РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2014 року
Справа № 906/873/13

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючого судді
Мамченко Ю.А.

судді Дужич
С.П. ,

судді
Саврій В.А.

при секретарі Німчук А.М.

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився

відповідача: не з'явився

третьої особи: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу
відповідача Бердичівської міської
ради Житомирської області на рішення
господарського суду Житомирської
області від 18 березня 2014 року у справі
№ 906/873/13 (суддя Маріщенко Л.О.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства "УкрСиббанк"

до Бердичівської міської ради
Житомирської області

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача Міське комунальне
виробниче житлове
ремонтно-експлуатаційне підприємство
№3

про звернення стягнення на предмети
іпотеки

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Житомирської області від 18 березня 2014
року у справі №906/873/13, позов Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
до Бердичівської міської ради
Житомирської області за участю третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідача: Міське комунальне
виробниче житлове
ремонтно-експлуатаційне підприємство
№3 про звернення стягнення на предмет
іпотеки задоволено. Звернуто стягнення
на предмет іпотеки за договорами
іпотеки (нерухомого майна), які
укладені 30 жовтня 2007 року, від 30 січня
2008 року між Публічним акціонерним
товариством "УкрСиббанк" (61050, м.Харків,
проспект Московський, 60, ) та Бердичівською міською радою
Житомирської області (юридична адреса:
м.Бердичів Житомирської області, пл.
Жовтнева, буд.1, ) в особі
міського голови - Мазура Василя
Костянтиновича та посвідчених
нотаріусом Бердичівського міського
нотаріального округу Житомирської
області ОСОБА_4 предметом яких є
комплекс, а саме: нежитлове приміщення,
загальною площею 242,7 кв.м., що
знаходиться за адресою: Житомирська
область, м.Бердичів, вул.Котовського,
буд. 34/2 та належить іпотекодавцю на
праві власності, що підтверджується
свідоцтвом про право власності на
нерухоме майно від 22.10.2007 року, виданого
виконкомом Бердичівської міської ради,
зареєстроване в реєстрі права
власності на нерухоме майно державним
комунальним підприємством
Бердичівське міжміське бюро технічної
інвентаризації в книзі №66, номер
запису 249, реєстраційний номер - 20729088, в
рахунок задоволення грошових вимог
Публічного акціонерного товариства
"УкрСиббанк" (61001, м. Харків, пр-т.
Московський, 60, ) за
кредитними договорами №0 від
30.10.2007 року та №0 від 30.01.2008 року у
загальній сумі 258557,90 грн. (станом на
16.04.2013 року). Встановлено спосіб
реалізації предмету іпотеки
нерухомого майна, що належить
Бердичівській міській раді
Житомирської області - нежитлове
приміщення, загальною площею 242,7 кв.м.,
що знаходиться за адресою: Житомирська
область, м. Бердичів, вул. Котовського,
буд. 34/2, шляхом проведення прилюдних
торгів предмета іпотеки, у межах
процедури виконавчого провадження, з
дотриманням вимог Закону України "Про
іпотеку" та встановлено початкову ціну
481000,00 грн.. Стягнуто з Бердичівської
міської ради Житомирської області
(юридична адреса: м.Бердичів
Житомирської області, пл. Жовтнева,
буд.1, код 13576960) на користь Публічного
акціонерного товариства "УкрСиббанк"
(61001, м. Харків, проспект Московський, 60,
) 5171,16 грн. витрат по
сплаті судового збору /а.с.163-168/.

