РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" червня 2014 р.
Справа № 9/34

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючої судді
Коломис В.В.

суддів
Тимошенко О.М.

суддів
Миханюк М.В.

при секретарі судового засідання
Величко К.Я.

розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фінансова компанія
"Приватні інвестиції" на ухвалу
господарського суду Рівненської
області від 28.08.13 р.

у справі № 9/34 (суддя Церковна Н.Ф. )

за заявою Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1

про визнання банкрутом

за участю представників сторін:

боржника - ОСОБА_2 (довіреність №2150 від
22.09.2010р.);

арбітражного керуючого - не з'явився;

кредиторів - Назаркевич О.В. - керівник;

апелянта - Шевчук Г.Є. (довіреність №107
від 15.07.2013р.).

Судом роз'яснено представникам сторін
права та обов'язки, передбачені ст.ст.20,
22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію
судового процесу не поступало, заяв про
відвід суддів не надходило.

Розпорядженням голови Рівненського
апеляційного господарського суду від
23.06.2014 року внесено зміни до складу
колегії суддів. Відповідно до
вказаного розпорядження, у справі №9/34
визначено колегію суддів у складі:
головуюча суддя Коломис В.В., суддя
Тимошенко О.М., суддя Миханюк М.В.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду
Рівненської області від 28.08.2013р. у
справі № 9/34 відмовлено в задоволенні
заяви Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фінансова компанія
"Приватні Інвестиції" про внесення
окремо до реєстру вимог кредиторів у
справі про банкрутство фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 з сумою вимог
753 779 грн. 45 коп. - в межах вартості
предмета іпотеки.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду
першої інстанції, Товариство з
обмеженою відповідальністю "Фінансова
Компанія "Приватні Інвестиції"
звернулось до Рівненського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
ухвалу місцевого господарського суду
скасувати та прийняти нову ухвалу, якою
включити до реєстру вимог кредиторів
заставного кредитора ТОВ "Фінансова
Компанія "Приватні Інвестиції" з сумою
вимог 753779,45грн. в межах вартості
предмета іпотеки.

Постановою Рівненського апеляційного
госпрдарського суду від 27.11.2013 року у
справі №9/34 ухвалу господарського суду
Рівненської області від 28.08.2013 р. у
справі № 9/34 скасовано; прийнято нове
рішення. Заяву Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фінансова Компанія
"Приватні Інвестиції" про окреме
включення до реєстру вимог кредиторів
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з
сумою вимог 753779,45 грн. в межах вартості
предмета іпотеки - задоволено.
Зобов'язано ліквідатора внести окремо
до реєстру вимог кредиторів у справі
№9/34 про банкрутство фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фінансова Компанія
"Приватні Інвестиції" "Фінансова
Компанія "Приватні Інвестиції" в межах
вартості предмета іпотеки на суму 753
779,45 грн.

Постановою Вищого господарського суду
України від 21.05.2014 року у справі №9/34
постанову Рівненського апеляційного
господарського суду від 27.11.2013 у справі
№9/34 скасовано; справу №9/34 направлено
на новий апеляційний розгляд до
Рівненського апеляційного
господарського суду в іншому складі
суду.

Ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду від 03.06.2014 року
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Фінансова
компанія "Приватні Інвестиції"
прийнято до провадження; розгляд
скарги призначено на 24.06.2014 року.

Боржник у відзиві на апеляційну скаргу
вважає ухвалу місцевого
господарського суду законною та
обгрунтованою, а тому просить залишити
її без змін, а апеляційну скаргу - без
задоволення.

В судове засіданні арбітражний
керуючий та кредитори не з'явилися, про
причину неявки суд не повідомили.

Враховуючи положення ст.102 ГПК України
щодо строку розгляду апеляційної
скарги на ухвалу місцевого
господарського суду, а також те, що
судом вчинено всі необхідні дії для
належного повідомлення всіх учасників
провадження у справі про час і місце
розгляду справи, колегія суддів вважає
за можливе розглянути справу в даному
судовому засіданні.

