ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
235-24-26_______________________________________________________________
________________________________________________________________________
______________________________
Р І Ш Е Н Н Я

"28" травня 2014 р.
Справа № 911/396/13-г

за позовом публічного
акціонерного товариства "Райффайзен
Банк Аваль" в особі Київської
регіональної дирекції АТ "Райффайзен
Банк Аваль", м. Київ,

до відповідачів: 1) відділу
примусового виконання рішень
Управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Київській області, м. Київ

2) товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім "Еліт
Сервіс", м. Київ;

за участю третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідачів:
1) ОСОБА_3, АДРЕСА_1;

2) товариства з
обмеженою відповідальністю "Трансфорт
Експедиція", смт. Бородянка

про визнання недійсними
прилюдних торгів.

Суддя О.В. Конюх;

за участю представників сторін:

від позивача: Зайцева І.В.,
уповноважена, довіреність від 16.10.2013р.
№ 1508/13;

від відповідача 1: не з'явився;

від відповідача 2: не з'явився;

від третьої особи 1: ОСОБА_2,
уповноважена, довіреність від 11.03.2013р.,
б/н;

від третьої особи 2: Галя Є.С.,
уповноважений, довіреність від 15.04.2014р.
б/н;

СУТЬ СПОРУ:

позивач - публічне акціонерне
товариство «Райффайзен банк Аваль» в
особі Київської регіональної дирекції
АТ «Райффайзен Банк Аваль», м. Київ
звернувся до господарського суду
Київської області з позовом до
відповідачів: відділу примусового
виконання рішень управління ДВС ГУЮ в
Київській області та товариства з
обмеженою відповідальністю «Торговий
дім «Еліт-Сервіс», за участю третіх
осіб - ОСОБА_3 та товариства з обмеженою
відповідальністю «Трансфорт
Експедиція» в якому просить суд
визнати недійсними публічні торги, які
відбулися 05.11.2012р., з продажу нерухомого
майна, що належить товариству з
обмеженою відповідальністю «Трансфорт
Експедиція» покупцю - ОСОБА_3, в межах
виконавчого провадження з примусового
виконання наказу господарського суду
Київської області у справі № 7/041-11 про
стягнення з товариства з обмеженою
відповідальністю «Трансфорт
Експедиція» на користь АТ «Райффайзен
Банк Аваль» кредитної задовгованості.

Позов обґрунтований тим, що в межах
виконавчого провадження з примусового
виконання наказу господарського суду
Київської області у справі № 7/041-11 про
стягнення з товариства з обмеженою
відповідальністю
«Трансфорт-Експедиція» на користь
позивача АТ «Райффайзен Банк Аваль»
кредитної заборгованості 28.02.2012р. було
здійснено опис та арешт майна боржника
- майнового-комплексу
ремонтно-технічної бази загальною
площею 1628,30 кв.м. за адресою АДРЕСА_2, яке
перебувало у позивача в іпотеці згідно
іпотечного договору від 02.11.2007р.
Позивач твердить, що піч час опису та
арешту в якості понятих були залучені
особи, які не могли ними бути згідно
вимог ст. 15 Закону України «Про
виконавче провадження», а саме дочка
власника ТОВ «Трансфорт Експедиція»
ОСОБА_3 та ОСОБА_6, який перебував з нею у
шлюбі. Позивач твердить, що визначена в
акті оцінки нерухомого майна ціна
предмету іпотеки 884962,00 грн. була явно
заниженою, у зв'язку з чим позивачем
подано заяву про рецензування звіту
про оцінку, яка відповідачем 1
незаконно залишена без уваги.

01.11.2012р. до відділу примусового
виконання рішень управління ДВС ГУЮ в
Київській області надійшла заява
арбітражного керуючого Перепелиці В.В.
про зупинення виконавчого провадження
у зв'язку із порушенням відносно
боржника - товариства з обмеженою
відповідальністю «Трансфорт
Експедиція» справи про банкрутство та
введення мораторію на задоволенню
вимог кредиторів, яка всупереч вимогам
ст. 37 Закону України «Про виконавче
провадження» відповідачем 1 незаконно
залишена без задоволення.

05.11.2012р. відповідачем 2 товариством з
обмеженою відповідальністю «ТД «Еліт
Сервіс» на виконання укладеного між
ним та відповідачем 1 договору про
надання послуг по організації та
проведенню прилюдних торгів з
реалізації арештованого нерухомого
майна, проведено прилюдні торги з
продажу вказаного предмету іпотеки -
майнового-комплексу
ремонтно-технічної бази. Переможцем
прилюдних торгів було визнано єдиного
учасника - дочку директора ТОВ
«Трансфорт Експедиція» ОСОБА_3, яка
придбала майновий комплекс за
початковою ціною 884962,00 грн. Позивач
твердить, що спеціалізованою торгуючою
організацією - відповідачем 2 було
порушено порядок доведення до відома
потенційних покупців інформації про
лот, оскільки в єдиній
громадсько-політичній газеті
Бородянського району «Вперед»
повідомлення про прилюдні торги не
публікувалось.

За результатами прилюдних торгів
державним виконавцем було складено акт
державного виконавця № 28076178 від
06.11.2012р. Позивач твердить, що вказаний
акт не містив всіх необхідних
визначених законом даних, всупереч ст.
47 Закону України «Про іпотеку» його
було складено та затверджено завчасно,
без перевірки надходження коштів від
реалізації нерухомого майна на рахунок
ДВС, та всупереч п. 1.4 Тимчасового
положення про порядок проведення
прилюдних торгів з реалізації
арештованого нерухомого майна видано
під розпис переможцю торгів ОСОБА_3 а не
надіслано організатору прилюдних
торгів.

Позивач твердить, що 19.07.2012р. було
порушено провадження у справі про
банкрутство боржника - товариства з
обмеженою відповідальністю «Трансфорт
Експедиція» та введено мораторій на
задоволення вимог кредиторів, що
порядку ст. 37 Закону України «Про
виконавче провадження» є безумовною
підставою для зупинення виконавчого
провадження, оскільки виконавче
провадження відкривалось за наказом
господарського суду Київської області
про стягнення з товариства з обмеженою
відповідальністю «Трансфорт
Експедиція» кредитної заборгованості
в грошовій формі, а звернення стягнення
на предмет іпотеки державним
виконавцем здійснено не на підставі
рішення суду, а в порядку ст. 66 Закону
України «Про виконавче провадження» у
зв'язку із недостатністю коштів
боржника. За таких обставин вказані
вимоги банку були саме грошовими,
відповідно на них мав розповсюдження
мораторій на задоволення вимог
кредиторів відповідно до ст. 12 Закону
України «про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом».

