м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/9626/14 19.06.14
За позовом ФОП ОСОБА_1
до ТОВ "Лотуре-Агро"
про стягнення 242 389,21 грн.
Суддя Головатюк Л.Д.
Представники сторін:
Від позивача ОСОБА_2 (дов. від
Від відповідача не прибув
ОБСТАВИНИ СПРАВИ :
Позивач звернувся до господарського
суду м. Києва з позовною заявою про
стягнення з відповідача
заборгованості у зв`язку з неналежним
виконанням умов договорів про надання
послуг № 10 від 23.07.2012 та № 12 від 31.07.2012 в
розмірі 242 389,21 грн.
Ухвалою господарського суду м. Києва
від 23.05.2014 порушено провадження у
справі №910/9626/14 та призначено до
розгляду на 05.06.2014.
Представник позивача з'явився в судове
засідання 05.06.2014, надав пояснення по
суті справи та подав додаткові докази
по справі.
Представник відповідача в судове
засідання 05.06.2014 не з'явився, причин не
явки суд не повідомив, хоча про час та
місце розгляду справи, був належним
Розгляд справи відкладено на 19.06.2014.
В судове засідання 19.06.2014 прибув
представник позивача, дав пояснення по
справі, подав додаткові докази, позовні
вимоги підтримав та просив їх
задовольнити в повному обсязі.
В судове засідання 19.06.2014 представник
відповідача не з'явився, причин не явки
суд не повідомив, хоча про час та місце
розгляду справи, був належним чином
Ухвала суду від 05.06.2014 отримана
відповідачем 13.06.2014, що підтверджується
відміткою на звороті ухвали та
повідомленням про вручення поштового
відправлення № 03 6 (в матеріалах
справи).

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у разі якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
було надіслано за належною адресою
(тобто повідомленою суду стороною, а в
разі ненадання суду відповідної
інформації -адресою, зазначеною в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців), і
не повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що відповідач повідомлений про час та
місце судового розгляду належним
чином, а матеріали справи містять
достатні докази для її розгляду по
суті.

Оскільки про час та місце судового
засідання відповідач був належним
чином повідомлений, на підставі статті
75 Господарського процесуального
кодексу України справа може бути
розглянута за наявними в ній
матеріалами.

В судовому засіданні 19.06.2014 судом
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

У судових засіданнях складалися
протоколи згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, всебічно і
повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1
(надалі - «Позивач» або «Виконавець») та
товариством з обмеженою
відповідальністю «Лотуре- Агро»
(надалі - «Відповідач» або «Замовник»)
було укладено наступні договори про
надання послуг:

- Договір про надання послуг № 10
від 23.07.2012 (надалі - «Договір № 10») та

- Договір про надання послуг № 12
від 31.07.2012 (надалі - «Договір № 12»).

Відповідно до п. п. 1.1. - 1.3. зазначених
договорів виконавець зобов'язується за
свій рахунок надати послуги з обробки
посівів кукурудзи шляхом нанесення
біологічного засобу захисту -
трихограми (надалі - «Послуги»), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити послуги в порядку і строки,
визначені цими договорами.

Площа, на якій мали бути надані послуги
визначалася п. 1.4. договору № 10 та
договору № 12 і становила 5 962,00 га та 2
050,00 га відповідно. При цьому за умовами
п. 1.5. зазначених договорів площа могла
змінюватися за згодою сторін, із
зазначенням про це в акті
приймання-передачі.

За умовами п. п. 3.1., 3.2. Договору № 10 та
Договору № 12 вартість обробки 1 га
складала 34 грн., відтак загальна
вартість наданих послуг була визначена
в сумі 202 780 грн. та 69 700 грн. відповідно,
яка може змінюватися в процесі
виконання договору.

При цьому остаточний розрахунок за
надані послуги проводиться протягом
п'яти днів з дня підписання сторонами
акта приймання-передачі шляхом
переказу грошових коштів на поточний
рахунок виконавця.

Як свідчать матеріали справи, на
виконання своїх договірних зобов'язань
позивач надав відповідачу послуги на
загальну суму 202 708 грн. за договором № 10
та на суму 68 399,84 грн. за договором № 12.

В результаті цього, сторонами було
складено Акт виконаних робіт № 10 від
28.07.2012 до Договору № 10 на суму 202 708 грн.
та Акт приймання-передачі послуг № 12
від 04.08.2012 до Договору № 12 на суму 68 399,84
грн., які за умовами п. 3.4. Договорів є
підставою для проведення остаточних
розрахунків.

За умовами п. 3.5. договорів остаточний
розрахунок мав бути проведений
протягом п'яти днів з моменту
підписання актів прийому-передачі,
отже, сума за договором № 10 мала бути
сплачена до 02.08.2012, а за договором № 12 -
до 09.08.2012.

Як зазначено в актах
приймання-передачі «Первинних
зауважень Замовника до якості наданих
Виконавцем Послуг немає». Однак, оплата
наданих позивачем послуг в обумовлені
договорами строки від відповідача
вчасно не надійшла.

Сума боргу за Договором № 12 була
сплачена частково - на суму 55 000,00 грн. і
станом на день розгляду справи складає
13 399,84 грн.

Часткова оплата відповідачем
обумовленої договором № 12 суми
підтверджується:

1) платіжним дорученням № 1994 від 16.05.2013;

2) платіжним дорученням № 1835 від 26.04.2013;

3) платіжним дорученням № 400 від 01.02.2013.

Що стосується заборгованості за
Договором № 10, то жодних заходів щодо
її погашення відповідачем не
вживалося, а сума, яку він має сплатити
позивачу складає 202 708 грн.