Крім того, відповідно до п.4 ухвали
апеляційного суду від 03.06.2014 року
передбачено, що неявка представників
сторін в судове засідання в разі
повідомлення їх належним чином не є
перешкодою для розгляду апеляційної
скарги по суті.

Безпосередньо в судовому засіданні
представники апелянта та боржника
повністю підтримали вимоги і доводи,
викладені відповідно в апеляційній
скарзі та у відзиві на неї; представник
кредитора (ТОВ "МВК "Омега") вважає
ухвалу місцевого господарського суду
законною та обгрунтованою.

Колегія суддів, заслухавши пояснення
представників апелянта, боржника та
ТОВ "МВК "Омега", розглянувши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, перевіривши юридичну оцінку
обставин справи та повноту їх
встановлення, дослідивши правильність
застосування місцевим господарським
судом норм матеріального та
процесуального права, вважає, що
апеляційну скаргу слід задоволити,
ухвалу місцевого господарського суду -
скасувати.

При цьому колегія суддів виходила з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
ухвалою господарського суду
Рівненської області від 11.08.2010 року за
заявою підприємця ОСОБА_1 порушено
провадження у справі про банкрутство
за спрощеною процедурою відповідно до
положень ст.ст. 47, 48 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом".

Ухвалою господарського суду
Рівненської області від 13.04.2011 року
затверджено реєстр вимог кредиторів
підприємця ОСОБА_1.

Постановою господарського суду
Рівненської області від 01.06.2011 року
приватного підприємця ОСОБА_1 визнано
банкрутом; відкрито ліквідаційну
процедуру; ліквідатором приватного
підприємця ОСОБА_1 призначено
арбітражного керуючого Сокотуна В.А.

09.04.2013 року Товариство з обмеженою
відповідальністю "Фінансова Компанія
"Приватні Інвестиції" звернулось до
господарського суду Рівненської
області з заявою про внесення окремо до
реєстру вимог кредитора його вимоги,
які забезпечені заставою в сумі 753 779,45
грн. в межах вартості предмета іпотеки
(т.3, а.с.36-37).

Заява обгрунтована тим, що 28.03.2008р. між
ВАТ "Кредобанк" (правонаступник ПАТ
"Кредобанк") та ОСОБА_6 (позичальник) був
укладений кредитний договір № 132-08, в
забезпечення виконання зобов'язань за
яким, між банком та ОСОБА_1 (банкрут) був
укладений договір іпотеки № 132-08/1 від
26.03.08р. (т.1, а.с.64-66). Предметом іпотеки є
нерухоме майно (п.3.1. договору іпотеки).

29.11.2011 року між ПАТ "Кредобанк" та ТзОВ
"Фінансова Компанія "Приватні
Інвестиції" був укладений договір
факторингу (фінансування від
відступлення права грошової вимоги), за
умовами якого, ТзОВ "Фінансова Компанія
"Приватні Інвестиції" придбало у ПАТ
"Кредобанк" право грошової вимоги до
ОСОБА_6 згідно кредитного договору
№132-08 від 26.03.2008 року разом із правом
вимоги за усіма договорами, що
виступають забезпеченням належного
виконання умов цього кредитного
договору.

В підтвердження переходу до ТзОВ
"Фінансова Компанія "Приватні
Інвестиції" права вимоги за кредитним
договором № 132-08 та договором іпотеки
№132-08/1 від 26.03.2008р. долучено Акт прийому
- передачі портфеля заборгованості від
14.12.2011р., витяг з Додатку №1 до договору
факторингу №1 від 29.11.2011р.), довідку ПАТ
"Кредобанк" (первісного кредитора) про
оплату вартості "Портфелю
заборгованості", рішення Рівненського
міського суду від 10.08.2011р. у справі
№2-2448, ухвалу Рівненського міського
суду від 11.02.2013р. у справі №569/1864/13-ц.