Рішенням господарського суду
Київської області від 22.08.2013р. у справі
№ 911/396/13-г, залишеним без змін
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 17.12.2013р. в
позові публічному акціонерному
товариству «Райффайзен Банк Аваль»
відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суду
України від 04.03.2014р. вказані рішення та
постанова скасовані, справа направлена
на новий розгляд до господарського
суду Київської області. В даній
постанові Вищий господарський суд
відзначив, що здійснюючи примусову
реалізацію майна, що перебувало в
іпотеці, державна виконавча служба
діяла на виконання наказу, виданого
господарським судом на підставі
судового рішення про задоволення саме
грошових вимог позивача, що одночасно є
іпотекодержателем, але не звертався в
судовому порядку за реалізацією свого
права на задоволення вимог за основним
зобов'язанням шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки. Згідно
вказівок Вищого господарського суду
України, які відповідно до частини
першої ст. 111-12 ГПК України є
обов'язковими для суду першої
інстанції під час нового розгляду
справи, суду першої інстанції слід
дослідити обставини додержання вимог
законодавства щодо порядку звернення
стягнення на спірне майно та процедури
його реалізації відповідно до дійсних
підстав такого стягнення, а також
законності укладеного за результатами
прилюдних торгів правочину з огляду на
приписи Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом».

Ухвалою від 31.03.2014р. справу № 911/396/13-г
прийнято до провадження суддею Конюх
О.В. на підставі реєстру
автоматизованого розподілу справ від
28.03.2014р. (витяг №59).

Представником третьої особи 2 подано
клопотання про зупинення провадження у
справі до завершення перегляду в
апеляційному порядок ухвали
попереднього засідання у справі №
Б3/080-12/13 від 14.04.2014р. За твердженням
третьої особи 2, даною ухвалою судом
була встановлена законність продажу
майна боржника товариства з обмеженою
відповідальністю
«Трансфорт-Експедиція» на
оскаржуваних прилюдних торгах,
відповідно були затверджені
кредиторські вимоги позивача за
вирахуванням суми, яка була отримана
банком за результатами оскаржуваних
прилюдних торгів від 05.11.2012р.

Розглянувши подане клопотання, суд
відмовив в його задоволенні з огляду на
таке.

Частина перша ст. 79 ГПК України
зобов'язує господарський суд зупинити
провадження у справі в разі
неможливості розгляду даної справи до
вирішення пов'язаної з нею іншої
справи, що розглядається іншим судом.
Причиною зупинення в даному випадку є
неможливість розгляду справи, що
знаходиться в провадженні
господарського суду, до вирішення
пов'язаної з нею іншої справи, яка
розглядається іншим судом.

Пов'язаність справ полягає у тому, що
рішення іншого суду, який розглядає
справу, встановлює обставини, що
впливають на збирання та оцінку
доказів у даній справі, зокрема, факти,
що мають преюдиціальне значення. Ці
обставини повинні бути такими, що мають
значення для даної справи.

Неможливість розгляду даної справи до
вирішення справи іншим судом полягає в
тому, що обставини, які розглядаються
іншим судом, не можуть бути встановлені
господарським судом самостійно у даній
справі. Йдеться про те, що
господарський суд не може розглянути
певну справу через обмеженість своєї
юрисдикції щодо конкретної справи
внаслідок: а) непідвідомчості; б)
обмеженості предметом позову; в)
неможливості розгляду тотожної справи;
г) певної черговості розгляду вимог.

Перегляд в апеляційному порядку ухвали
попереднього засідання від 14.04.2014р. у
справі № Б3/080-12/13 не унеможливлює
розгляд справи № 911/396/13-г та
встановлення обставин законності
прилюдних торгів від 05.11.2012р. як
правочину, недійсність якого є
предметом спору у даній справі.

Крім того, згідно позиції Верховного
Суду України, викладеній зокрема у
постанові від 05.10.2004р. у справі № 6/408,
слід відрізняти преюдиційні факти від
оцінки іншим судом певних обставин.
Розглядаючи кредиторські вимоги у
справі № Б3/080-12/13, в тому числі і вимоги
позивача Публічного акціонерного
товариства «Райффайзен банк Аваль»,
суд в мотивувальній частині ухвали від
14.04.2014р. може досліджувати обставини
проведення реалізації майна боржника
на прилюдних торгах 05.11.2012р., однак суд
не приймає з цього питання рішення, і не
викладає його в резолютивній частині.
За таких обставин оціночні судження,
зроблені судом при постановленні
ухвали від 14.04.2014р. у справі № Б3/080-12/13,
можуть бути взяті судом до уваги
нарівні іншими документами та
доказами, однак преюдиційного
значення не мають.

Також від представника третьої особи 1
ОСОБА_3 суду подано клопотання про
залучення до участі у справі іншого
відповідача та припинення провадження
у справі. Клопотання обґрунтоване тим,
що позивач в позовній заяві про
визнання недійсними прилюдних торгів
по суті оспорює дійсність правочину
купівлі-продажу майна на публічних
торгах, за таких обставин, згідно
позиції Верховного Суду України,
сторонами у справі про визнання
прилюдних торгів недійсними є
продавець - відділ державної
виконавчої служби в особі
спеціалізованої організації, що
організовує торги (ТОВ «Торговий дім
«Еліт-Сервіс») та покупець - учасник
прилюдних торгів (ОСОБА_3). За таких
обставин, на думку третьої особи 1 суд
має залучити до участі у справі в
якості відповідача громадянку ОСОБА_3,
у якої у разі задоволення позову
виникає обов'язок повернути придбане
майно та право отримати сплачені за
нього кошти. Разом із тим, справи за
участю громадянки, яка не є суб'єктом
господарської діяльності, не
підвідомчі господарському суду,
відповідно провадження у справі
підлягає припиненню на підставі пункту
1 частини першої ст. 80 ГПК України.

Розглянувши подане клопотання, суд
відмовляє в його задоволенні з огляду
на таке.

Відповідно до позиції, викладеної в
пункті 1.3 Постанови пленуму Вищого
господарського суду України від
26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики
застосування господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» господарський суд за
клопотанням сторони або за своєю
ініціативою має право до прийняття
рішення залучити до участі у справі
іншого відповідача, якщо у спірних
правовідносинах він виступає або може
виступати як зобов'язана сторона.

Заміна первісного відповідача
належним відповідачем допускається
лише за згодою позивача, яка має бути
викладена в його письмовій заяві чи
зафіксована в протоколі судового
засідання. Якщо ж такої згоди не надано,
то господарський суд у залежності від
конкретних обставин справи вчиняє одну
з таких дій: 1) розглядає справу в межах
заявлених позовних вимог і відмовляє в
позові, оскільки відповідач не є
належним; 2) залучає до участі у справі з
власної ініціативи іншого відповідача
згідно з частиною першою статті 24 ГПК.

