ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ
УХВАЛА

"23" червня 2014 р.
справа № 7/27

Суддя Паскарь А. Д., розглянувши скаргу
Чернівецької міської ради на дії
посадових осіб відділу примусового
виконання рішень управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Чернівецькій
області, скасування постанови цього
відділу від 09.01.2014 про відкриття
виконавчого провадження та про
зобов'язання цього відділу винести
постанову про відмову у відкритті
виконавчого впровадження у справі
порушеній за позовом

Спільного українсько-ізраїльського
підприємства «Лім-Сік»

до Чернівецької міської ради,

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача: Товариство з обмеженою
відповідальністю «Екосервіс»

про стягнення вартості безпідставно
отриманого майна в сумі 849563 грн.

за участю представників сторін:

від стягувача: Писанчин О. В.,
довіреність від 22.01.2013;

від боржника: Юзьків М. І., довіреність
від 02.06.2014;

від третьої особи: не з'явився;

від відділу примусового виконання
рішень управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Чернівецькій
області:Семенов М. В., довіреність від
11.01.2014,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду
Чернівецької області від 01.03.2013 у
справі №7/27 у задоволенні позовних
вимог Спільного
українсько-ізраїльського підприємства
«Лім-Сік» до Чернівецької міської ради,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача: Товариство з обмеженою
відповідальністю «Екосервіс» про
стягнення вартості безпідставно
отриманого майна в сумі 849563 грн.
відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 21.05.2013 у справі
№7/27, залишеною без змін постановою
Вищого господарського суду України від
22.10.2013, апеляційну скаргу задоволено.
Рішення господарського суду
Чернівецької області від 01.03.2013 у
справі №7/27 скасовано, прийнято нове,
яким позов задоволено повністю.
Стягнуто з Чернівецької міської ради
на користь спільного
українсько-ізраїльського підприємства
«Лім-Сік» 849563 грн. вартості
безпідставно отриманого майна, 3429,83
грн. держаного мита, 118 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу, 10131,71 грн. судового
збору, 2048,36 грн. витрат на проведення
судової експертизи, 8495,63 грн. витрат на
сплату судового збору за подання
апеляційної скарги.

На виконання постанови суду
апеляційної інстанції 03.06.2013 місцевим
господарським судом був виданий
відповідний наказ. Виконання постанови
Львівського апеляційного
господарського суду від 21.05.2013 у справі
№7/27 було зупинено судом касаційної
інстанції з 11.07.2013 по 22.10.2013.

У грудні 2013 року Чернівецькою міською
радою подано до господарського суду
Чернівецької області заяву в порядку
ст. 121 Господарського процесуального
кодексу України про відстрочення
виконання постанови Львівського
апеляційного господарського суду від
21.05.2013 у справі строком на один
календарний рік.

Ухвалою господарського суду
Чернівецької області від 18.12.2013 у
справі №7/27 заяву Чернівецької міської
ради задоволено. Відстрочено виконання
рішення у справі до 18.12.2014.

Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 22.01.2014 у справі
№7/27 апеляційну скаргу Спільного
українсько-ізраїльського підприємства
«Лім-Сік» задоволено. Ухвалу
господарського суду Чернівецької
області від 18.12.2013 у даній справі про
задоволення заяви Чернівецької
міської ради та відстрочення виконання
рішення у справі до 18.12.2014 скасовано і
ухвалено постанову, якою у задоволенні
заяви Чернівецької міської ради про
відстрочення строком на один
календарний рік виконання постанови
Львівського апеляційного
господарського суду від 21.05.2013 у справі
№7/27 відмовлено. Витрати зі сплати
судового збору за перегляд ухвали
місцевого суду в апеляційному порядку
покладено на відповідача.

Постановою Вищого господарського
суду України від 24.04.2014 у даній справі
касаційну скаргу Чернівецької міської
ради задоволено, постанову Львівського
апеляційного господарського суду від
22.01.2014 скасовано, ухвалу господарського
суду Чернівецької області від 18.12.2013 у
справі залишено в силі.

Відповідач 24 січня 2014 року звернувся із
скаргою на дії посадових осіб відділу
примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернівецькій області, в якій просить
скасувати постанову цього відділу від
09.01.2014 про відкриття виконавчого
провадження та зобов'язати винести
постанову про відмову у відкритті
виконавчого провадження.