Місцевий господарський суд,
розглянувши вищевказану заяву, прийшов
до висновку про відсутність правових
підстав для її задоволення,
посилаючись на те, що ТзОВ "Фінансова
Компанія "Приватні Інвестиції", як
іпотекодержатель, не є кредитором у
справі про банкрутство майнового
поручителя ОСОБА_1

При цьому, суд першої інстанції
зазначив в оскаржуваній ухвалі, що
необхідною ознакою набуття статусу
кредитора у справі про банкрутство,
виходячи з вимог п.п. 5,7 ст.1 Закону про
банкрутство (в редакції чинній до 18.01.2013
року) є наявність саме зобов'язань
грошового, тобто фінансового
характеру.

Натомість, з такими доводами та власне
висновками місцевого господарського
суду колегія суддів погодитись не може
з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, в
обгрунтування заяви про порушення
справи про банкрутство долучено:
кредитний договір №132-08 від 26.03.2008р.
(додаткова угода до нього), укладений
між ВАТ "Кредобанк" (провонаступником
якого є ПАТ "Кредобанк") та ОСОБА_6;
договір іпотеки № 132-08/1 від 26.03.2008р.,
укладений між ВАТ "Кредобанк" та ОСОБА_1
(на забезпечення виконання зобов"язань
за кредитним договором № 132-08 від
26.03.2008р.) з якого вбачається, що ПАТ
"Кредобанк" є іпотекодержателем, а
підприємець ОСОБА_1 (боржник), є
іпотекодавцем.

До заяви також долучено: Витяги про
реєстрацію в Єдиному державному
реєстрі заборон відчуження об"єктів
нерухомого майна; Витяги про
реєстрацію в Державному реєстрі
обтяжень рухомого майна (№№ 27676026; 27676132;
27677918; 27677452; 27676059; 27676130, які свідчать, що
об"єктом обтяження є все рухоме та все
нерухоме майно боржника, станом на
02.07.2010р.).

При цьому слід зазначити, що ПАТ "
Кредобанк", як заставний кредитор, із
заявою про окреме включення його вимог
до реєстру кредиторів не звертався.

Інформація про те, що ПАТ "Кредобанк" є
заставним кредитором міститься в
матеріалах справи (т.1, а.с.64-67, т.2, а.с.108).

Тобто, на день розгляду реєстру вимог
кредиторів та затвердження реєстру
вимог кредиторів ухвалою
господарського суду від 13.04.2011р.
існувала підтверджуюча інформація про
заставного кредитора ПАТ "Кредобанк",
на що суд першої інстанції помилково не
звернув уваги, оскільки зазначив, що
вимоги забезпечені заставою майна
відсутні (т.1, а.с.153).

Згідно ч.6 ст.14 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(в редакції закону, що діяла на час
порушення провадження у справі про
банкрутство, далі - Закон про
банкрутство) розпорядник майна
зобов'язаний окремо внести до реєстру
вимоги кредиторів, які забезпечені
заставою майна боржника, згідно з їх
заявами, а за їх відсутності, - згідно з
даними обліку боржника, а також внести
окремо до реєстру відомості про майно
боржника, яке є предметом застави
згідно з державним реєстром застав.

При затвердженні реєстру вимог
кредиторів суд першої інстанції не
врахував, що до реєстру вимог
кредиторів (ухвала від 13.04.2011р.) окремо
не були включені відомості про майно
боржника, що є предметом застави ПАТ
"Кредобанк", як це передбачено ч.6 ст.14
Закону про банкрутство.

Слід зазначити, що рішенням
Рівненського міського суду від 10.08.2011р.
у справі № 2-2448 присуджено до стягнення
з ОСОБА_6 на користь ПАТ "Кредобанк"
753779,45 грн. (в цій частині рішення
Рівненського міського суду від 10.08.2011р.
залишено без змін рішенням
апеляційного суду Рівненської області
від 24.11.2011р. та ухвалою Вищого
Спеціалізованого суду України від
25.04.2012р.) (т.3, а.с.64-68).

