ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" червня 2014 р.
Справа № 911/1954/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Зайця Д.Г., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом Дочірньої компанії «Газ
України» Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України», м. Київ

до Комунального підприємства
«Вишнівськтеплоенерго» Вишневої
міської ради Києво-Святошинського
району Київської області, Київська
область, м. Вишневе

про стягнення 92684,68 грн.

секретар судового засідання Колісник
Ю.І.

за участю представників:

від позивача: Жигадло І.Б. (довіреність
№42/10 від 30 грудня 2013 року);

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Дочірня компанія «Газ України»
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» (далі - позивач)
звернулась до господарського суду
Київської області з позовом до
Комунального підприємства
«Вишнівськтеплоенерго» Вишневої
міської ради Києво-Святошинського
району Київської області (далі -
відповідач) про стягнення 92684,68 грн.

Заявлені позовні вимоги, а саме:
стягнення з відповідача 92684,68 грн. 3%
річних, обґрунтовані тим, що відповідач
не виконав рішення господарського суду
Київської області від 31 травня 2012 року
у справі №26/046-12 за позовом Дочірньої
компанії «Газ України» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» до Комунального підприємства
«Вишнівськтеплоенерго» Вишневої
міської ради Києво-Святошинського
району Київської області про стягнення
4445251,64 грн., а саме, не сплатив
встановлену зазначеним рішенням суму
заборгованості.

Провадження у справі порушено
відповідно до ухвали господарського
суду Київської області від 28 травня 2014
року та призначено справу до розгляду
на 17 червня 2014 року.

Відповідач у судове засідання 17 червня
2014 року представника не направив, хоча
про дату та час розгляду справи був
повідомлений належним чином, ухвалою
суду від 28 травня 2014 року. Відзиву на
позовну заяву до суду не надав.

Відповідно до Інформаційного листа
Вищого господарського суду України від
15 березня 2010 року №01-08/140 «Про деякі
питання запобігання зловживанню
процесуальними правами у
господарському судочинстві» особи, які
беруть участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце її
розгляду судом, якщо ухвалу про
порушення провадження у справі
надіслано за поштовою адресою,
зазначеною у позовній заяві.

Ухвалу господарського суду Київської
області від 28 травня 2014 року було
надіслано на юридичну адресу
відповідача, а саме: Київська область,
Києво-Святошинський район, м. Вишневе,
вул. Київська, 11, що підтверджується
списком згрупованих рекомендованих
відправлень, що пересилаються в межах
України, відправником яких, є
господарський суд Київської області та
фіскальним чеком №4358 від 29 травня 2014
року, належним чином завірені копії
яких додано до матеріалів справи.

Згідно спеціального витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, юридичною
адресою відповідача є: Київська
область, Києво-Святошинський район, м.
Вишневе, вул. Київська, 11.

Згідно з п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26
грудня 2011 року за №18 «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Судом встановлено, що неявка
представника відповідача у судове
засідання не перешкоджає вирішенню
спору, оскільки, в матеріалах справи
наявні усі необхідні докази для
вирішення спору по суті.

17 червня 2014 року відповідно до ч. 2 ст. 85
ГПК України у судовому засіданні
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, дослідивши
наявні в матеріалах справи докази,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні дані, на яких ґрунтується
позов, об'єктивно оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Київської області від 31 травня 2012 року
у справі №26/046-12 за позовом Дочірньої
компанії «Газ України» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» до Комунального підприємства
«Вишнівськтеплоенерго» Вишневої
міської ради Києво-Святошинського
району Київської області про стягнення
4445251,64 грн. задоволено у повному обсязі
та присуджено до стягнення з
відповідача на користь позивача - 3978555,52
грн. основного боргу, 306698,89 грн. пені,
53170,89 грн. інфляційної складової боргу,
106826,34 грн. 3% річних та 64380,00 грн. судового
збору.

Рішення господарського суду Київської
області від 31 травня 2012 року у
справі№26/046-12 набрало законної сили 11
червня 2012 року.

На виконання рішення господарського
суду Київської області від 31 травня 2012
року у справі №26/046-12 господарським
судом Київської області видано наказ
від 11 червня 2012 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 Господарського
процесуального кодексу України факти,
встановлені рішенням господарського
суду (іншого органу, який вирішує
господарські спори), за винятком
встановлених рішенням третейського
суду, під час розгляду однієї справи, не
доводяться знову при вирішенні інших
спорів, в яких беруть участь ті самі
сторони.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 Господарського
процесуального кодексу України
рішення, ухвали, постанови
господарського суду, що набрали
законної сили, є обов'язковими на всій
території України і виконуються у
порядку, встановленому Законом України
«Про виконавче провадження».

Однак, станом на момент звернення
позивача з даним позовом до суду,
відповідач не виконав рішення
господарського суду Київської області
від 31 травня 2012 року у справі №26/046-12.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України.