За таких обставин згідно до частини
першої ст. 24 ГПК України господарський
суд за наявністю достатніх правових
підстав має право до прийняття рішення
залучити до участі у справі іншого
відповідача в тому числі за своєю
ініціативою, однак, суд не може за своєю
ініціативою замість позивача
сформулювати позовні вимоги та
відповідно вирішити позовні вимоги,
яки позивачем не заявлялися.

Так, відповідно до ст. 21 ГПК України
відповідачами є підприємства та
організації, яким пред'явлено позовну
вимогу. Суд, приймаючи рішення, не може
виходити за межі позовних вимог та
розглядає спір у справі в межах
предмету позову на підставах, які
визначає позивач на власний розсуд
згідно частини 1 ст. 12, ст. 20 ЦК України.

Суд погоджується, що у разі задоволення
позову ОСОБА_3 може виступати як
зобов'язана сторона у разі
застосування судом реституції за
власною ініціативою, або при
пред'явленні позивачем відповідної
вимоги про застосування реституції.
Однак, позивач в судовому засіданні
проти залучення в якості відповідача
ОСОБА_3 заперечував та наполягав, що
позовних вимог до вказаної особи не
заявляє.

Відповідно до позиції, викладеної в
пункті 1.3 Постанови пленуму Вищого
господарського суду України від
26.12.2011р. №18 якщо у розгляді справи
господарським судом буде з'ясовано, що
іншим або належним відповідачем у ній
мала б бути особа, яка згідно з
процесуальним законом не може бути
учасником судового процесу в
господарському суді, а позивач
наполягає на розгляді відповідної
справи саме господарським судом,
останній не вправі ні залучати
відповідну особу до участі у справі,
ані припиняти провадження в ній, а
повинен розглянути справу стосовно
того відповідача, якому пред'явлено
позовну вимогу, та прийняти рішення по
суті справи (в тому числі про відмову в
позові, якщо відповідач є неналежним).

Відповідачі в судові засідання 22.04.2014р.,
06.05.2014р. та 28.05.2014р. своїх представників
не направили, про причини нез'явлення
представників суд належним чином не
повідомили.

Відповідно до пункту 3.9.2 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі
питання практики застосування
господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи обмежений статтею 69 ГПК
України строк розгляду справи, те, що
відповідач належним чином
повідомлявся про дату, час та місце
судового розгляду, та те, що матеріалів
справи достатньо для вирішення спору
по суті, відповідно до права суду,
наданого йому ст. 75 ГПК України, справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами.

Розглянувши позов публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» в особі Київської
регіональної дирекції АТ «Райффайзен
Банк Аваль», м. Київ (далі по тексту - ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль»), до
відповідачів - відділу примусового
виконання рішень Управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Київській
області, м. Київ (далі по тексту - відділ
ДВС) та товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім «Еліт
Сервіс», м. Київ ( далі по тексту - ТОВ
«ТД «Еліт Сервіс»), за участю третіх
осіб, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідачів - громадянки ОСОБА_3,
АДРЕСА_1 (далі по тексту - ОСОБА_3), та
товариства з обмеженою
відповідальністю
«Трансфорт-Експедиція», смт. Бородянка
(далі по тексту ТОВ
«Трансфорт-Експедиція), вислухавши
пояснення, доводи та заперечення
представників учасників провадження,
врахувавши обов'язкові вказівки Вищого
господарського суду України, викладені
в постанові від 04.03.2014р., всебічно та
повно вивчивши наявні у матеріалах
справи докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

рішенням Господарського суду
Київської області від 26.05.2011 у справі №
7/041-11 вирішено стягнути з ТОВ
"Трансфорт-Експедиція" на користь ПАТ
"Райффайзен Банк Аваль" 2 269 109,70 грн.
заборгованості за кредитними
договорами, укладеними в рамках
генеральної кредитної угоди № 010/83/02/3729
від 02.11.2007р. а також 670 613,27 грн. процентів
за користування кредитом, 102 966,42 грн.
пені за несвоєчасне повернення
кредиту, 28 445,19 грн. пені за несвоєчасне
повернення процентів за користування
кредитом та 24 275,48 грн. державного мита
та 224,67 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу. На виконання
вказаного рішення 19.07.2011р.
господарським судом Київської області
видано наказ.

01.08.2011 головним державним виконавцем
Підрозділу примусового виконання
рішень відділу державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Київській області прийнято постанову
про відкриття виконавчого провадження
з виконання наказу від 19.07.2011р. у справі
№ 7/041-11.

Відповідно до пункту 1 статті 57 Закону
України "Про виконавче провадження"
арешт майна боржника застосовується
для забезпечення реального виконання
рішення.

Згідно пункту 2 статті 57 Закону України
"Про виконавче провадження" арешт на
майно боржника може накладатися
державним виконавцем шляхом винесення
постанови про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його
відчуження.

В ході виконавчого провадження № 28076178
старшим державним виконавцем відділу
ДВС проведено опис та арешт майна ТОВ
"Трансфорт Експедиція", а саме:
нерухомого майна - майнового комплексу
ремонтно-технічної бази, загальною
площею 1 628,3 кв.м., що знаходиться за
адресою АДРЕСА_2, про що складено
відповідний акт.

Вищезазначене нерухоме майно
перебувало в іпотеці позивача
відповідно до договору іпотеки,
укладеного 02.11.2007р. між ТОВ "Трансфорт
Експедиція" та АТ "Райффайзен Банк
Аваль". Заставна вартість предмета
іпотеки визначена сторонами в сумі 4 942
000,00 грн.

У відповідності до вказаного
Іпотечного договору іпотекодержатель
АТ "Райффайзен Банк Аваль" має право у
випадку невиконання іпотекодавцем ТОВ
"Трансфорт Експедиція" своїх
зобов'язань за Генеральною кредитною
угодою № 010/83/02/3729 від 02.11.2007р.,
додатковими угодами до неї та
кредитними договорами, що укладені та
будуть укладені в її рамках та цим
Іпотечним договором отримати
задоволення за рахунок предмета
іпотеки.

Відповідно до частин 1, 5 ст. 54 Закону
України «Про виконавче провадження»
звернення стягнення на заставлене
майно в порядку примусового виконання
допускається за виконавчими
документами для задоволення вимог
стягувача-заставодержателя.
Реалізація заставленого майна
здійснюється в порядку, встановленому
цим Законом.