Постановою відділу ДВС Рівненського
міського управління юстиції від 01.10.2012
року відкрито виконавче провадження з
примусового виконання вищевказаного
рішення.

Згідно повідомлення відділу ДВС
Рівненського МУЮ від 08.04.2013р. №16-13814
виконавчий лист 2-2448 про стягнення з
позичальника ОСОБА_6 на користь ТзОВ
"Фінансова Компанія "Приватні
Інвестиції", солідарно заборгованості
на суму 753779,45 грн. боржником не
виконано, суму боргу не сплачено (т.3,
а.с.38-39).

29.11.2011 року між ПАТ "Кредобанк" та ТзОВ
"Фінансова Компанія "Приватні
Інвестиції", у відповідності до вимог
ст.1077 ЦК України, був укладений договір
факторингу №1 за умовами якого ТзОВ
"Фінансова Компанія "Приватні
Інвестиції" придбало у ПАТ "Кредобанк"
(клієнт) право грошової вимоги до
ОСОБА_6 згідно кредитного договору №
132-08 від 26.03.2008 р. разом із правом вимоги
за усіма договорами, що виступають
забезпеченням належного виконання
умов кредитного договору, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи Витягом з Додатку №1 до договору
факторингу від 29.11.2011р. та актом
прийому-передачі портфеля
заборгованості від 14.12.2011 року,
довідкоюПАТ "Кредобанк" від 12.08.2013 року
(т.3, а.с.73-77).

Відповідно до п.1 ст.512 ЦК України,
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок: 1)
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги);
2) правонаступництва; 3) виконання
обов'язку боржника поручителем або
заставодавцем (майновим поручителем); 4)
виконання обов'язку боржника третьою
особою. Кредитор у зобов'язанні може
бути замінений також в інших випадках,
встановлених законом. Кредитор у
зобов'язанні не може бути замінений,
якщо це встановлено договором або
законом.

Згідно ст.514 ЦК України до нового
кредитора переходять права первісного
кредитора у зобов'язанні в обсязі і на
умовах, що існували на момент переходу
цих прав.

Законом не передбачено заборони на
перехід прав кредиторів за грошовими
зобов'язаннями до іншої особи у
провадженні у справі про банкрутство;
особа, до якої перейшли права кредитора
під час провадження у справі про
банкрутство, отримує статус учасника
провадження відповідно до абз.22 ст.1
Закону про банкрутство.

Заміна кредитора у зобов'язанні
здійснюється без згоди боржника, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Якщо боржник не був письмово
повідомлений про заміну кредитора у
зобов'язанні, новий кредитор несе ризик
настання несприятливих для нього
наслідків. У цьому разі виконання
боржником свого обов'язку первісному
кредиторові є належним виконанням (ст.
516 ЦК України).

Зі змісту наведених норм слідує, що за
загальним правилом відступлення права
вимоги здійснюється без згоди
боржника, оскільки не погіршує
становище останнього та не зачіпає
його інтересів. Тобто, заміна кредитора
у зобов'язанні не впливає на характер,
обсяг та порядок виконання боржником
своїх обов'язків, а особа кредитора, на
користь якої повинно бути здійснене
таке виконання, не має істотного
значення для боржника, оскільки
внаслідок відступлення права вимоги
відбувається заміна кредитора у
конкретному зобов'язанні, а не заміна
сторони в договорі.

