1 щодо ціни
надання послуг, 03.09.2013р. - додатковий
договір № 9, яким внесені зміни щодо
виду та об`єктів виконання робіт.

Відповідно до п. 2.1 договору від
01.02.2012р. розмір щомісячної оплати за
обслуговування кожного ліфта
визначений додатком № 1 до цього
договору.

Позивач, в обґрунтування позовних
вимог, зазначає, що відповідач включив
до положень договору вартість послуг,
яка не затверджувалась уповноваженим
органом, як то передбачено Законом
України «Про житлово-комунальні
послуги», у зв`язку з чим позивач
сплачував відповідачу економічну
необґрунтовану плату, а тому, вважає, що
спірний договір не відповідає вимогам
діючого законодавства.

Відповідно до ст. 32 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»
розмір плати за комунальні послуги
розраховується виходячи з розміру
затверджених цін/ тарифів та показань
засобів обліку або за нормами,
затвердженими у встановленому порядку.
Розмір плати встановлюється в
залежності від капітальності, рівня
облаштування та благоустрою будинків.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням виконавчого комітету
Сумської міської ради від 25.06.11р. № 418
«Про заходи щодо забезпечення жителів
міста якісними та безперебійними
послугами з утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій
комунальної власності територіальної
громади міста Суми» було затверджено
тарифи на послуги з утримання будинків
і споруд та прибудинкових територій
міста Суми (а. с. 75-76), на виконання якого
між управлінням житлової політики,
комунального господарства та
благоустрою СМР та позивачем було
укладено договір про надання
комунального замовлення на послуги з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій комунальної
власності територіальної громади
міста Суми, відповідно до п. 1.1. якого
позивач, як виконавець, взяв на себе
обов'язки по виконанню комунального
замовлення на послуги з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій згідно із переліком,
визначеним у додатку № 1 до даного
договору житлового фонду комунальної
власності територіальної громади
міста Суми в межах встановленого
виконавчим комітетом Сумської міської
ради тарифу (додаток № 2 до даного
договору) згідно з чинним
законодавством України.

Рішенням виконавчого комітету
Сумської міської ради від 28.02.2012 року №
85 «Про встановлення тарифів на послуги
з утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій, що надаються
комунальним підприємством «Сумижитло»
Сумської міської ради» на послуги з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій було
затверджено тарифи, розраховані окремо
за кожним будинком з урахуванням його
структури, періодичності та строків
надання послуг згідно з додатками до
даного рішення (а. с. 80-81). Після
скасування даного рішення виконавчого
комітету Сумської міської судовими
рішеннями (постанова Зарічного
районного суду м. Суми від 17.12.2012р. та
ухвала Харківського апеляційного
адміністративного суду від 28.05.2013р. у
справі № 1805/2а-9459/12), виконавчим
комітетом Сумської міської ради
27.09.2013р. було прийняте рішення № 476 «Про
тимчасові тарифи на послуги з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій
комунального підприємства «Сумижитло»
Сумської міської ради», яким було
встановлено тимчасові тарифи терміном
до 31.12.2013р. на послуги з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій комунального підприємства
«Сумижитло» Сумської міської ради та
зобов`язано позивача отримати висновок
Держцінінспекції щодо розрахунків
економічно обґрунтованих витрат,
пов`язаних з наданням послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій та внести у
грудні 2013 року на розгляд виконавчого
комітету Сумської міської ради
відповідний проект рішення (а. с. 57-58).

Крім того, Постановою Кабінету
Міністрів України від 06.02.2013р. № 81 пункт
32 Порядку формування тарифів на
послуги з утримання будинків і споруд
та прибудинкових територій,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 1 червня 2011 р. № 869
«Про забезпечення єдиного підходу до
формування тарифів на
житлово-комунальні послуги», після
слова «надається» було доповнено
словами «Державною інспекцією з
контролю за цінами або її
територіальними органами» (а. с. 59).