Згідно частини 1 статті 58 Закону
України "Про виконавче провадження"
визначення вартості майна боржника
проводиться державним виконавцем за
ринковими цінами, що діють на день
визначення вартості майна. Для оцінки
за регульованими цінами, оцінки
нерухомого майна, транспортних
засобів, повітряних, морських та
річкових суден державний виконавець
залучає суб'єкта оціночної діяльності -
суб'єкта господарювання, який
провадить свою діяльність відповідно
до Закону України "Про оцінку майна,
майнових прав та професійну оціночну
діяльність в Україні".

Так, після проведення виконавчих дій
стосовно опису та арешту майна
боржника, 29.02.2012р. старшим державним
виконавцем на виконання вимог статті 58
Закону України "Про виконавче
провадження" при примусовому виконанні
виконавчого провадження № 28076178
винесено постанову про призначення
експерта, суб'єкта оціночної
діяльності - суб'єкта господарювання
для участі у виконавчому провадженні
ТОВ "Оціночна компанія "Вега".

Разом із тим, з метою визначення
ринкової вартості нерухомого майна ТОВ
"Трансфорт Експедиція", у травні 2012 року
позивач звернувся до ТОВ "Українська
експертна група". Згідно Висновку з
незалежної оцінки майна від 24.05.2012р.,
проведеної ТОВ "Українська експертна
група", ринкова вартість спірного
нерухомого майна на дату проведення
оцінки становить 2 913 199,00 грн. без ПДВ.

Згідно акту з незалежної оцінки
нерухомого майна, складеного 02.07.2012р.
експертом ТОВ "Оціночна компанія "Вега",
ринкова вартість нерухомого майна
станом на 02.07.2012р. без урахування ПДВ
становить 884 962,00 грн.

Копія висновку з незалежної оцінки
майна від 02.07.2012р. була направлена
відповідачем 1 позивачу листом від
12.09.2012р. № 10292/531-16-18 та, як вбачається з
відмітки на ньому, отримана позивачем
26.09.2012р.

Станом на 03.10.2012р. оцінка арештованого
майна оскаржена не була, що
підтверджується наявною у матеріалах
справи довідкою про відсутність
надходження повідомлення про
оскарження оцінки.

11.10.2012р. нерухоме майно було передане на
реалізацію.

15.10.2012р. між відділом ДВС та ТОВ
"Торговий дім "Еліт Сервіс" було
укладено договір № 11-0101/12 про надання
послуг по організації і проведенню
прилюдних торгів з реалізації
арештованого нерухомого майна.

05.11.2012р. ТОВ "ТД "Еліт Сервіс" було
проведено публічні (прилюдні) торги з
реалізації арештованого майна, а саме:
майнового комплексу
ремонтно-технічної бази загальною
площею 1 628,3 кв.м. за адресою АДРЕСА_2.

Переможцем торгів визнано єдиного
учасника - ОСОБА_3, яка придбала
майновий комплекс ремонтно-технічної
бази за початковою ціною 884 962,00 грн. без
ПДВ.

На підставі протоколу проведення
торгів з реалізації нерухомого майна
від 05.11.2012р. № 11-0101/12, підписаного
ліцитатором і переможцем, та
затвердженого в. о. директора Київської
філії ТОВ "ТД "Еліт Сервіс", було видано
акти державного виконавця № 28076178 про
реалізацію нерухомого майна з
публічних (прилюдних) торгів від
06.11.2012р. та про реалізацію предмета
іпотеки від 07.11.2013р.

10.11.2012р., на підставі акта державного
виконавця про реалізацію предмета
іпотеки, затвердженого 07.11.2012 в.о.
начальника відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Київській області
Василевич Т.М., приватним нотаріусом
Бородянського районного нотаріального
округу Київської області ОСОБА_10
видано свідоцтво про придбання ОСОБА_3
майна з прилюдних торгів № 1334, а саме
майнового комплексу
ремонтно-технічної бази, загальною
площею 1628,3 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2.

27.12.201р.2 на підставі свідоцтва про
придбання нерухомого майна на аукціоні
з реалізації заставленого майна № 1334
від 10.11.2012р. Комунальним підприємством
Київської обласної ради "Бородянське
бюро технічної інвентаризації"
прийнято рішення про державну
реєстрацію права власності на нерухоме
майно за ОСОБА_3.

Позивач твердить, що реалізація майна
була здійснена за заниженою оцінкою, що
було підставою звернення 02.10.2012р.
позивача із заявою про рецензування
звіту про оцінку нерухомого майна,
складеного ТОВ "Оціночна компанія
"ВЕГА" (884 962,00 грн.), в якій позивач
одночасно повідомив відділ ДВС про
результати оцінки нерухомого майна,
проведеної ТОВ "Українська експертна
група" (2 913 199,00 грн.), яка є значно
більшою, ніж визначена ТОВ "Оціночна
компанія "Вега". Однак, відділ ДВС
вказану заяву до уваги не взяв та
станом на 03.10.2012р. склав довідку про
відсутність надходження повідомлення
про оскарження оцінки.

Як вбачається із матеріалів справи,
заява позивача від 02.10.2012р. № С11-120-1/09/4817
про призначення рецензування звіту від
02.07.2012р. була отримана відповідачем 1
лише 15.10.2012р., про що свідчить
відповідний вхідний штамп на ній.
Будь-яких інших доказів в
підтвердження надіслання та отримання
відповідачем-1 вимоги про рецензування
звіту оцінки раніше, зокрема, на дату
складення довідки, та передачі майна на
реалізацію, позивачем не надано.

Позивач твердить, що опис та арешт
нерухомого майна ТОВ "Трансфорт
Експедиція", здійснені державним
виконавцем 28.02.2012р., проведені з грубим
порушенням вимог статей 11, 15 та 57 Закону
України "Про виконавче провадження" та
пункту 4.2.1. Інструкції з організації
примусового виконання рішень,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України від 02.04.2012 № 512/5.

Так, опис та арешт майна було проведено
державним виконавцем в присутності
понятих ОСОБА_6 та ОСОБА_3 (яка є дочкою
директора ТОВ «Трансфорт-Експедиція»
та переможцем торгів), які перебувають
у шлюбі, що суперечить вимогам частини 3
статті 15 Закону України "Про виконавче
провадження", у якій вказано, що як
поняті можуть бути запрошені будь-які
дієздатні особи, які не мають особистої
заінтересованості у провадженні
виконавчих дій і не пов'язані між собою
або з учасниками виконавчого
провадження родинними зв'язками,
підлеглістю чи підконтрольністю.