Вказане підтверджується підписаними
сторонами актами звіряння взаємних
розрахунків від 03.03.2014(копії в
матеріалах справи).

Відтак, загальна сума заборгованості
відповідача за договором № 10 та
договором № 12 становить: 13 399,84 грн. + 202
708 грн. = 216 107,84 грн.

Отже, внаслідок укладення договору між
сторонами згідно ст. 11 ЦК України,
виникли цивільні права та обов'язки.
Оскільки між сторонами по справі
склалися господарські правовідносини,
то до них слід застосовувати положення
ГК України як спеціального акту
законодавства, що регулює
правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193
ГК України до виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення ЦК України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
кодексом.

Статтею 626 ЦК України визначено поняття
договору, яким є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні
обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором. Зміст договору
становлять умови (пункти) визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства (ст.
628 ЦКУ) Відповідно до ст.629 ЦКУ договір є
обов'язковим до виконання сторонами, а
отже умови договору, укладеного між
сторонами є юридично обов'язковими.

У відповідності до ст.ст. 202, 203, 205, 206 ЦК
України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Правочини можуть бути
односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори). Зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Правочин може
вчинятися усно або в письмовій формі.
Сторони мають право обирати форму
правочину, якщо інше не встановлено
законом. Усно можуть вчинятися
правочини, які повністю виконуються
сторонами у момент їх вчинення, за
винятком правочинів, які підлягають
нотаріальному посвідченню та (або)
державній реєстрації, а також
правочинів, для яких недодержання
письмової форми має наслідком їх
недійсність.

Згідно ст. 173 ГК України один суб'єкт
господарського зобов'язання повинен
вчинити певну дію на користь іншого
суб'єкта, а інший суб'єкт має право
вимагати від зобов'язаної сторони
виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Зазначене також кореспондується зі
ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до
яких зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 2 ст. 530
Цивільного кодексу України, якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

У відповідності до ст.610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 ЦК України).

На підставі ст. 3 ЦК України, яка
закріплює свободу договору, сторони
мають право як врегулювати у договорі
свої відносини, які не врегульовані
цими актами, так і відступити від
положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд.

Відповідно до ст. 632 ЦК України ціна в
договорі встановлюється за
домовленістю сторін. Зміна ціни після
укладення договору допускається у
випадках і на умовах, встановлених
договором.

Згідно ст. 527 Цивільного кодексу
України боржник зобов'язаний виконати
всій обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності і
справедливості.

Частиною 1 ст. 901 ЦК України передбачено,
що за договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

В силу положень ч.1 ст.903 ЦК України
замовник зобов'язаний оплатити надані
йому послуги в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

Отже, факт несплати відповідачем
позивачу винагороди за отримані
послуги належним чином доведений, а
також доведений обов'язок відповідача
оплатити позивачу винагороду за
отримані послуги, що дає суду підстави
задовольнити позов позивача в частині
стягнення з відповідача основного
боргу в сумі 216 107,84 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача 3% річних в сумі 11 502,25 грн.
та інфляційні збитки в розмірі 14 779,12
грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом. Таким чином,
частина 1 статті 625 Цивільного кодексу
України встановлює виняток із
загального правила статті 614
Цивільного кодексу України, що
закріплює принцип вини як підставу
відповідальності боржника.

Отже, відсутність у боржника грошей у
готівковій формі або грошових коштів
на його рахунку в банку, і як наслідок,
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання, якщо навіть у цьому немає
його провини, не звільняють боржника
від відповідальності за прострочення
грошового зобов'язання.

Слід зазначити, що передбачене законом
право кредитора вимагати стягнення
боргу враховуючи індекс інфляції та
відсотків річних є способом захисту
майнових прав та інтересів кредитора,
сутність яких складається з
відшкодування матеріальних втрат
кредитора та знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів,
а також отримання компенсації (плати)
від боржника за користування ним
грошовими коштами, які належать до
сплати кредитору.

Згідно розрахунку позивача, 3% річних
становлять 11 502,25 грн., інфляційні
збитки складають 14 779,12 грн. Суд вважає
даний розрахунок обґрунтованим та
задовольняє позовні вимоги в цій
частині.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Оцінивши подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд дійшов
висновку, що заявлені позивачем вимоги
щодо стягнення з відповідача
заборгованості є обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню в
повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, з
відповідача на користь позивача
підлягають стягненню витрати по сплаті
судового збору пропорційно
задоволеним позовним вимогам.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст. ст. 33, 34, 49, 82-85, 116-118 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "Лотуре-Агро" (03022, м.
Київ, Голосіївський район, пров.
Жуковського, 13/16, ) на
користь фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) основний борг в розмірі 216
107(двісті шістнадцять тисяч сто сім)
грн. 84 коп., 3% річних в сумі 11
502(одинадцять тисяч п'ятсот дві) грн. 25
коп., інфляційні збитки в сумі 14
779(чотирнадцять тисяч сімсот сімдесят
дев'ять) грн. 12 коп. та судовий збір в
розмірі 4847(чотири тисячі вісімсот
сорок сім) грн. 78 коп.

3. Видати наказ.

4. Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його підписання, оформленого
відповідно до ст. 84 Господарського
процесуального кодексу України та може
бути оскаржене в порядку та строки,
визначені Господарським процесуальним
кодексом України.

5. Копію рішення розіслати сторонам.

Суддя
Головатюк Л.Д.

Дата
підписання повного тексту рішення -
23.06.2014