В судовому засіданні представник
відповідача скаргу підтримав у повному
обсязі з викладених у ній підстав, а
представники стягувача та органу ДВС
проти задоволення скарги заперечували
з посиланням на її безпідставність.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи та
скаргу, суд дійшов висновку про те, що
скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до пунктів 1, 2, 34 статті 2
Бюджетного кодексу України бюджет є
планом формування та використання
фінансових ресурсів для забезпечення
завдань і функцій, які здійснюються
відповідно органами державної влади,
органами влади Автономної Республіки
Крим, органами місцевого
самоврядування протягом бюджетного
періоду. Бюджети територіальних громад
сіл, їх об'єднань, селищ, міст (у тому
числі районів у містах) визнаються
бюджетами місцевого самоврядування, а
до місцевих бюджетів відносяться
бюджети Автономної Республіки Крим,
обласні, районні бюджети та бюджети
місцевого самоврядування.

В частині другій статті 78 БК України
вказано, що казначейське
обслуговування місцевих бюджетів
здійснюється територіальними органами
Державного казначейства України за
функціями, визначеними статтею 48 цього
Кодексу.

Повноваження Державного казначейства
України по контролю за дотриманням
бюджетного законодавства та порядок їх
здійснення встановлені статтею 112 БК
України.

В контексті викладеного суд зазначає,
що стягнення заборгованості у даній
справі належить здійснювати з бюджету
місцевого самоврядування
територіальної громади м. Чернівців.

Законом України «Про виконавче
провадження» (стаття 1) виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Частиною другою статті 3 Закону «Про
виконавче провадження» (далі -Закон)
встановлено, що рішення про стягнення
коштів з державних органів, державного
та місцевих бюджетів або бюджетних
установ виконуються органами, що
здійснюють казначейське
обслуговування бюджетних коштів.

Казначейське обслуговування коштів
місцевих бюджетів здійснюється
органами Казначейства відповідно до
Порядку казначейського обслуговування
місцевих бюджетів, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
№ 938 від 23.08.2012 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 12 вересня
2012 року за N 1569/21881. Пунктом 2.2 цього
Порядку передбачено, що у процесі
казначейського обслуговування коштів
місцевих бюджетів органи Казначейства
здійснюють безспірне списання коштів
місцевих бюджетів за судовими
рішеннями про стягнення коштів у
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

Згідно з пунктом 3 Порядку виконання
рішень про стягнення коштів державного
та місцевих бюджетів або боржників,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 3 серпня 2011 р. N 845
(у редакції постанови Кабінету
Міністрів України від 30 січня 2013 р. N 45),
(далі - Порядок) рішення про стягнення
коштів державного та місцевих бюджетів
або боржників виконуються на підставі
виконавчих документів виключно
органами Казначейства у порядку
черговості надходження таких
документів (про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів - з
попереднім інформуванням Мінфіну, про
стягнення коштів боржників - у межах
відповідних бюджетних призначень,
наданих бюджетних асигнувань (залишків
коштів на рахунках підприємств,
установ, організацій).

Відповідно до частини другої статті 2
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» місцеве
самоврядування здійснюється
територіальними громадами сіл, селищ,
міст як безпосередньо, так і через
сільські, селищні, міські ради та їх
виконавчі органи, а також через районні
та обласні ради, які представляють
спільні інтереси територіальних
громад сіл, селищ, міст.

Статтею 10 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» встановлено,
що сільські, селищні, міські ради є
органами місцевого самоврядування, що
представляють відповідні
територіальні громади та здійснюють
від їх імені та в їх інтересах функції і
повноваження місцевого
самоврядування, визначені
Конституцією України, цим та іншими
законами.

Таким чином, імперативна норма частини
другої статті 3 Закону та пункт 3
Порядку встановлюють, що наказ
господарського суду у даній справі
підлягає виконанню виключно
управлінням Державної казначейської
служби України у м. Чернівцях
Чернівецької області.