Як передбачено Постановою Верховного
Суду України від 24.10.2012р. у справі №
6-116цс12, прийнятою у зв'язку з
неоднаковим застосуванням одних і тих
самих норм матеріального права, з метою
усунення розбіжностей у застосуванні
статей 16, 203, 215 Цивільного кодексу
України, Закону України "Про виконавче
провадження" та Тимчасового положення,
Верховний Суд України висловив єдину
позицію, яка має враховуватись судами
при розгляді спорів про визнання
прилюдних торгів недійсними.

Зокрема, Законом України "Про виконавче
провадження" визначено загальні
правові основи організації та
діяльності державної виконавчої
служби, її завдання та компетенцію, а
також визначено учасників виконавчого
провадження, закріплено їхнє права та
обов'язки, у тому числі право
стягувачів і боржників та інших
учасників виконавчого провадження на
оскарження дій (бездіяльності)
державного виконавця та порядок цього
оскарження.

Разом із тим аналіз положень Закону
України "Про виконавче провадження" та
Інструкції про проведення виконавчих
дій свідчить про те, що вони не
встановлюють порядку та правил
проведення прилюдних торгів, а лише
закріплюють, як і стаття 650 Цивільного
кодексу України такий спосіб
реалізації майна, як його продаж на
прилюдних торгах, і відсилають до інших
нормативно-правових актів Кабінету
Міністрів України та Міністерства
юстиції України, якими повинен
визначатися порядок проведення
прилюдних торгів з реалізації
арештованого майна (стаття 62 Закону
України "Про виконавче провадження" та
пункти 5.11, 5.12 Інструкції про проведення
виконавчих дій).

Відповідно до положень вказаних
правових норм державний виконавець
здійснює лише підготовчі дії з метою
проведення прилюдних торгів, а самі
прилюдні торги з реалізації нерухомого
майна організовують і проводять
спеціалізовані організації, з якими
державною виконавчою службою
укладається відповідний договір (пункт
5.11 Інструкції про проведення
виконавчих дій).

Правила ж проведення прилюдних торгів
визначені Тимчасовим положенням про
порядок проведення прилюдних торгів з
реалізації арештованого нерухомого
майна.

Тимчасовим положенням визначено, що
прилюдні торги є спеціальною
процедурою продажу майна, за
результатами якої власником майна стає
покупець, який у ході торгів
запропонував за нього найвищу ціну
(пункт 2.2 Тимчасового положення), та
передбачені певні правила проведення
цих торгів, а саме: по-перше, правила,
які визначають процедуру підготовки,
проведення торгів (опублікування
інформаційного повідомлення певного
змісту про реалізацію нерухомого
майна; направлення письмового
повідомлення державному виконавцю,
стягувачу та боржнику про дату, час,
місце проведення прилюдних торгів, а
також стартову ціну реалізації майна)
(розд. 3); по-друге, правила, які
регулюють сам порядок проведення
торгів (розд. 4) і, по-третє, ті правила,
які стосуються оформлення кінцевих
результатів торгів (розд. 6).

Таким чином, виходячи з аналізу
правової природи процедури реалізації
майна на прилюдних торгах, яка полягає
в продажу майна, тобто в забезпеченні
переходу права власності на майно
боржника, на яке звернено стягнення, до
покупця - учасника прилюдних торгів, та
враховуючи особливості, передбачені
законодавством щодо проведення
прилюдних торгів, складання за
результатами їх проведення акта про
проведення прилюдних торгів є
оформленням договірних відносин
купівлі-продажу майна на публічних
торгах, а відтак є правочином.

Такий висновок узгоджується з нормами
статей 650, 655 та частини 4 статті 656
Цивільного кодексу України, які
відносять до договорів купівлі-продажу
процедуру прилюдних торгів,
результатом яких є видача нотаріусом
свідоцтва про придбання майна з
прилюдних торгів на підставі
складеного та затвердженого в
установленому порядку акта державного
виконавця про проведені торги (розд. 6
Тимчасового положення, пункти 244, 245, 248
Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 14 червня 1994 року №
18/5, зареєстрованої в Міністерстві
юстиції України 7 липня 1994 року № 152/361,
стаття 34 Закону України "Про нотаріат").

Отже, враховуючи те, що відчуження
майна з прилюдних торгів відноситься
до угод купівлі-продажу, така угода
може визнаватись недійсною в судовому
порядку з підстав недодержання в
момент її вчинення вимог, які
встановлені частинами 1 - 3 та 6 статті 203
Цивільного кодексу України (частина 1
статті 215 Цивільного кодексу України).

Разом із тим слід зазначити, що
оскільки, виходячи зі змісту частини 1
статті 215 Цивільного кодексу України,
підставами недійсності укладеного за
результатами прилюдних торгів
правочину є недодержання вимог закону
в момент його укладення, тобто
безпосередньо за результатами
прилюдних торгів, то підставами для
визнання прилюдних торгів недійсними є
порушення встановлених законодавством
правил проведення торгів, визначених
саме Тимчасовим положенням.

Що стосується порушень, допущених
державним виконавцем при здійсненні
своїх повноважень, передбачених
Законом України "Про виконавче
провадження" до призначення прилюдних
торгів, у тому числі щодо відкриття
виконавчого провадження, накладення
арешту на майно, визначення вартості чи
оцінки майна тощо (ст. ст. 18, 24 - 27, 32, 33, 55,
57 Закону України "Про виконавче
провадження"), то такі дії
(бездіяльність) державного виконавця
підлягають оскарженню в порядку,
передбаченому цим Законом (зокрема,
частиною 7 статті 24, частиною 4 статті 26,
частиною 3 статті 32, частиною 3 статті 36,
частиною 2 статті 57, статтями 55, 85 Закону
України "Про виконавче провадження").

Отже, дії державного виконавця у
виконавчому провадженні, які не
стосуються правил проведення
прилюдних торгів, мають самостійний
спосіб оскарження й не можуть бути
підставою для визнання прилюдних
торгів недійсними.

При вирішенні спору про визнання
прилюдних торгів недійсними суду
необхідно встановити такі факти: чи
мало місце порушення вимог Тимчасового
положення та інших норм при проведенні
прилюдних торгів; чи вплинули ці
порушення на результати торгів; чи мало
місце порушення прав і законних
інтересів позивачів, які оспорюють
результати торгів.

Позивач твердить про недотримання
відповідачем 2 пункту 1.4. Тимчасового
положення та статті 43 Закону України
"Про іпотеку" щодо порушення
спеціалізованою торгуючою
організацією правил проведення
прилюдних торгів стосовно доведення до
відома потенційних покупців
інформації про лот.