Вказане рішення обґрунтовано тим, що з
огляду на встановлені судом обставини
справи та норми права, враховуючи факт
наявності у Міського комунального
виробничого житлового
ремонтно-експлуатаційного
підприємства №3 заборгованості за
кредитними договорами №0 від
30.10.2007 року та №0 від 30.01.2008 року у
загальній сумі 258557,90 грн., з яких: 206060,80
грн. заборгованості за простроченим
кредитом згідно договору №0 від
30.10.2007 року; 2661,62 грн. заборгованості по
простроченим процентам за
користування кредитом згідно договору
№0 від 30.10.2007 року; 23,05 грн. пені за
несвоєчасне погашення заборгованості
за кредитом згідно договору №0
від 30.10.2007 року; 8,27 грн. пені за
несвоєчасне погашення заборгованості
по процентам за користування кредитом
згідно договору №0 від 30.10.2007 року;
49166,87 грн. заборгованості за
простроченим кредитом згідно договору
№0 від 30.01.2008 року; 636,12 грн.
заборгованості по простроченим
процентам за користування кредитом
згідно договору №0 від 30.01.2008 року;
0,88 грн. пені за несвоєчасне погашення
заборгованості за кредитом згідно
договору № 0 від 30.01.08р.; 0,29 грн.
пені за несвоєчасне погашення
заборгованості по процентам за
користування кредитом згідно договору
№0 від 30.01.2008 року, яка належним
чином доведена, документально
підтверджена і позичальником та
відповідачем не спростована, зважаючи
також на те, що виконання зобов'язань за
вищевказаними кредитними договорами
забезпечено договорами іпотеки
(нерухомого майна) від 30.10.2007 року, від
30.01.2008 року - позовні вимоги позивача
про звернення стягнення на передане в
іпотеку майно в рахунок погашення
заборгованості Міського комунального
виробничого житлового
ремонтно-експлуатаційного
підприємства №3 визнано судом
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню, шляхом
проведення прилюдних торгів предмета
іпотеки, у межах процедури виконавчого
провадження, з дотриманням вимог
Закону України "Про іпотеку".

Не погоджуючись з прийнятим судом
першої інстанції рішенням, відповідач -
Бердичівська міська рада Житомирської
області звернулась до Рівненського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення господарського суду
Житомирської області від 18.03.2014 року по
справі №906/873/13 та прийняти нове
рішення, яким направити справу на новий
розгляд /206-208/. Обгрунтовуючи свої
вимоги апелянт зазначає, що ухвалою
господарського суду Житомирської
області від 25 липня 2013 року у справі
№14/5007/1036-Б/12 визнано конкурсні
аналогічні кредиторські вимоги АТ
«УкрСиббанк» та віднесено до четвертої
черги задоволення вимог кредиторів;
умовами кредитних договорів від 30.10.2007
року №0, від 30.01.2008 року №0,
укладеними між АТ «Укрсиббанк» та
міським комунальним виробничим
житловим ремонтно-експлуатаційним
підприємством №3, щодо виконання
зобов'язань за якими розглядався спір в
суді, визначено кінцевий термін
повернення заборгованості за
кредитами 30.10.2018 року та 29.01.2018 року, а
отже термін виконання зобов'язань за
цими договорами не настав; в
господарському суді Житомирської
області розглядалася справа
№14/5007/1036-Б/12 про банкрутство
позичальника - МК ВЖРЕП №3, а не щодо
іпотекодавця; судом першої інстанції
не враховано особливості продажу
об'єктів іпотеки комунальної
власності, що визначено статтею 14
Закону України «Про іпотеку», зокрема:
продаж предмета іпотеки, що є об'єктом
права державної чи комунальної
власності, здійснюється з урахуванням
вимог Закону України «Про приватизацію
невеликих державних підприємств (малу
приватизацію)».

Ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду від 29 травня 2014
року апеляційну скаргу відповідача
прийнято до провадження та призначено
дату судового засідання на 18 червня 2014
року.

В судовому засіданні 18 червня 2014 року, у
зв'язку із неявкою представників
сторін, розгляд апеляційної скарги
Бердичівської міської ради було
відкладено на 02 липня 2014 року.

Позивач своїм правом, передбаченим
статтею 96 ГПК України, не скористався,
відзиву на апеляційну скаргу не надав.

Представники позивача, відповідача та
третьої особи в судове засідання 02
липня 2014 року не з'явилися, про причини
неявки суд не повідомили. Про дату, час
та місце проведення судового засідання
повідомлені належним чином /а.с.241-243/.

