Господарський суд
Чернігівської області
РІШЕННЯ

03 липня 2014 року
Справа № 927/879/14

Позивач: товариство з обмеженою
відповідальністю "Торгівельний дім
"Асканія",

пров. Новопечерський, 5, м. Київ, 01042

Відповідач: Чернігівське
учбово-виробниче підприємство (УВП)
Українського

товариства сліпих (УТОС),

вул. Менделєєва, 5, м. Чернігів, 14300

Предмет спору: про стягнення 12255,57 грн.

Суддя Лавриненко
Л.М.

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

від позивача: Хашко О.М. - довіреність
від 04.03.2014 року , представник

від відповідача: Гріненко О.О.,
довіреність від 23.04.2014 року,
представник

СУТЬ СПОРУ:

Позивачем було подано позов про
стягнення з відповідача 10971,46 грн.
основного боргу, 504,99 грн. пені та 24%
річних в розмірі 779,12 грн., за неналежне
виконання умов договору поставки
№79МА/13 від 23.08.2013 року.

В судовому засіданні 24.06.2014 року суд
перейшов до розгляду справи по суті.

Представник відповідача в поданому
відзиві на позов проти суми основного
боргу не заперечував. Заборгованість
пояснює скрутним
фінансово-економічним становищем
підприємства.

В судовому засіданні 03.07.2014 року
представники сторін надали письмові
клопотання про відмову від фіксації
судового засідання технічними
засобами, які задоволено судом.

Представником позивача в судовому
засіданні 03.07.2014 року були надані
письмові пояснення, в яких зазначає, що
у позовній заяві допущена помилка, а
саме: на титульній сторінці не
зазначена ціна позову у розмірі 12 255, 57
грн. та в тексті позовної заяви
некоректно зазначена сума основного
боргу. Також представник позивача
надав письмове клопотання про
залучення до матеріалів справи
додаткових документів.

Подані письмові пояснення та документи
залучені судом до матеріалів справи.

Представник відповідача в судовому
засіданні 03.07.2014 року надала письмове
клопотання в якому просить зменшити
розмір пені з 504,99 грн. до 1,00 грн. у
зв»язку з тяжким фінансово-економічним
становищем підприємства.

Представник позивача не заперечував
щодо зменшення розміру пені.

Інших заяв та клопотань від сторін не
надійшло.

Розглянувши подані документи і
матеріали, з'ясувавши фактичні
обставини справи, дослідивши докази,
які мають юридичне значення для
вирішення спору, вислухавши пояснення
повноважних представників позивача та
відповідача, господарський суд
ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ч. 1 ст. 202 Цивільного
кодексу України правочин є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Частиною 1 ст. 205 Цивільного кодексу
України визначено, що правочин може
вчинятися усно або в письмовій
формі. Сторони мають право обирати
форму правочину, якщо інше не
встановлено законом.

Відповідно до ст. 173 Господарського
кодексу України, господарським
визнається зобов'язання, що виникає
між суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав,
передбачених цим Кодексом, в силу
якого один суб'єкт (зобов'язана
сторона, у тому числі боржник)
зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського
характеру на користь іншого суб'єкта
(виконати роботу, передати майно,
сплатити гроші, надати інформацію
тощо), або утриматися від певних дій, а
інший суб'єкт (управнена сторона, у
тому числі кредитор) має право вимагати
від зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу
України, господарські зобов'язання
можуть виникати, зокрема, з
господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 175 Господарського
кодексу України,
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при
здійсненні господарської діяльності,
в силу яких зобов'язана сторона повинна
вчинити певну господарську дію на
користь другої сторони або
утриматися від певної дії, а управнена
сторона має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України.

Відповідно до статті 11 Цивільного
кодексу України, цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій, що не
передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Так, підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу
України передбачає, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

23.08.2013 року між товариством з обмеженою
відповідальністю „ТОРГІВЕЛЬНИЙ ДІМ
"АСКАНІЯ" (постачальник) та
Чернігівським учбово-виробничим
підприємством УТОС (покупець) було
укладено договір поставки № 79МА/13.