Таким чином, грошові вимоги ТзОВ
"Фінансова Компанія "Приватні
Інвестиції" грунтуються на договорі
іпотеки №132-08/1 від 26.03.2008р., відповідно
до якого боржник (ОСОБА_1) виступив
майновим поручителем перед ВАТ
"Кредобанк" (у якого в подальшому ТзОВ
"Фінансова Компанія "Приватні
Інвестиції" придбало право грошової
вимоги до ОСОБА_6 згідно кредитного
договору № 132-08 від 26.03.2008 р. разом із
правом вимоги за усіма договорами, що
виступають забезпеченням належного
виконання умов цього кредитного
договору) за виконання ОСОБА_6
зобов'язань за кредитним договором.

Частиною 1 статті 554 Цивільного кодексу
України встановлено, що у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Відповідно до ч.1 ст.541 ЦК України,
солідарний обов'язок або солідарна
вимога виникають у випадках,
встановлених договором або законом,
зокрема у разі неподільності предмета
зобов'язання.

У разі солідарного обов'язку боржників
(солідарних боржників) кредитор має
право вимагати виконання обов'язку
частково або в повному обсязі як від
усіх боржників разом, так і від
будь-кого з них окремо, а солідарні
боржники залишаються зобов'язаними
доти, доки їхній обов'язок не буде
виконаний у повному обсязі (ст.543 ЦК
України.

Згідно з п.7 ч.1 ст.1 Закону України "Про
іпотеку" майновий поручитель - особа,
яка передає в іпотеку нерухоме майно
для забезпечення виконання
зобов'язання іншої особи-боржника.

Частиною 1 статті 11 Закону України "Про
іпотеку" передбачено, що майновий
поручитель несе відповідальність
перед іпотекодержателем за
невиконання боржником основного
зобов'язання виключно в межах вартості
предмета іпотеки.

Виходячи із аналізу зазначених норм
законодавства, майновий поручитель та
основний боржник, зобов'язання якого
перед кредитором забезпечені іпотекою
майна, що належить на праві власності
майновому поручителю, відповідають
перед кредитором солідарно. При цому,
майновий поручитель відповідає лише в
межах вартості предмета іпотеки.

За таких обставин, іпотекодержатель, як
кредитор, має право вимагати виконання
основного зобов'язання як від боржника
і його майнового поручителя разом, так
і від будь-кого з них окремо, а у разі
пред'явлення таких вимог до майнового
поручителя останній відповідає в межах
узятих на себе зобов'язань перед
іпотекодержателем.

При цьому, норми Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
не обмежують право банку звернутися з
грошовими вимогами до майнового
поручителя, якщо основний боржник не
сплатив борг.

Право кредитора на звернення з
грошовими вимогами, а відповідно, - і
грошовий обов'язок майнового
поручителя - боржника перед банком,
передбачені також умовами кредитного
договору та договору іпотеки,
укладених між банком, основним
боржником і майновим поручителем, на
підставі яких ТзОВ "Фінансова Компанія
"Приватні Інвестиції" і заявило свої
кредиторські вимоги у цій справі.

Таким чином, іпотекодержатель може
задоволити свої вимоги за рахунок
майнового поручителя шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки (застави)
(ст.590 ЦК України), а у разі порушення
щодо майнового поручителя справи про
банкрутство - шляхом заявлення до
такого боржника грошових вимог у
встановленому порядку. Незаявлення
грошових вимог у справі про
банкрутство має наслідком їх
погашення, внаслідок чого такий
кредитор (заставодержатель) втратить
можливість задоволення своїх вимог за
рахунок поручителя.

Аналогічні висновки про тотожний
характер зобов'язань основного
боржника та майнового поручителя перед
позичальником - іпотекодержателем
зроблені у постанові Верховного Суду
України від 24.10.2011 р. у справі № 10/1946 та
від 03.06.2014 року у справі №25/5005/6641/2012, яка
згідно зі ст.111-28 ГПК України є
обов'язковою для всіх судів України.

Відповідно до ст. 26 Закону про
банкрутство, майно банкрута, що є
предметом застави, включається до
складу ліквідаційної маси, але
використовується виключно для
першочергового задоволення
заставодержателя.