Враховуючи те, що судом вчинено всі
необхідні дії для належного
повідомлення всіх учасників
провадження у справі про час і місце
розгляду справи, колегія суддів вважає
за можливе розглянути справу в даному
судовому засіданні за відсутності
представників позивача, відповідача та
третьої особи за наявними у справі
матеріалами, у відповідності до вимог
статті 101 ГПК України. Крім того,
пунктом 2 ухвали Рівненського
апеляційного господарського суду від 18
червня 2014 року сторонам роз'яснювалося,
що неявка їх представників в судове
засідання не є перешкодою для розгляду
апеляційної скарги по суті за наявними
у справі матеріалами.

Колегія суддів, розглянувши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, перевіривши юридичну оцінку
обставин справи та повноту їх
встановлення, дослідивши правильність
застосування місцевим господарським
судом норм матеріального та
процесуального права, вважає, що у
задоволенні вимог апеляційної скарги
слід відмовити, рішення місцевого
господарського суду - залишити без
змін.

При цьому колегія суддів виходила з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
30.10.2007 року між Акціонерним комерційним
інноваційним банком "УкрСиббанк"
(правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство "УкрСиббанк") та
Міським комунальним виробничим
житловим ремонтно-експлуатаційним
підприємством №3, укладено договір про
надання споживчого кредиту № 0
(далі - кредитний договір №0)
/а.с.15-21/.

Відповідно пункту 1.1 кредитного
договору № 0, позивач зобов'язався
надати позичальнику (третій особі), а
позичальник зобов'язався прийняти,
належним чином використовувати і
повернути банку кредит у формі
поновлювальної кредитної лінії в
національній валюті України в сумі
ліміту кредитної лінії що дорівнює
400000,00 (чотириста тисяч) гривень у
порядку і на умовах, визначених цим
договором.

Згідно пункту 1.2.2. даного кредитного
договору позичальник у будь якому
випадку зобов'язаний повернути кредит
у повному обсязі в терміни, встановлені
графіком зниження ліміту кредитної
лінії (додаток №1 до договору), але в
будь якому випадку не пізніше 30 жовтня
2007 року, якщо тільки не застосовується
інший термін повернення кредиту,
встановлений на підставі додаткової
угоди сторін або до вказаного терміну
(достроково) відповідно до умов розділу
11 цього договору тощо.

Кредит вважається повернутим в момент
зарахування грошової суми в повному
обсязі на відповідний рахунок
позивача. Повернення кредиту повинно
бути здійснено в тій самій валюті в
якій було отримано відповідний транш.

В пункті 1.3. даного кредитного договору
встановлено плату за кредит, під якою
сторони визначили оплату процентів і
комісій, а також відповідні їх розміри:
за користування кредитними коштами
встановлена процентна ставка в розмірі
15% річних; за користування кредитними
коштами понад встановлений строк
процентна ставка встановлюється в
розмірі 17,0 % річних. При цьому такий
розмір ставки застосовується до всієї
простроченої позичальником суми
основного боргу за договором.

Нарахування та облік таких процентів
позивач здійснює відповідно до умов
цього договору та вимог чинного
законодавства України, зокрема
нормативних актів НБУ.

Нарахування процентів за даним
договором здійснюється щомісяця, в
останній робочий день поточного
місяця, методом "факт/360" відповідно до
вимог чинного законодавства України,
нормативно-правових актів НБУ (пункт
1.3.4. кредитного договору).

Позичальник зобов'язався сплачувати
проценти за договором у строк з 01 по 10
числа (включно) кожного місяця,
наступним за тим, за який були
нараховані позивачем такі проценти
(пункт 1.3.5. кредитного договору №
0).

Пунктами 1.3.6.-1.3.7. кредитного договору
встановлені комісії за видачу кредиту
та його управління в розмірі 0,35% від
ліміту кредитної лінії визначену в
пункті 1.1. кредитного договору № 0.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач належним чином виконав
покладені на нього зобов'язання перед
позичальником та надав останньому
кредитні кошти в сумі 400000,00 грн. /а.с. 74/.

