ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2014 року Справа № 918/1487/13 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого судді суддівДобролюбової
Т.В., Дроботової Т.Б., Швеця В.О.
(доповідач)розглянувши касаційну
скаргуПриватного акціонерного
товариства "Київ-Дніпровське
міжгалузеве підприємство промислового
залізничного транспорту"на
постановуРівненського апеляційного
господарського суду від 12.02.14у справі№
918/1487/13 Господарського суду Рівненської
областіза позовомПриватного
акціонерного товариства
"Київ-Дніпровське міжгалузеве
підприємство промислового
залізничного транспорту"доФізичної
особи-підприємця ОСОБА_4простягнення 66
050 грн.

за участю представників сторін від:

позивача: Дудченко С.М. (дов. від 25.12.13),

відповідача: ОСОБА_6 (посв. № 3141/10 від
23.11.06)

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство
"Київ-Дніпровське міжгалузеве
підприємство промислового
залізничного транспорту" звернулося з
позовом до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 про стягнення 50 000 грн.
попередньої оплати, 2 500 грн. 5 % штрафу та
10 050 грн. пені. Обґрунтовуючи свої
вимоги позивач вказував на порушення
відповідачем зобов'язань з поставки
товару за договором № 247 від 02.11.05 та
неповернення сплаченої позивачем у
липні 2011 року суми попередньої оплати.
При цьому позивач посилався на приписи
статей 525, 526, 612, 615 Цивільного кодексу
України, статей 193, 231, 267 Господарського
кодексу України.

Рішенням Господарського суду
Рівненської області від 09.12.13,
ухваленим суддею Політика Н.А., у позові
відмовлено. Вмотивовуючи оскаржуване
рішення, місцевий господарський суд
виходив з того, що на час звернення
позивача із даним позовом у вересні 2013
року, правовідносини між сторонами за
вказаним договором поставки
припинилися внаслідок припинення з
01.01.09 строку його дії. Водночас судом
враховано і те, що відповідачем
зобов'язання з поставки товару за
вказаним договором були виконані в
повному обсязі до закінчення строку
його дії. При цьому суд керувався
приписами статей 525, 526, 628, 631 Цивільного
кодексу України, статті 180
Господарського кодексу України.

Рівненський апеляційний господарський
суд, колегією суддів у складі: Дужич С.П.
- головуючий, Мамченко Ю.А., Саврій В.А.,
постановою від 12.02.14 перевірене рішення
місцевого господарського суду залишив
без змін з тих же підстав.

Не погоджуючись з прийнятими у справі
судовими актами, Приватне акціонерне
товариство "Київ-Дніпровське
міжгалузеве підприємство промислового
залізничного транспорту" звернулося з
касаційною скаргою до Вищого
господарського суду України, в якій
просить рішення і постанову у справі
скасувати та прийняти нове рішення,
яким позов задовольнити. Обґрунтовуючи
доводи касаційної скарги, скаржник
вказує на неврахування судами того, що
позивачем на виконання умов договору
здійснювались грошові перерахування
відповідачу, як у період до 31.12.08, так і
після цієї дати на загальну суму у 694
789,43 грн., що перевищує суму
підтвердженої відповідачем поставки
товару. При цьому скаржник посилається
на порушення судами приписів статей 526,
629 Цивільного кодексу України, статті 193
Господарського кодексу України, статей
42, 33, 34, 36 Господарського процесуального
кодексу України.

Відзиву на касаційну скаргу до Вищого
господарського суду України не
надходило.

Вищий господарський суд України,
заслухавши доповідь судді Швеця В.О.,
пояснення представників сторін,
переглянувши матеріали справи і доводи
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування
господарськими судами приписів
чинного законодавства, відзначає
наступне.

Відповідно до частини 1 статті 1117
Господарського процесуального кодексу
України касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних
обставин справи перевіряє
застосування господарськими судами
першої та апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.
Конституційний принцип доступності
правосуддя реалізується через статтю 1
Господарського процесуального кодексу
України. Так, до господарського суду
вправі звернутися кожна особа, яка
вважає, що її право чи охоронюваний
законом інтерес порушено чи
оспорюється. Позовом у процесуальному
сенсі є звернення до суду з вимогою про
захист своїх прав та інтересів, який
складається з двох елементів: предмету
і підстави позову. Предметом позову є
певна матеріально-правова вимога
позивача до відповідача. Підставою
позову є факти, які обґрунтовують
вимогу про захист права чи законного
інтересу. До підстав позову входять
юридичні факти, тобто ті, з якими норми
матеріального права пов'язують
виникнення, зміну чи припинення прав та
обов'язків суб'єктів спірного
матеріального правовідношення.
Розрізняють фактичні та юридичні
(правові) підстави позову. Як
убачається з матеріалів справи,
предметом судового розгляду є вимога
Приватного акціонерного товариство
"Київ-Дніпровське міжгалузеве
підприємство промислового
залізничного транспорту" звернулося
про стягнення з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення
50 000 грн. попередньої оплати, 2 500 грн. 5 %
штрафу та 10 050 грн. пені. Підставою
позову визначено порушення зобов'язань
за договором поставки від 02.11.05 № 247,
укладений між фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_4 -
постачальником та позивачем - покупцем.
Згідно зі статтею статті 626 Цивільного
кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. За приписами статті 629
Цивільного кодексу України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 712 Цивільного
кодексу України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін. Згідно з приписами
статей 525, 526 Цивільного кодексу України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається; зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться. Дана норма
кореспондує з приписами статті 193
Господарського кодексу України.
Дослідивши усі обставини справи та
оцінивши зібрані в матеріалах справи
докази суди попередніх інстанцій
установили, що за договором поставки
від 02.11.05 № 247, котрий визначений
підставою позову, заборгованість
відповідача відсутня. Також суди
установили, що у період дії договору
відповідачем свої зобов'язання з
поставки товару виконані в повному
обсязі, тобто заборгованість
останнього перед позивачем відсутня. З
огляду на що, посилання позивача на
наступні перерахування грошових
коштів після виконання договору
сторонами та припинення його дії не
можуть бути підставою для скасування
оскарженої постанови. Виходячи з того,
що судами не установлено підстав для
стягнення з підприємця ОСОБА_4
основного боргу, є законним і відмова у
стягненні штрафу та пені за цим
договором. Інші доводи, викладені в
касаційній скарзі не можуть бути
підставою для скасування судових актів
у справі, оскільки не спростовують
установлених судами обставин та
ґрунтуються на переоцінці доказів,
яка за приписами частини 2 статті 1117
Господарського процесуального
кодексу України знаходиться поза
межами компетенції суду касаційної
інстанції. Відповідно до приписів
вказаної статті касаційна інстанція не
має права встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені у рішенні або постанові
господарського суду чи відхилені ним,
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими, збирати нові
докази або додатково перевіряти їх.
Таким чином, підстав для скасування
постанови суду апеляційної інстанції
та задоволення касаційної скарги не
вбачається.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного
акціонерного товариства
"Київ-Дніпровське міжгалузеве
підприємство промислового
залізничного транспорту" залишити без
задоволення.

Постанову Рівненського апеляційного
господарського суду від 12.02.14 у справі
№ 918/1487/13 Господарського
суду Рівненської області залишити без
змін.

Головуючий суддя:
Т.
Добролюбова

Судді:
Т. Дроботова

В. Швець