Статтею 31 Закону про банкрутство
передбачено, що забезпечені заставою
боржника кредиторські вимоги
вносяться до реєстру вимог кредиторів
в першу чергу - окремо і
задовольняються в першу чергу за
рахунок заставного майна.

При цьому, як вже зазначалося вище,
частина 6 ст.14 Закону про банкрутство
зобов'язує розпорядника майна внести
окремо до реєстру вимоги кредиторів,
які забезпечені заставою майна
боржника не лише за їх заявами, а й за їх
відсутності, - згідно з даними обліку
боржника, а також внести окремо до
реєстру відомості про майно боржника,
яке є предметом застави згідно з
державним реєстром застав.

Невиконання розпорядника майна
обов'язку, передбаченого вищевказаною
правовою нормою, не може слугувати
підставою для відмови внесення
зазначених даних за заявою кредитора,
чиї вимоги забезпечені заставою майна.

Враховуючи вищевикладене, а також те,
що заявлені у справі вимоги ТзОВ
"Фінансова Компанія "Приватні
Інвестиції" до ПП ОСОБА_1 є грошовими та
такими, що забезпечені іпотекою майна
боржника, та зважаючи на те, що ці
вимоги (забезпечені заставою майна
боржника) під час складання реєстру
вимог кредиторів у процедурі
розпорядження майном боржника не були
включені до реєстру вимог кредиторів,
вказані вимоги в силу норм ч.6 ст.14 та пп.
"а" п.1 ч.1 ст.31 Закону про банкрутство
підлягають внесенню до реєстру вимог
кредиторів у першу чергу окремо як
такі, що забезпечені заставою майна
боржника.

Таким чином, суд першої інстанції, в
порушення норм чинного законодавства
та всупереч правової позиції
Верховного Суду України, помилково
визнав негрошовими вимоги
іпотекодержателя - ТзОВ "Фінансова
Компанія "Приватні Інвестиції" до
майнового поручителя - боржника та,
відповідно, неправомірно відмовив
першому у визнанні його вимог.

Враховуючи все вищевикладене в
сукупності, колегія Рівненського
апеляційного господарського суду
прийшла до висновку, що ухвала
господарського суду Рівненської
області прийнята з порушенням норм
процесуального права, що призвело до
неправильного з'ясування обставин
справи, з огляду на що, апеляційну
скаргу ТзОВ "Фінансова Компанія
"Приватні Інвестиції" слід задоволити,
а ухвалу господарського суду
Рівненської області - скасувати.

Керуючись ст.ст. 99,101,103,105,106 ГПК
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Фінансова
Компанія "Приватні Інвестиції"
задоволити.

2. Ухвалу господарського суду
Рівненської області від 28.08.2013 р. у
справі № 9/34 скасувати.

Прийняти нове рішення.

Заяву Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фінансова Компанія
"Приватні Інвестиції" про окреме
включення до реєстру вимог кредиторів
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з
сумою вимог 753 779 грн. 45 коп. в межах
вартості предмета іпотеки - задоволити.

Визнати грошові вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю "Фінансова
Компанія "Приватні Інвестиції" до
боржника на суму 753 779 грн. 45 коп., як
такі, що забезпечені заставою майна
боржника, які підлягають задоволенню у
першу чергу.

Зобов'язати ліквідатора внести окремо
до реєстру вимог кредиторів у справі
№9/34 про банкрутство фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фінансова Компанія
"Приватні Інвестиції "Фінансова
Компанія "Приватні Інвестиції" в межах
вартості предмета іпотеки на суму 753 779
грн. 45 коп., як такі, що забезпечені
заставою майна боржника.

3. Постанова набирає законної сили з
моменту її прийняття і може бути
оскаржена в касаційному порядку.

Головуюча суддя
Коломис В.В.

Суддя
Тимошенко О.М.

Суддя
Миханюк М.В.