РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" червня 2014 р.
Справа № 924/128/14

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючого судді
Розізнана І.В.

судді
Мельник О.В. ,

судді
Грязнов В.В.

при секретарі судового засідання
Карпець О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Рівненського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу відповідача -
приватного підприємства „Перлина
Поділля-2005" на рішення господарського
суду Хмельницької області від 02.04.2014р. у
справі № 924/128/14 ( суддя Шпак В.О.)

за позовом дочірнього підприємства
публічного акціонерного товариства
„Державний експортно-імпортний банк
України" Лізингова компанія
„Укрексімлізинг" м. Київ

до приватного підприємства „Перлина
Поділля-2005" смт. Стара Ушиця
Кам'янець-Подільського району
Хмельницької області

про стягнення 72 030,00 грн.

за участю представників:

позивача - Цибенко В.В., представник за
дов. від 14.04.2014р.;

відповідача - Воронюк Т.В.. представник
за дов. від 06.02.2014р.;

Судом роз'яснено представникам права
та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК
України.

Клопотання про технічну фіксацію
судового процесу не поступало, заяв про
відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство публічного
акціонерного товариства „Державний
експортно-імпортний банк України"
Лізингова компанія „Укрексімлізинг"
звернулось до господарського суду
Хмельницької області з позовом до
приватного підприємства „Перлина
Поділля-2005" про стягнення 72 030, 00 грн.

Рішенням господарського суду
Хмельницької області від 02.04.2014р. у
справі № 924/128/14 позов задоволено
частково.

Стягнуто з приватного підприємства
„Перлина Поділля-2005" на користь
дочірнього підприємства публічного
акціонерного товариства „Державний
експортно-імпортний банк України"
Лізингова компанія „Укрексімлізинг" -
47 760 грн. (сорок сім тисяч сімсот
шістдесят гривень) заборгованості, 1
211,40грн. (одну тисячу двісті одинадцять
гривень 40коп.) судового збору. У
стягненні 24 270 грн. відмовлено.

Приймаючи рішення місцевий
господарський суд виходив з того, що в
додатковій угоді №4 від 29.04.2011р. сторони
погодили, що за відповідачем рахується
заборгованість в розмірі 93000грн. та
визначили графік щомісячної сплати
вказаної заборгованості. Відповідач
частково погасив заборгованість в
розмірі 21 470грн. На час подання позову
за відповідачем рахується борг в сумі 47
760 грн., а тому позовні вимоги
підлягають задоволенню частково. В
стягненні 24 270 грн. судом першої
інстанції відмовлено, оскільки строк
їх оплати по додатковій угоді №4 ще не
наступив.

Не погоджуючись з рішенням
господарського суду Хмельницької
області від 02.04.2014р. у справі № 924/128/14
відповідач - приватне підприємство
„Перлина Поділля-2005" звернулося до
Рівненського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення
скасувати та прийняти нове рішення,
яким у задоволенні позову відмовити.

В апеляційній скарзі скаржник
зазначає, що договором про внесення
змін та доповнень від 05.10.2010р. №2 до
договору фінансового лізингу №012-Л від
05.03.2008р. сторони дійшли згоди про
вилучення обладнання та розірвання дії
договору фінансового лізингу, тому,
оскільки даний договір розірвано, між
сторонами припинились всі зобов'язання
в тому числі і по сплаті лізингових
платежів.

Вказує, що додаткова угода №4 від
29.04.2011р. жодного відношення до спірного
договору фінансового лізингу немає,
оскільки вона укладена після його
розірвання, тому вона є окремим
договором на підставі якого виникла
заборгованість.

У відзиві на апеляційну скаргу від
16.06.2014р. позивач вважає рішення
місцевого господарського суду
законним та обґрунтованим. Просить
залишити його без змін, апеляційну
скаргу - без задоволення. Зазначає, що
відповідач не виконав своїх
зобов'язань щодо сплати лізингових
платежів, тому зобов'язання по договору
фінансового лізингу не припинились.
Вказує, що домовленість сторін про
розірвання угоди не виключає
проведення між сторонами розрахунків
за зобов'язаннями, що виникли до
розірвання угоди, у тому числі
застосування заходів майнової
відповідальності за невиконання
зобов'язань з урахуванням умов
договору та структури лізингових
платежів.