Посилання відділу примусового
виконання рішень управління ДВС
головного управління юстиції у
Чернівецької області у своїх
запереченнях на скаргу на статті 25, 26
Закону судом визнається безпідставним,
оскільки як ці, так інші статті Закону
відносяться до наведеної вище статті 3
Закону як загальні норми права
відносяться до спеціальної норми
права. Тобто, в даному випадку діє
принцип, що спеціальний закон скасовує
дію загального (lex specialis derogate generali), або
спеціальний закон має перевагу перед
загальним.

Державний виконавець відмовляє у
відкритті виконавчого провадження у
разі пред'явлення виконавчого
документа до органу державної
виконавчої служби не за місцем або не
за підвідомчістю виконання рішення
(пункт 4 частини першої статті 26 Закону).

Аналогічний припис міститься також й в
абзаці другому пункту 3.6.1 Інструкції
про проведення виконавчих дій,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 15.12.1999 № 74/5.

Утім, ухваливши постанову про
відкриття виконавчого провадження про
виконання наказу господарського суду
Чернівецької області у даній справі
від 09.01.2014 № 41413312, орган ДВС порушив
частину першу статті 6 Закону, в якій
прописано, що державний виконавець
зобов'язаний використовувати надані
йому права відповідно до закону і не
допускати у своїй діяльності порушення
прав та законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Не може бути підставою для повної
відмови у задоволенні скарги також й
посилання стягувача та названого
органу ДВС на пункт 2 Порядку тому, що
зазначене у цьому пункті стосується
лише підприємств, установ та
організацій, які не мають відкритих
рахунків в органах Казначейства, але не
органів місцевого самоврядування, до
яких відноситься Чернівецька міська
рада, як представник територіальної
громади м. Чернівців.

Крім того, посилання управління ДКС
України у м. Чернівцях у своєму листі
від 13.12.2013 № 06-14 про повернення наказу у
даній справі стягувачеві на абзац 2
підпункту 1 пункту 9 Порядку судом
визнається безпідставним, оскільки
наведене достеменно свідчить про те, що
виданий у справі наказ підлягає
виконанню органами Казначейства, а дії
чи бездіяльність цих органів або їх
посадових осіб можуть бути оскаржені
зацікавленими особами у встановленому
порядку.

Разом з тим суд погоджується з
твердженням стягувача про те, що скарга
Чернівецької міської ради в частині
зобов'язання державного виконавця
(заступника начальника відділу
примусового виконання рішень
управління ДВС головного управління
юстиції у Чернівецькій області)
ухвалити постанову про відмову у
відкритті виконавчого провадження
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

За змістом частини першої статті 121-2
Господарського процесуального кодексу
України стягувач, боржник або прокурор
можуть протягом певного строку
оскаржити дії чи бездіяльність органів
Державної виконавчої служби щодо
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів, але не дії чи
бездіяльність посадових осіб цих
органів.

Крім того, визнання постанови органу
ДВС про відкриття виконавчого
провадження від 09.01.2014 № 41413312 про
виконання наказу господарського суду
від 03.06.2013 № 7/27 незаконною та її
скасування судом свідчить про те, що
орган ДВС у даному випадку повинен був
відмовити у відкритті виконавчого
провадження. Саме такий спосіб
повністю поновлює порушені названим
органом права боржника, а тому
зобов'язання названої посадової особи
ухвалити постанову про відмову у
відкритті виконавчого провадження про
примусове виконання наказу у справі
судом є зайвим та неналежним способом
захисту порушеного права боржника.

На підставі викладеного, керуючись
статтею 121-2 Господарського
процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1.Скаргу боржника задовольнити
частково.

2.Визнати неправомірними дії
заступника начальна відділу
примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби головного управління юстиції у
Чернівецькій області Семенова М. В. в
частині винесення постанови про
відкриття виконавчого провадження про
примусове виконання наказу
господарського суду Чернівецької
області від 03.06.2013 № 7/27.

3.Визнати незаконною та скасувати
постанову заступника начальника
відділу примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби головного управління юстиції у
Чернівецькій області Семенова М. В. від
09.01.2014 № 41413312 про відкриття виконавчого
провадження про примусове виконання
наказу господарського суду
Чернівецької області від 03.06.2013 № 7/27.

4.У решті скарги відмовити.

Суддя А. Д.
Паскарь