30.01.2008 року між Акціонерним комерційним
інноваційним банком "УкрСиббанк"
(правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство "УкрСиббанк") та
Міським комунальним виробничим
житловим ремонтно-експлуатаційним
підприємством №3 укладено договір про
надання споживчого кредиту № 0
(далі - кредитний договір №0)/а.с.
8-14/.

Відповідно пункту 1.1 кредитного
договору №0, позивач зобов'язався
надати позичальнику (третій особі), а
позичальник зобов'язався прийняти,
належним чином використовувати і
повернути банку кредит у формі
поновлювальної кредитної лінії в
національній валюті України в сумі
ліміту кредитної лінії, що дорівнює
100000,00 (сто тисяч) гривень у порядку і на
умовах, визначених цим договором.

Згідно пункту 1.2.2. даного кредитного
договору позичальник у будь якому
випадку зобов'язаний повернути кредит
у повному обсязі в терміни, встановлені
графіком зниження ліміту кредитної
лінії (додаток №1 до договору), але в
будь якому випадку не пізніше 30 січня
2008 року, якщо тільки не застосовується
інший термін повернення кредиту,
встановлений на підставі додаткової
угоди сторін або до вказаного терміну
(достроково) відповідно до умов розділу
11 цього договору тощо.

Кредит вважається повернутим в момент
зарахування грошової суми в повному
обсязі на відповідний рахунок
позивача. Повернення кредиту повинно
бути здійснено в тій самій валюті в
якій було отримано відповідний транш.

В пункті 1.3. даного кредитного договору
встановлено плату за кредит, під якою
сторони визначили оплату процентів і
комісій, а також відповідні їх розміри:
за користування кредитними коштами
встановлена процентна ставка в розмірі
15% річних; за користування кредитними
коштами понад встановлений строк
процентна ставка встановлюється в
розмірі 30,0 % річних. При цьому такий
розмір ставки застосовується до всієї
простроченої позичальником суми
основного боргу за договором.

Нарахування та облік таких процентів
позивач здійснює відповідно до умов
цього договору та вимог чинного
законодавства України, зокрема
нормативних актів НБУ.

Нарахування процентів за даним
договором здійснюється щомісяця, в
останній робочий день поточного
місяця, методом "факт/360" відповідно до
вимог чинного законодавства України,
нормативно-правових актів НБУ (пункт
1.3.4. кредитного договору).

Позичальник зобов'язався сплачувати
проценти за договором у строк з 01 по 10
числа (включно) кожного місяця,
наступним за тим, за який були
нараховані позивачем такі проценти
(пункт 1.3.5. кредитного договору №
0).

Пунктами 1.3.6.-1.3.7. кредитного договору
встановлені комісії за видачу кредиту
та його управління в розмірі 1,0% від
ліміту кредитної лінії визначену в
пункті 1.1. кредитного договору № 0.

Як свідчать докази наявні в матеріалах
справи, позивачем належним чином
виконано покладені на нього
зобов'язання перед позичальником та
надано останньому кредитні кошти в
сумі 100000,00 грн. /а.с.75/.

Статтею 11 Цивільного кодексу України
встановлено, що цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права
та обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
є договори та інші правочини.

Згідно статті 509 Цивільного кодексу
України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини 1 статті 1054
Цивільного кодексу України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Статтями 526, 525 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться; одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Аналогічне положення містить стаття 193
Господарського кодексу України.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Якщо строк (термін)
виконання боржником обов'язку не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги, кредитор має право
вимагати його виконання у будь-який
час. Боржник повинен виконати такий
обов'язок у семиденний строк від дня
пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Стаття 627 Цивільного кодексу України
встановлює, що відповідно до статті 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 626
Цивільного кодексу України, договором
є домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства (частина 1
статті 628 ЦК України).