Статтею 712 Цивільного кодексу України
визначено, що за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 1.1. договору поставки
№79МА/13 від 23.08.2013 року, постачальник
(позивач) взяв на себе зобов'язання
поставити та передати у власність, а
покупець прийняти та оплатити
пакувальний матеріал (товар) у
кількості, за номенклатурою, ціною,
строками та умовами поставки
відповідно умовам даного договору на
підставі замовлення, специфікації та
накладних, які є невід»ємними
частинами даного договору.

Специфікація до договору оформлюється
сторонами у вигляді документа, який
містить асортимент та кількість
товару, а також інші умови, обумовлені у
інших пунктах даного договору. Заміна
затверджених чи збільшення позицій
товару зазначених у специфікації
відбувається шляхом складання
відповідного додатку або затвердження
нової її редакції (п. 1.2. договору
поставки №79МА/13 від 23.08.2013 року).

Згідно п. 2.1. договору поставки №79МА/13
від 23.08.2013 року, асортимент, кількість
та ціна товару кожної окремої партії
визначається сторонами у замовленні
або специфікації та вказується в
накладних.

Пунктами 4.1.-4.3. договору поставки
№79МА/13 від 23.08.2013 року, сторони
передбачили, що орієнтована ціна
договору становить 1000000,00 грн. з ПДВ.

Ціна договору складається із усіх сум
накладних на товар, який постачається
за даним договором окремими партіями.

Ціна кожної окремої партії товару
зазначається у накладній.

Пунктом 10.1. договору поставки №79МА/13
від 23.08.2013 року визначено, що даний
договір набирає чинності з дати його
підписання та діє до 22.08.2014 року, але у
будь-якому випадку до повного
виконання сторонами своїх зобов'язань
по даному договору.

Зі змісту договору поставки №79МА/13 від
23.08.2013 року вбачається, що за юридичною
природою вказаний договір є договором
поставки.

У відповідності до п.2 статті 712
Цивільного кодексу України, до
договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Згідно з ч.ч. 2,3 ст. 193 Господарського
кодексу України кожна сторона має
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. За ч.1 ст.193 Господарського
кодексу України до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей передбачених
цим Кодексом.

Так, відповідно до ст. 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
-відповідно до звичаїв ділового обігу
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Стаття 629 Цивільного кодексу України
передбачає, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Відповідно до п. 6.1. договору поставки
№79МА/13 від 23.08.2013 року, передача товару
покупцю здійснюється виключно при
наявності довіреності на отримання
товарно-матеріальних цінностей,
заповненої відповідно до вимог
Інструкції «Про порядок реєстрації
виданих, повернутих і використаних
довіреностей на одержання цінностей»,
затвердженої наказом Міністерства
фінансів України від 16.05.1996р. При
централізовано кільцевих перевезеннях
товару його відпуск постачальником
може здійснюватися без довіреності,
при умові, що покупець надає
повідомлення за підписом керівника та
головного бухгалтера підприємства про
зразок підпису особи, уповноваженої
отримувати товар та зразок
печатки/штампу, якою вказана особа
звіряє на супровідних документах
(накладній, акті, ордері тощо) свій
підпис.

Пунктом 6.2. договору поставки №79МА/13
від 23.08.2013 року передбачено, що здача
товару постачальником і його приймання
покупцем по найменуванню, кількості та
ціні здійснюється на підставі
накладної та погодженого сторонами
замовлення/специфікації.

На виконання умов договору поставки
№79МА/13 від 23.08.2013 року, позивачем було
поставлено відповідачу товар, згідно
видаткових накладних №6075 від 28.10.2013
року на суму 18 367,25 грн. та №273 від 28.01.2014
року на суму 10971,46 грн., які підписано
сторонами та копії яких містяться в
матеріалах справи.