В судовому засіданні представник
відповідача підтримав доводи
апеляційної скарги, надав пояснення по
справі. Просить апеляційну скаргу
задоволити, рішення місцевого
господарського суду скасувати.

Представник позивача заперечив доводи
апеляційної скарги, надав пояснення по
суті справи. Вважає рішення місцевого
господарського суду законним та
обґрунтованим, тому просить залишити
його без змін, а апеляційну скаргу без
задоволення.

Дослідивши докази у справі, заслухавши
пояснення представників сторін,
колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
05.03.2008р. між дочірнім підприємством
відкритого акціонерного товариства
„Державний експортно-імпортний банк
України" Лізингова компанія
„Укрексімлізинг" (лізингодавець) та
приватним підприємством „Перлина
Поділля-2005" (лізингоодержувач) укладено
договір фінансового лізингу (а.с. 11-20)

Відповідно до п.п. 1, 2 договору
лізингодавець зобов'язаний придбати
від свого імені у власність та передати
лізингоодержувачу на умовах
фінансового лізингу мобільний
сортувальний комплекс FINTEC 542,
стандартної заводської якості одна
одиниця техніки (предмет лізингу), а
лізингоодержувач зобов'язаний
сплатити лізингодавцю авансовий
платіж в розмірі і порядку, визначеному
пунктом 2.2 цього договору, та прийняти
предмет лізингу у лізинг. Специфікація
предмета лізингу міститься у додатку
№1, який є невід'ємною частиною цього
договору. Вартість предмета лізингу на
момент укладення цього договору
становить 1 300 000грн. Предмет лізингу
передається лізингоодержувачу строком
на 36 місяців, починаючи з дня
підписання сторонами акту
приймання-передачі предмета лізингу
відповідно до п. 3 цього договору.

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 лізингодавець
зобов'язаний передати предмет лізингу
лізингоодержувачу у строк, визначений
договором купівлі-продажу для поставки
(відвантаження) предмета лізингу
продавцем на користь лізингодавця плюс
п'ять днів. Приймання-передачі предмета
лізингу здійснюється комісією у складі
уповноважених представників
лізингодавця і лізингоодержувача. За
результатами приймання-передачі
зазначені особи оформляють акт
приймання-передачі предмета лізингу,
який складається в той же день, коли
відбулася приймання-передача, в двох
оригінальних примірниках - по одному
для лізингодавця і лізингоодержувача
відповідно.

Відповідно до п. 4.1 лізингоодержувач
зобов'язаний своєчасно і в повному
обсязі сплачувати лізингодавцю
передбачені цією статтею лізингові
платежі. Сплата лізингових платежів за
цим договором здійснюється
лізингоодержувачем щомісячно протягом
всього строку лізингу.

Додатком №1 від 05.03.2008р. до договору
(специфікація предмету лізингу)
сторони встановили найменування,
асортимент, комплектність, кількість
предмету лізингу; додатком №2 - графік
лізингових платежів (а.с.21).

Відповідно до акту приймання-передачі
від 28.03.2008р., позивач передав, а
відповідач прийняв наступну техніку:
мобільний сортувальний комплекс FINTEC 542
(а.с.31)

Додатковими угодами №012-Л/1 від 11.07.2008р.,
№012-Л/2 від 30.12.2008р. позивач та
відповідач змінювали графіки
лізингових платежів (а.с. 23,24)

Договором про внесення змін та
доповнень №2 від 05.10.2010р. до договору
фінансового лізингу №012-Л від 05.03.2008р.
лізингодавець і лізингоодержувач
дійшли до згоди про вилучення
обладнання та розірвання (припинення
дії) договору фінансового лізингу.
Сторони погодили, що повернення
обладнання по розірваному договору
фінансового лізингу проводиться
комісією у складі уповноважених
представників лізингодавця і
лізингоодержувача згідно наведеного
переліку. За результатами
прийому-передання складається акт
вилучення предмету лізингу, який
оформляється в день передання
обладнання в двох оригінальних
примірниках, по одному для кожної із
сторін. Після вилучення обладнання та
оформлення акту вилучення,
лізингоодержувач зобов'язаний
сплатити різницю між ціною реалізації
обладнання та нарахованими
лізингодавцем платежами (лізинговій
винагороді та основному боргу) по
договору фінансового лізингу. Факт
повного розрахунку між лізингодавцем і
лізингоодержувачем оформляється актом
звірки взаєморозрахунків,
затвердженим підписами і печатками
сторін. Після передання обладнання,
сплати різниці платежів та оформлення
акту звірки лізингодавець і
лізингоодержувач підтверджують, що
вони не мають одна до одної фінансових,
майнових чи інших претензій по
виконанню умов договору фінансового
лізингу. З моменту повного розрахунку
та підписання акту звірки по даному
договору лізингодавець і
лізингоодержувач не вважають себе
пов'язаними будь-якими правами та
обов'язками, що випливають з умов
договору фінансового лізингу п.п. 2, 3, 4, 5
договору від 05.10.2010р. (а.с. 26-27).