Так, відповідно до пункту 3.5
Тимчасового положення (у редакції,
чинній на час організації та
проведення спірних прилюдних торгів)
спеціалізована організація, яка
проводить публічні торги, не пізніше як
за 15 днів до дня проведення публічних
торгів публікує за місцезнаходженням
нерухомого майна в друкованих засобах
масової інформації інформаційне
повідомлення про нерухоме майно, що
підлягає реалізації. Це інформаційне
повідомлення може також бути публічно
оголошене в інших засобах масової
інформації.

З метою ефективного виконання приписів
вищезазначеної норми, частиною третьою
статті 43 Закону України "Про іпотеку"
здійснено додаткове уточнення на
кількість засобів масової інформації,
в яких має бути здійснена публікація
інформація про прилюдні торги, а саме
їх має бути не менше двох.

Як вбачається із матеріалів справи,
відповідач-2 не пізніше ніж за 15 днів до
дня початку прилюдних торгів
опублікував за місцезнаходженням
предмета іпотеки в двох місцевих
друкованих засобах масової інформації
повідомлення про проведення прилюдних
торгів. У повідомленні зазначено
інформацію про день, час, місце
проведення прилюдних торгів, опис
предмета іпотеки, що підлягає продажу,
місце, де можна отримати додаткову
інформацію про умови проведення
прилюдних торгів та іншу необхідну
інформацію. Доказом дотримання
вищезазначених вимог є газета "Авізо"
від 19.10.2012р. № 82 (1559) та газета "Експрес
Об'ява" від 19.10.2012р. № 203 (4683), із блоком
інформаційного повідомлення про
проведення прилюдних торгів, які
згідно свідоцтв про державну
реєстрацію друкованого засобу масової
інформації газети "Експрес Об'ява" КВ №
13647-2621 ПР та "Авізо" КВ 208 є друкованими
засобами масової інформації із
загальнодержавною та зарубіжною
сферою розповсюдження, що відповідає
вимогам статті 43 Закону України "Про
іпотеку".

Отже, спеціалізованою торгуючою
організацією відповідачем 2 інформацію
про арештоване майно, яке
пропонувалось до продажу, доведено до
відома потенційних покупців в порядку
і з дотриманням правил передбачених
нормами чинного законодавства.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач також посилається на порушення
відповідачем 2 пункту 3.17 Тимчасового
положення, зокрема, стверджує, що в
порушення пункту 3.17 Тимчасового
положення, 05.11.2012р. на прилюдних торгах
в смт. Бородянка Київської області по
вул. Комуністичній 2, була присутня
стороння особа. Інформація щодо
присутності даної особи на прилюдних
торгах та сплати вхідної плати
ліцитатором при проведенні прилюдних
торгів з реалізації нерухомого майна,
не озвучувалась.

Однак, позивачем в порядку ст.ст. 32-34 ГПК
України даний факт не підтверджений
належними доказами, крім того, позивач
не обґрунтував, яким чином зазначена
обставина впливає на результати
прилюдних торгів і порушуює його права
і законні інтереси.

Також позивач зазначає, що в порушення
норм законодавства (пункту 1.4.
Тимчасового положення, абз. 1 частини 2
статті 47 Закону України "Про іпотеку"),
акт державного виконавця № 28076178 про
реалізацію нерухомого майна з
прилюдних (публічних) торгів 05.11.2012р.,
складено 06.11.2012р. та затверджено в.о.
начальника відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Київській області
Василевич Т.М., на підставі пред'явленої
переможцем прилюдних торгів ОСОБА_3
ксерокопії квитанції, без перевірки
щодо надходження коштів від реалізації
нерухомого майна на рахунок ДВС.

Однак, позивачем в порядку ст.ст. 32-34 ГПК
України даний факт не підтверджений
належними доказами, крім того, позивач
не обґрунтував, яким чином зазначена
обставина впливає на результати
прилюдних торгів і порушуює його права
і законні інтереси.

Згідно з вимогами пункту 12.11 Інструкції
з організації примусового виконання
рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 02.04.2012
№ 512/5, при надходженні коштів на
депозитний рахунок органу ДВС особа,
відповідальна за ведення книги,
повинна не пізніше наступного робочого
дня повідомити начальника органу ДВС,
від якого боржника чи стягувача
надійшли кошти і в якій сумі.

З викладених у позовній заяві обставин
вбачається, що грошові кошти надійшли
на рахунок органу ДВС 06.11.2012р., а особа,
відповідальна за ведення відповідної
книги, своєчасно виконана покладені на
неї обов'язки і в строк повідомила
начальника органу ДВС, від якого
боржника чи стягувача надійшли кошти і
в якій сумі.

Таким чином, у зв'язку із тим, що грошові
кошти від покупця предмету іпотеки
надійшли 06.11.2012 і останнім було
пред'явлено квитанцію про здійснення
платежу, у відповідача-1 були відсутні
обставини для відмови покупцю у
складанні і видачі акту про реалізацію
предмету іпотеки.

Окрім того, позивач в обґрунтування
позовних вимог посилається на
порушення пункту 1.4. Тимчасового
положення та частини 3 статті 47 Закону
України "Про іпотеку", зокрема,
стверджує, що затверджений начальником
органу ДВС акт № 28076178 від 06.11.2012р. про
реалізацію предмета іпотеки не було
надіслано організатору прилюдних
торгів відповідачу-2, а було видано
того ж дня ОСОБА_3

Також, позивач зазначає, що акт
державного виконавця № 28076178 від
06.11.2012р. не містить вичерпних
відомостей, передбачених статтею 47
Закону України "Про іпотеку".

Однак, посилаючись на вищезазначені
порушення, позивач, при цьому, не
обґрунтовує, яким чином відповідна
обставина стосується його прав і
впливає на результат проведення
прилюдних торгів.

Також, позивач наголошує на тому, що з
акту державного виконавця № 28076178 від
06.11.2012р. вбачається, що передача на
реалізацію нерухомого майна 11.10.2012р.
відбулася до того, як між відповідачами
було укладено договір про надання
послуг по організації і проведенню
прилюдних торгів з реалізації
арештованого нерухомого майна, що, на
його думку, суперечить вимогам чинного
законодавства України.

Нормами чинного законодавства, що
регулюють відносини в сфері примусової
реалізації майна, передбачений
спеціальний порядок передачі
арештованого майна на реалізацію, за
яким, згідно Інструкції з організації
примусового виконання рішень,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 02.04.2012р. № 512/5,
передання на реалізацію арештованого
майна здійснюється на тендерній
основі, в окремо визначений день тижня
та на підставі прийнятого тендерною
комісією рішення. В подальшому
спеціалізованій організації
встановлено семиденний термін для
забезпечення укладення договору про
надання послуг з організації та
проведенню прилюдних торгів з
реалізації арештованого нерухомого
майна.