Факт отримання відповідачем товару
підтверджується довіреностями №4 від
28.01.2014 року та №55 від 28.10.2013 року,
виданих на ім'я ОСОБА_3 .

Згідно із ч.1 ст.692 Цивільного кодексу
України покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Як зазначено в п. 4.4.-4.5. договору
поставки №79МА/13 від 23.08.2013 року,
покупець сплачує за товар в
національній валюті України, шляхом
перерахування грошових коштів на
рахунок постачальника, вказаний в
договорі, або іншим способом,
незабороненим чинним законодавством
України.

Покупець зобов»язаний здійснювати
оплату товару не пізніше 14 календарних
днів з дати приймання товару покупцем,
що вказана у видатковій накладній.

Таким чином, відповідач зобов'язаний
був здійснити оплату: в сумі 18 367,25 грн.
по видатковій накладній №6075 від 28.10.2013
року - до 14.11.2013 року включно; в сумі 10971,46
грн. по видатковій накладній №273 від
28.01.2014 року - до 11.02.2014 року включно.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню
у цей строк (термін).

Як вбачається із матеріалів справи,
відповідач за отриманий товар згідно
видаткової накладної №6075 від 28.10.2013
року в сумі 18 367,25 грн. розрахувався
повністю.

За товар, поставлений згідно
видаткової накладної №273 від 28.01.2014
року на суму 10971,46 грн. не розрахувався.

Основна заборгованість відповідача
перед позивачем по договору поставки
№79МА/13 від 23.08.2013 року за товар,
отриманий згідно видаткової накладної
№273 від 28.01.2014 року становить 10971,46 грн.

Відповідач проти суми основного боргу
не заперечує.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
три відсотки річних від простроченої
суми, якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Позивач просить стягнути з відповідача
24% річних за порушення строків оплати
товару в розмірі 779,12 грн. за період з
12.02.2014 року по 30.05.2014 року.

Пунктом 7.2. договору поставки №79МА/13
від 23.08.2013 року передбачено, що у
випадку несвоєчасної оплати товару
покупець сплачує додатково 24% річних
від простроченої суми заборгованості
на користь постачальника.

Оскільки матеріалами справи
підтверджується прострочка виконання
відповідачем взятих на себе
зобов'язань щодо оплати отриманого
товару і умовами договору визначені
відсотки за прострочку оплати в
розмірі 24%, суд доходить висновки, що
позовні вимоги позивача щодо стягнення
24% річних за період з 12.02.2014 року по
30.05.2014 року є обґрунтованими та
підлягають задоволенню в сумі 779,12 грн.

Позивач також просить стягнути з
відповідача пеню в сумі 504,99 грн. за
період прострочки з 12.02.2014 року по 30.05.2014
року, яка розрахована відповідно до
п.7.2. договору поставки №79МА/13 від 23.08.2013
року.

Відповідно до статті 610 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч.1. ст. 612 Цивільного
кодексу України, боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. ст. 546, 549 Цивільного
кодексу України, виконання зобов'язань
за договором можуть забезпечуватись
неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка
(штраф, пеня) є грошова сума або інше
майно, яке боржник повинен передати
кредитору в разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.08

Пунктами 4 та 6 ст. 231 Господарського
кодексу України встановлено, що
штрафні санкції за порушення
зобов'язання застосовуються у розмірі
передбаченому сторонами у договорі.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу
України, нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 7.1. договору поставки
№79МА/13 від 23.08.2013 року, у разі
невиконання чи неналежного виконання
своїх зобов»язань по даному договору,
сторони несуть відповідальність у
відповідності із чинним
законодавством України.

Пунктом 7.2. договору поставки №79МА/13
від 23.08.2013 року сторони передбачили, у
випадку несвоєчасної оплати товару
покупець зобов»язаний сплатити на
користь постачальника пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
суми боргу, що діяла в період
заборгованості, за кожний день
прострочення платежу.