Актом від 05.10.2010р., було зафіксовано
вилучення предмету лізингу згідно
договору фінансового лізингу №012-Л від
05.03.2008р., а саме: мобільний сортувальний
комплекс FINTEC 542 (а.с.25).

17.11.2010р. сторони уклали договір про
внесення змін та доповнень №3 до
договору фінансового лізингу №012-Л від
05.03.2008р. (а.с. 28), відповідно до п.п. 1, 2
якого сума залишку по винагороді
лізингодавця за надані послуги
фінансового лізингу, складає - 86000грн.
Лізингодавець зобов'язується сплатити
суму залишку заборгованості по
винагороді лізингодавця за надані
послуги фінансового лізингу,
відповідно до наведеного за текстом
графіку зі сплатою 15,5 відсотків річних
у гривні, на залишок суми
заборгованості, а саме: 20.12.2010р. - 5 000грн.;
20.03.2011р. - 40 000грн.; 20.04.2011р. - 41 000грн.
Всього 86 000 грн.

З моменту повного розрахунку та
підписання акту звірки по даному
договору лізингодавець і
лізингоодержувач не вважають себе
пов'язаними будь-якими правами та
обов'язками, що випливають з умов
договору фінансового лізингу.

29.04.2011р. сторони уклали договір про
внесення змін та доповнень №4 до
договору фінансового лізингу №012-Л від
05.03.2008р., яким погодили, що відповідно
домовленості між сторонами, сума
залишку заборгованості по винагороді
лізингодавця за надані послуги
фінансового лізингу складає 93 500грн.
Лізингоодержувач зобов'язується
сплатити суму залишку заборгованості
по винагороді лізингодавця за надані
послуги фінансового лізингу
відповідно до графіку, починаючи з
31.05.2011р. та закінчуючи 30.11.2014р. З моменту
повного розрахунку та підписання акту
звірки по даному договору
лізингодавець і лізингоодержувач не
вважають себе пов'язаними будь-якими
правами та обов'язками, що випливають з
договору (а.с. 29-30).

Листами №064 від 16.07.2013р., №014 від 20.03.2013р.
позивач звертався до відповідача з
вимогами сплатити заборгованість (а.с.
32-33, 34-35).

Дослідивши матеріали справи та
обставини на предмет повноти їх
встановлення, надання їм судом першої
інстанції належної юридичної оцінки,
вивчивши доводи апеляційної скарги
стосовно дотримання норм
матеріального і процесуального права,
заслухавши пояснення представників
сторін, колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 3 статті 653 ЦК України у
разі зміни або розірвання договору
зобов'язання змінюється або
припиняється з моменту досягнення
домовленості про зміну або розірвання
договору, якщо інше не встановлено
договором чи не обумовлено характером
його зміни. Якщо договір змінюється або
розривається у судовому порядку,
зобов'язання змінюється або
припиняється з моменту набрання
рішенням суду про зміну або розірвання
договору законної сили.

Також в частині 2 пункту 1.12 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 14 від 17 грудня 2013 року "Про
деякі питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань"
зазначено, що: "відповідно до частин
другої і третьої статті 653 ЦК України в
разі розірвання договору зобов'язання
сторін припиняються з моменту
досягнення домовленості про
розірвання договору, якщо інше не
встановлено договором.

Зі змісту цих норм випливає, що
домовленість сторін про розірвання
договору не виключає проведення між
сторонами розрахунків за
зобов'язаннями, що виникли до
розірвання договору, в тому числі
застосування заходів майнової
відповідальності за невиконання
(неналежне виконання) грошових
зобов'язань".

Договором про внесення змін та
доповнень №2 від 05.10.2010р. до договору
фінансового лізингу №012-Л від 05.03.2008р.
сторони дійшли до згоди про вилучення
обладнання та розірвання (припинення
дії) договору фінансового лізингу.