Таким чином, судом встановлено, що на
момент укладення між сторонами
договору підряду № 2 від 01.02.2012 року
тарифи на технічне обслуговування
ліфтів та систем диспетчеризації були
затверджені рішенням виконавчого
комітету Сумської міської ради у
складі тарифу на послуги з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій, а вимога щодо необхідності
затвердження розрахунків економічно
обґрунтованих витрат Державною
інспекцією з контролю за цінами була
зафіксована у нормативно-правових
актах вже після укладення між
сторонами спірного договору. Крім того,
на підставі вищевикладеного, суд
приходить до висновку, що саме позивач
є виконавцем послуг з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій комунальної власності
територіальної громади міста Суми, в
т.ч. і послуг з технічного
обслуговування ліфтів та систем
диспетчеризації і саме позивач
зобов'язаний був отримувати висновок
Держцінінспекції щодо розрахунків
економічно обґрунтованих витрат,
пов'язаних з наданням послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій та внести на
розгляд виконавчого комітету Сумської
міської ради відповідний проект
рішення, для затвердження економічно
обґрунтованих тарифів.

Також вимоги позивача щодо
необхідності відповідачу
затверджувати Держцінінспекцією
вартості послуг з технічного
обслуговування ліфтів та системи
диспетчеризації, спростовується
Роз'ясненням Міністерства
регіонального розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України № 7/20-1716 від 11.02.2014 року «Щодо
встановлення базової ціни технічного
обслуговування ліфтів та систем
диспетчеризації», відповідно до якого
надання окремого висновку
Держцінінспекції щодо розрахунків
економічно обґрунтованих планових
витрат з технічного обслуговування
ліфтів чинними нормативно-правовими
актами не передбачено (а. с. 48-49).

Частиною першою ст. 202 ЦК України
встановлено, що правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків, у зв'язку з чим законодавець
у ст. 203 ЦК України встановив загальні
вимоги, додержання яких є необхідним
для чинності правочину, зокрема: зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Зміст правочину не повинен
суперечити положенням також інших,
крім актів цивільного законодавства,
нормативно-правових актів, прийнятих
відповідно до Конституції України
(статті 1, 8 Конституції України).

Статтею 215 ЦК України встановлено,
зокрема, що підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою ст. 203 ЦК України.

Це кореспондується із нормами статті 207
Господарського кодексу України.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму
Верховного суду України № 9 від 06.11.2009
року судам необхідно враховувати, що
згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст
правочину не може суперечити ЦК, іншим
законам України, які приймаються
відповідно до Конституції України та
ЦК, міжнародним договорам, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, актам Президента
України, постановам Кабінету Міністрів
України, актам інших органів державної
влади України, органів влади
Автономної Республіки Крим у випадках
і в межах, встановлених Конституцією
України та законом, а також моральним
засадам суспільства.

Відповідність чи невідповідність
правочину вимогам законодавства має
оцінюватися судом відповідно до
законодавства, яке діяло на момент
вчинення правочину.

Суд зазначає, що на момент укладення
спірного договору підряду не існувало
нормативно-правового акту, яким би
передбачався обов'язок підрядної
організації, якій запропоновано до
укладення договір підряду на
конкретних умовах виконавцем послуг,
отримувати висновок Держцінінспекції
щодо розрахунків виконавця.

Статтею 32 ГПК України встановлено,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких грунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно зі ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом, так як
рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого: чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються; чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин.

На підставі вищевикладеного суд
приходить до висновку, що договір
підряду № 2 від 01.02.2012р., укладений між
сторонами із подальшими змінами,
повністю відповідає вимогам чинного
законодавства, у зв`язку з чим вимоги
позивача визнаються неправомірними,
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. ст. 44, 49 ГПК
України, Закону України «Про судовий
збір», судовий збір покладається на
позивача.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

В И Р І Ш
И В :

У задоволенні позову - відмовити.

Повне рішення складене 23.06.2014р.

СУДДЯ
Б.І. ЛИХОВИД