З огляду на вищевикладене, передання
майна на реалізацію 11.10.2012р. з наступним
укладенням договору про надання послуг
з організації та проведення прилюдних
торгів 15.10.2012р. відповідає положенням
Інструкції з організації примусового
виконання рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від
02.04.2012р. № 512/5.

Також позивач твердить, що ухвалою від
19.07.2012р. відносно боржника ТОВ
«Трансфорт-Експедиція» було порушено
справу про банкрутство № Б3/080-12 та
введено мораторій на задоволення вимог
кредиторів. Оскільки вимоги позивача
до боржника були саме грошовими, позаяк
позивач не звертався до суду про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, виконавче провадження
відкривалося з виконання наказу
господарського суду Київської області
від 19.07.2011р. у справі № 7/041-11 про
стягнення кредитної заборгованості в
грошовій формі, і рішення суду про
звернення стягнення на предмет іпотеки
не приймалося, на вказані вимоги
розповсюджувався введений ухвалою від
19.08.2012р. у справі № Б3/080-12 мораторій, що
мало бути підставою для обов'язкового
зупинення виконавчого провадження, а
майно підлягало включенню до
ліквідаційної маси ( пункт 8 ст. 37 Закону
України «Про виконавче провадження»,
ст.ст. 12 26 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»).
Позивач звертався до відділу ДВС з
відповідною заявою від 23.10.2012р. про
зупинення виконавчого провадження, яка
була залишена без задоволення. Позивач
твердить, що реалізація майна боржника
на прилюдних торгах 05.11.2012р. без
врахування вищезазначених обставин та
норм закону, є порушенням чинного на
момент проведення прилюдних торгів
законодавства, що є підставою для
визнання прилюдних торгів недійсними
відповідно до частини 1 ст. 203, частини 1
ст. 215 ЦК України.

Щодо зазначених тверджень, суд, на
виконання вказівок постанови Вищого
господарського суду України ,
викладених у постанові від 04.03.2014р., які
відповідно до частини першої ст. 111-12
ГПК України є обов'язковими для суду
першої інстанції під час нового
розгляду справи, встановив таке.

Відповідно до статей 52 та 54 Закону
України "Про виконавче провадження"
допускається звернення стягнення на
спірне майно в межах примусового
виконання судового рішення для
задоволення вимог
стягувача-заставодержавтеля, що
здійснюється державним виконавцем за
приписами Закону України "Про
виконавче провадження" з урахуванням
положень Закону України "Про іпотеку";
реалізація арештованого майна згідно з
пунктом 4.5, підпунктом 4.5.3 Інструкції з
організації примусового виконання
рішень, затвердженою наказом
Міністерства юстиції України № 512/5 від
02.04.2012р. здійснюється відповідно до
статті 62 Закону України "Про виконавче
провадження" (шляхом продажу на
прилюдних торгах, аукціонах або на
комісійних умовах) та відповідно до
Порядку реалізації арештованого майна
і Тимчасового положення про порядок
проведення прилюдних торгів з
реалізації арештованого нерухомого
майна, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України від
27.10.1999р. № 68/5.

Так, ст. 36 Закону України «Про іпотеку»
надає іпотекодавцю та
іпотекодержателю право на позасудове
врегулювання питання про звернення
стягнення на предмет іпотеки на
підставі договору. Договір про
задоволення вимог іпотекодержателя,
яким також вважається відповідне
застереження в іпотечному договорі,
визначає можливий спосіб звернення
стягнення на предмет іпотеки
відповідно до цього Закону. Визначений
договором спосіб задоволення вимог
іпотекодержателя не перешкоджає
іпотекодержателю застосувати інші
встановлені цим Законом способи
звернення стягнення на предмет
іпотеки. Договір про задоволення вимог
іпотекодержателя або відповідне
застереження в іпотечному договорі,
яке прирівнюється до такого договору
за своїми правовими наслідками, може
передбачати: передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання у порядку,
встановленому статтею 37 цього Закону;
право іпотекодержателя від свого імені
продати предмет іпотеки будь-якій
особі на підставі договору
купівлі-продажу у порядку,
встановленому статтею 38 цього Закону.

Відповідно до частини першої ст. 590, ст.
578 ЦК України звернення стягнення на
предмет застави/іпотеки здійснюється
лише за рішенням суду, якщо для
укладення такого договору щодо майна
фізичної особи вимагалось отримання
згоди чи дозволу іншої особи чи органу.
Таку ж позицію виклав Пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ у пункті 39 Постанови Пленуму від
30.03.2012р. №5 «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин».

За таких обставин, враховуючи умови
укладеного позивачем та третьою особою
договору іпотеки від 02.11.2007р. та
вищевказані норми закону, в даному
випадку звернення позивача з позовом
до суду для задоволення вимог шляхом
звереннення стягнення на предмет
іпотеки не є обов'язковим.

Так, пунктом 6.4 договору іпотеки
сторони передбачили звернення
стягнення на предмет іпотеки в тому
числі шляхом продажу
Іпотекодержателем предмета іпотеки
будь-якій особі на підставі договору
купівлі-продажу у порядку,
встановленому ст. 38 Закону України «Про
іпотеку».

Крім того, пунктом 6.5.1, 6.5.2 договору
іпотеки сторони передбачили, що цей
договір в порядку ст. 36 Закону України
«Про іпотеку» є договором про
задоволення вимог іпотекодержателя, на
підставі якого іпотекодержатель на
власний розсуд може: згідно ст. 37 Закону
України «Про іпотеку» набути право
власності на предмет іпотеки, або
згідно ст. 38 Закону України «Про
іпотеку» продати предмет іпотеки
будь-якій особі - покупцеві, при цьому
ціна продажу предмета іпотеки може
бути встановлена за вибором
іпотекодержателя, або в розмірі
заставної вартості предмета іпотеки,
або на підставі оцінки майна, що
підготовлена незалежним суб'єктом
оціночної діяльності. Заставна
вартість предмета іпотеки визначена
сторонами в сумі 4 942 000,00 грн. (пункт 1.5.
Іпотечного договору).