Пунктом 3 договору сторони встановили,
що після вилучення обладнання та
оформлення акту вилучення,
лізингоодержувач зобов'язаний
сплатити різницю між ціною реалізації
обладнання та нарахованими
лізингодавцем платежами (лізинговій
винагороді та основному боргу) по
договору фінансового лізингу.

Пунктом 5 договору сторони передбачили,
що з моменту повного розрахунку та
підписання акту звірки по даному
договору лізингодавець і
лізингоодержувач не вважають себе
пов'язаними будь-якими правами та
обов'язками, що випливають з умов
договору фінансового лізингу.

Договором про внесення змін та
доповнень №3 від 17.11.2010р. сторони
визначили графік погашення залишку
заборгованості строком до 20.04.2011р., а
договором про внесення змін та
доповнень №4 від 29.04.2011р. строком до
30.11.2014р.

Проте, відповідач свого обов'язку зі
сплати заборгованості по винагороді
позивача за надані послуги фінансового
лізингу не виконав, чим порушив взяті
на себе зобов`язання.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу
України та ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору.
Одностороння відмова від виконання
зобов'язань або їх зміна не
допускається.

Вимога про стягнення 72 030грн., яку
позивач визначив шляхом відрахування
від загальної суми заборгованості,
передбаченої в додатковій угоді в
розмірі 93 500 грн. та суми часткової
проплати в розмірі 21 470 не відповідає
дійсності, оскільки відповідач на час
подання позову (22.01.2014р.) повинен був
здійснити проплату в розмірі 69 230грн.
(останній платіж по графіку: 31.12.2013р.), а
не всю суму боргу. Фактично
відповідачем було здійснено проплату в
сумі 21 470грн.

Таким чином, на час подання позову за
відповідачем рахується борг в сумі 47
760грн. (69 230грн. - 21 470грн.).

Місцевий господарський суд дійшов до
правильного висновку, що позовні
вимоги ДП ПАТ „Державний
експортно-імпортний банк України"
Лізингова компанія „Укрексімлізинг"
підлягають задоволенню частково в сумі
47 760грн. В стягненні 24 270грн. належить
відмовити, оскільки строк їх оплати по
додатковій угоді №4 від 29.04.2011р. ще не
наступив.

Доводи скаржника про те, що з
розірванням договору фінансового
лізингу №012-Л від 05.03.2008р. припинились
усі зобов'язання по сплаті лізингових
платежів судовою колегією не
приймаються до уваги, оскільки
домовленість сторін про розірвання
угоди не виключає обов`язку проведення
між сторонами розрахунків за
зобов'язаннями, що виникли до
розірвання угоди на підставі договору
№012-Л від 05.03.2008р., правомірність якого
презюмується в силу ст. 204 ЦК України. Не
приймаються судом заперечення
відповідача, як підстави для
скасування рішення суду, викладені в
апеляційній скарзі щодо відсутності
зв`язку між розірваним договором
фінансового лізингу №012-Л від 05.03.2008р.
та додатковими угодами до нього №3 від
17.11.2010р. та №4 від 29.04.2011р., оскільки
визначальним є домовленість сторін
щодо строків та сум погашення існуючої
заборгованості, а не назва документа в
якому ця домовленість відображена.

Відповідно до ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

В силу приписів статті 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції повно з'ясував обставини
справи і дав їм правильну юридичну
оцінку. Порушень чи неправильного
застосування норм матеріального чи
процесуального права при розгляді
спору судом першої інстанції, судовою
колегією не встановлено, тому мотиви, з
яких подані апеляційні скарги не
можуть бути підставою для скасування
прийнятого у справі рішення, а наведені
в них доводи не спростовують висновків
суду.

Керуючись, ст.ст. 33, 43, 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Рівненський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу приватного
підприємства „Перлина Поділля-2005" на
рішення господарського суду
Хмельницької області від 02.04.2014р. у
справі № 924/128/14 - залишити без
задоволення, а рішення суду першої
інстанції - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку згідно з Розділом
ХІІ-1 Господарського процесуального
кодексу України.

3. Справу повернути до господарського
суду Хмельницької області.

Головуючий суддя
Розізнана І.В.

Суддя
Мельник О.В.

Суддя
Грязнов В.В.