Згідно приписів статей 525, 526 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору, вимог ЦК
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Статтею 599 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що
чинне законодавство України не
пов'язує припинення зобов'язання з
постановленням судового рішення чи
відкриттям виконавчого провадження з
його примусового виконання, а
наявність судових актів про стягнення
заборгованості не припиняє грошових
зобов'язань боржника та не виключає
його відповідальності за порушення
строків розрахунків.

У пункті 9 оглядового листа від 29 квітня
2013 року за №01-06/767/2013 «Про деякі питання
практики застосування господарськими
судами законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» Вищий
господарський суд України зазначив
наступне: «Наявність судового рішення
про задоволення вимог кредитора, яке не
виконано боржником, не припиняє
зобов'язальних правовідносин сторін
договору, не звільняє боржника від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання сум,
передбачених частиною другою статті 625
ЦК України.

Оскільки, має місце невиконання
відповідачем грошових зобов'язань,
встановлене рішенням господарського
суду, позивач з посиланням на приписи
статті 625 ЦК України звернувся з
позовом до суду про стягнення з
відповідача інфляційних втрат та 3 %
річних.

Частиною другою статті 625 ЦК України
визначено, що боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми.

За змістом статей 598 - 609 ЦК України
рішення суду про стягнення боргу не є
підставою для припинення грошового
зобов'язання.

Таким чином, наявність судового
рішення про задоволення вимог
кредитора, яке не виконано боржником,
не припиняє зобов'язальних
правовідносин сторін договору, не
звільняє боржника від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання сум,
передбачених частиною другою статті 625
ЦК України. Право кредитора вимагати
сплати боргу з урахуванням індексу
інфляції та процентів річних є
способом захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредитору.

У відповідності до п. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Крім того, суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

Стягнення 3% річних та збитків від
інфляції є самостійним способом
захисту цивільних прав і забезпечення
виконання цивільних зобов'язань, що
може реалізуватись шляхом подання
окремого позову, не пов'язаного з
позовом про стягнення боргу.

Також, суд зазначає, що після прийняття
судом рішення про стягнення коштів,
грошове зобов'язання боржника не
припинилось, оскільки, кредитор
грошові кошти реально не отримав.
Відтак, передбачені ст. 625 ЦК України 3%
річних підлягають нарахуванню до
моменту фактичного виконання
грошового зобов'язання.

Відповідно до пункту 7.1 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 17 грудня 2013 року за №14 «Про
деякі питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань» за
відсутності інших підстав припинення
зобов'язання, передбачених договором
або законом, зобов'язання, в тому числі
й грошове, припиняється його
виконанням, проведеним належним чином
(стаття 599 ЦК України). Саме лише
прийняття господарським судом рішення
про задоволення вимог кредитора, якщо
таке рішення не виконано в
установленому законом порядку, не
припиняє зобов'язальних відносин
сторін і не звільняє боржника від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання
передбачених частиною другою статті 625
ЦК України сум. Отже, якщо судове
рішення про стягнення з боржника
коштів фактично не виконано, кредитор
вправі вимагати стягнення з нього в
судовому порядку сум інфляційних
нарахувань та процентів річних аж до
повного виконання грошового
зобов'язання. Однак, при цьому слід мати
на увазі, що у разі коли судовим
рішенням з боржника стягнуто суму
неустойки (штрафу, пені), то правова
природа відповідної заборгованості
саме як неустойки у зв'язку з
прийняттям такого рішення залишається
незмінною, і тому на неї в силу припису
частини другої статті 550 ЦК України
проценти не нараховуються, інфляційні
ж нарахування та нарахування трьох
процентів річних на цю заборгованість
можуть здійснюватися на загальних
підставах відповідно до частини другої
статті 625 названого Кодексу з дня,
наступного за днем набрання законної
сили відповідним судовим рішенням.

Розмір 3% річних, визначений позивачем,
складає 92684,68 грн.

Зазначений розмір 3% річних є
обґрунтованим та підлягає стягненню з
відповідача.

Таким чином, позовні вимоги підлягають
задоволенню.

Судові витрати відповідно до ст.ст. 44, 49
ГПК України покладаються на
відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України,
ст.ст. 44, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити
повністю.

2. Стягнути з Комунального
підприємства «Вишнівськтеплоенерго»
(08132, Київська область,
Києво-Святошинський район, м. Вишневе,
вул. Київська, 11, код 19417197) на користь
Дочірньої компанії «Газ України»
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» (04116, м. Київ, вул.
Шолуденка, 1, код 31301827) - 92684 (дев'яносто
дві тисячі шістсот вісімдесят чотири)
грн. 68 коп. 3% річних та 1853 (одна тисяча
вісімсот п'ятдесят три) грн. 70 коп.
судового збору.

3. Видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

Повне рішення складено - 20 червня 2014
року

Суддя
Заєць Д.Г.