За таких обставин, суд робить висновок
про те, що відділом ДВС правомірно
здійснено звернення стягнення на майно
боржника, яке перебувало в іпотеці
стягувача, за відсутності судового
рішення про звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Водночас, ухвалою від 19.07.2012р. порушено
провадження у справі № Б3/080-12 за заявою
товариства з обмеженою
відповідальністю «Райффайзен Лізинг
Аваль» про банкрутство ТОВ
«Трансфорт-Експедиція» та пунктом 6
вказаної ухвали введено мораторій на
задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до абзацу двадцять
четвертого ст.. 1 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
мораторій на задоволення вимог
кредиторів - зупинення виконання
боржником, стосовно якого порушено
справу про банкрутство, грошових
зобов'язань і зобов'язань щодо сплати
податків і зборів (обов'язкових
платежів), термін виконання яких настав
до дня введення мораторію, і припинення
заходів, спрямованих на забезпечення
виконання цих зобов'язань та
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів),
застосованих до прийняття рішення про
введення мораторію;

За змістом пункту 8 частини 1 статті 37
Закону України "Про виконавче
провадження" (у редакції, чинній на час
проведення прилюдних торгів) виконавче
провадження підлягає обов'язковому
зупиненню у разі порушення
господарським судом провадження у
справі про банкрутство боржника, якщо
відповідно до закону на вимогу
стягувача поширюється дія мораторію,
запровадженого господарським судом,
крім випадків перебування виконавчого
провадження на стадії розподілу
стягнутих з боржника грошових сум (у
тому числі одержаних від реалізації
майна боржника), а також у разі
звернення стягнення на заставлене
майно, тобто в даному випадку має
значення факт звернення стягнення на
заставлене майно, і вказана норма не
встановлює, що вказане звернення має
здійснюватись виключно на підставі
рішення суду.

Чинне законодавство передбачає
декілька способів звернення стягнення
на заставленне майно, зокрема
передбачених вищенаведеними нормами
Закону України «Про іпотеку». Судом
встановлено, що в даному випадку
звернення стягнення на майно, що
перебувало в іпотеці у стягувача, не
обов'язково мало здійснюватись в
судовому порядку.

Норма пункту 8 частини 1 ст. 37 Закону
України «Про виконавче провадження» (в
редакції, чинній на час проведення
оскаржуваних прилюдних торгів)
встановлює виключення з правила щодо
обов'язкового зупинення виконавчого
провадження і з фактом звернення
стягнення на заставлене майно,
незалежно, у який спосіб воно було
здійснено (в судовому порядку чи
позасудовому). За таких обставин, те, що
позивач не звертався до суду про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, і рішення суду про звернення
стягнення на предмет іпотеки не
приймалося, не є підставою для
незастосування до відносин сторін
пункту 8 частини 1 ст. 37 Закону України
«Про виконавче провадження». Суд також
звертає увагу на те, що процедура
звернення стягнення на заставлене
майно державним виконавцем
застосована в лютому 2012р. (акт опису та
арешту майна складений 28.02.2012р.), а
справу № Б3/080-12 про банкрутство ТОВ
«Трансфорт-Експедиція» порушено та
мораторій введено ухвалою від 19.07.2012р.

Відповідно до позиції Верховного Суду
України, наведеній у висновках
Верховного Суду України, викладених у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судових
рішень за ІІ півріччя 2012р., виходячи з
аналізу правової природи процедури
реалізації майна на прилюдних торгах,
яка полягає в продажу майна, тобто в
забезпеченні переходу права власності
на майно боржника до покупця - учасника
прилюдних торгів, та враховуючи
особливості, передбачені
законодавством щодо проведення
прилюдних торгів, відчуження майна з
прилюдних торгів належить до угод
купівлі-продажу, і така угода може
визнаватись недійсною на підставі норм
цивільного законодавства про
недійсність правочину на підставі
ст.ст. 203,215 ЦК України (постанова від
24.10.2012р. у справі № 6-116цс12).

Згідно до частини 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203
ЦК України.

Статтею 203 ЦК України визначено перелік
загальних умов, необхідних для
чинності правочину. Відповідно до
частини 1 зазначеної статті, зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Також відповідно до позиції Верховного
Суду України, наведеній у постанові від
24.10.2012р. у справі № 6-116цс12 та у
висновках Верховного суду України,
викладених у рішеннях, прийнятих за
результатами розгляду заяв про
перегляд судових рішень за ІІ півріччя
2012р., у зв'язку з тим, що за змістом ч.1
ст. 215 ЦК України підставами
недійсності правочину, укладеного за
результатами прилюдних торгів є
недодержання вимог закону в момент
його укладення, тобто безпосередньо за
результатами прилюдних торгів, то
підставами для визнання прилюдних
торгів недійсними є порушення
встановлених законодавством правил
проведення торгів.

За таких обставин, здійснюючи
реалізацію майна боржника на прилюдних
торгах 05.11.2012р., тобто під час дії
мораторію, відповідачі не порушили
вимог чинного законодавства, оскільки
зміни до пункту 8 частини 1 ст. 37 «Про
виконавче провадження», якими було
виключено норму, що дозволяла
здійснювати звернення стягнення на
заставлене майно боржника в ході
виконавчого провадження в період дії
мораторію на задоволення вимог
кредиторів, були внесені Законом
України «Про внесення змін до Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» № 4212-VІ від
22.12.2011р., які набрали чинності через рік
після його опублікування, тобто 19.01.2013р.

Відповідно до ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Відповідно до ст. 33 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Вирішуючи спір про визнання угоди
недійсною, господарський суд повинен
встановити наявність тих обставин, з
якими закон пов'язує визнання угод
недійсними та настання відповідних
наслідків: відповідність змісту угоди
вимогам закону, додержання
встановленої форми угоди,
правоздатність сторін за угодою, у чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та інші обставини, що мають
значення для правильного вирішення
спору, зокрема наявність спеціальних
підстав визнання недійсною угоди.

Під час розгляду спору у справі №
911/396/13-г судом не була встановлена
наявність таких обставин. Таким чином
позовна вимога ПАТ «Райффайен Банк
Аваль» про визнання недійсними
прилюдних торгів 05.11.2012р., за
результатами яких за ОСОБА_3 було
зареєстроване право власності на
майновий комплекс ремонтно-технічної
бази загальною площею 1 628,3 кв.м. за
адресою АДРЕСА_2, задоволенню не
підлягає.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст. 1, 12, 14 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»,
ст.ст. 15, 54, 57, 58 Закону УКраїни «Про
виконавче провадження», ст.ст. 36, 38, 43, 47
Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 203,
215, 578, 590, 650, 655, 656 Цивільного кодексу
України, ст. ст. 32, 33, 35, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

В позові публічному акціонерному
товариству «Райффайзен банк Аваль» в
особі Київської регіональної дирекції
АТ «Райффайзен Банк Аваль» відмовити.

Дане рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга може бути подана
протягом десяти днів з дня підписання
рішення, оформленого відповідно до
статті 84 ГПК України.

Суддя
Конюх О.В.

Повний текст рішення підписано 01.07.2014р.