Матеріалами справи підтверджується
прострочка відповідача щодо оплати
поставленого товару згідно видаткової
накладної №273 від 28.01.2014 року на суму
10971,46 грн., а тому суд з урахуванням
вищевикладеного доходить висновку, що
позивачем правомірно нараховано пеню в
сумі 504,99 грн. за прострочку оплати
поставленого товару за період з 12.02.2014
року по 30.05.2014 року.

Згідно зі ст. 614 Цивільного кодексу
України, особа, яка порушила
зобов"язання, несе відповідальність за
наявності її вини (умислу або
необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов"язання.
Відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов"язання. Відсутність
своєї вини доводить особа, яка порушила
зобов"язання. Аналогічна норма
міститься в ч.2 ст. 218 Господарського
кодексу України.

Суд при прийнятті рішення враховує, що
одним з проявів верховенства права є
те, що право не обмежується лише
законодавством як однією з його форм, а
включає й інші соціальні регулятори.
Справедливість - одна з основних засад
права, є вирішальною у визначенні його
як регулятора суспільних відносин,
одним із загальнолюдських вимірів
права.

Приймаючи до уваги, що відповідач
знаходиться у скрутному
фінансово-економічному становищі, має
чисельну заборгованість по заробітній
платі перед працівниками - інвалідами і
значну кредиторську заборгованість,
все майно відповідача на даний час
арештовано , що підтверджується
листами Деснянського відділу
державної виконавчої служби
Чернігівського міського управління
юстиції від 03.06.2014р. № 579А/1 та від
05.05.2014р. № 04-14/590, та приймаючи до уваги,
що збитки кредитора (позивача)
частково компенсуються 24% відсотками
річних, а тому суд у відповідності до
ст. 233 Господарського кодексу України
вважає за можливе зменшити розмір
пені на 90 відсотків.

За таких обставин пеня підлягає
стягненню у розмірі 50,50 грн.

Враховуючи, що відповідач в порушення
ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України
та ст. 193 Господарського кодексу
України взяті на себе зобов'язання не
виконав, за отриманий товар своєчасно в
повній сумі не розрахувався, суд
доходить висновку, що позовні вимоги
позивача є обґрунтовані і підлягають
задоволенню в частині стягнення 10971,46
грн. основного боргу, 50,50 грн. пені та 24%
річних в розмірі 779,12 грн. В решті позову
відмовити.

Оскільки спір виник у зв'язку з
неправомірними діями відповідача, то
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України та ст. 4
Закону України „Про судовий збір" від
08.07.2011 року № 3674-VI, з відповідача
підлягає стягненню на користь позивача
судовий збір в розмірі 1827,00 грн.

Керуючись ст.ст. 11, 202, 205, 525, 526, 530, 546, 549,
612, 625, 626, 629, 692, 712 Цивільного кодексу
України, ст.ст. 173, 174, 175, 193, 231, 233
Господарського кодексу України, ст. 4
Закону України „Про судовий збір",
ст.ст. 22, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з Чернігівського
учбово-виробничого підприємства (УВП)
Українського товариства сліпих (УТОС),
вул. Менделєєва, 5, м. Чернігів, 14300 (п/р
467 банк «Демарк», МФО 353575, код 03967961)
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю "Торгівельний дім
"Асканія", пров. Новопечерський, 5, м.
Київ, 01042 (п/р 3001 ПАТ «Банк
Національний Кредит», МФО 320702, ) 10971 грн. 46 коп. боргу; 50 грн.
50 коп. пені; 779 грн. 12 коп. річних та 1827
грн. судового збору.

Наказ видати після набрання судовим
рішенням законної сили.

3. В решті позову відмовити.

Повне рішення підписано 03.07.2014р.

Суддя
Л.М.Лавриненко