Згідно статті 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Проте, як вірно зазначено місцевим
господарським судом, всупереч умовам
кредитного договору та вищевказаних
положень чинного законодавства,
позичальник (третя особа яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача) - Міське
комунальне виробниче житлове
ремонтно-експлуатаційне підприємство
№ 3, не виконав належним чином взяті на
себе за кредитними договорами
зобов'язання, допускав прострочення
здійснення платежів та не повернув
кредит у встановлений строк.

Відповідно пунктам 5.3 кредитних
договорів, у випадку погіршення
фінансового стану позичальника,
зокрема, в разі порушення проти
останнього справи про банкрутство,
банк може змінити термін повернення
кредиту та плати за кредит в сторону
зменшення порядку, визначеному в
розділі 11 цих договорів.

Пунктом 11.1 кредитних договорів
встановлено, що відповідно до вимог
чинного законодавства України,
зокрема, статей 525, 611 Цивільного
кодексу України сторони погодили, що у
випадку застосування будь-якого з пп.
2.3., 5.3., 5.5., 5.6., 5.9., 5.10., 5.11., 7.4. цього
договору та/або настання обставин, що
передбачені вищевказаними пунктами
банк має право визнати термін
повернення кредиту таким, що настав
згідно з пунктом 1.2.2. цього договору.
При цьому, термін повернення кредиту
вважається таким, що настав, а кредит -
обов'язковим до повернення з дати
отримання позичальником відповідної
письмової вимоги банку. В цьому випадку
позичальник зобов'язується достроково
повернути отриманий кредит та плату за
кредит у встановлений банком заново
термін в повному обсязі.

В будь-якому випадку, новий строк
повернення кредиту та плати за кредит
згідно вимоги Банку не може
перевищувати 14 календарних днів з дати
відправлення банком вказаної вимоги
позичальнику.

17.04.2013 року банком було надіслано
поручителю - Бердичівській міській
раді вимогу за вих.№30-11/1990 про
погашення заборгованості по кредитним
договорам, згідно якої відповідачу
було запропоновано протягом тридцяти
днів з моменту отримання вимоги
усунути порушення третьою особою умов
кредитних договорів. Також, було
попереджено відповідача про
вимушеність вжиття заходів щодо
дострокового повернення суми кредиту,
що залишилась, сплати нарахованих
процентів та пені шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки у разі
невиконання цієї вимоги.

Враховуючи вищевикладене, твердження
апелянта стосовно того, що термін
виконання зобов'язань за кредитними
договорами від 30.10.2007 року №0 та
від 30.01.2008 року №0 не настав,
оскільки умовами договорів визначено
кінцевий термін повернення
заборгованості за кредитами 30.10.2018 року
та 29.01.2018 року не приймаються колегією
суддів до уваги.

Відповідно до статті 610 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 Цивільного кодексу
України передбачає, що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

В даному випадку, зважаючи на викладені
вище обставини, позичальник - МКВЖРЕП №
3 є таким боржником, який прострочив
виконання грошового зобов'язання.

У відповідності до пункту 3 статті 611
Цивільного кодексу України, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Відповідно до пункту 7.1. кредитного
договору №0 за порушення
позичальником термінів повернення
кредиту та/або процентів за кредит
та/або комісій, встановлених договором,
позивач має право вимагати від
позичальника, а позичальник при цьому
зобов'язаний сплатити банку додатково
до плати за кредит пеню з розрахунку 15%
річних від суми зазначеної
простроченої заборгованості,
розрахованої за кожен день
прострочення платежу, включаючи день
сплати заборгованості, за методом
"факт/360" відповідно до вимог чинного
законодавства України, але в будь-якому
випадку такий розмір пені не може
перевищувати розмір, встановлений
чинним законодавством України.

Відповідно до пункту 7.1. кредитного
договору №0 за порушення
позичальником термінів повернення
кредиту та/або процентів за кредит
та/або комісій, встановлених договором,
позивач має право вимагати від
позичальника, а позичальник при цьому
зобов'язаний сплатити банку додатково
до плати за кредит пеню з розрахунку 2%
річних від суми зазначеної
простроченої заборгованості,
розрахованої за кожен день
прострочення платежу, включаючи день
сплати заборгованості, за методом
"факт/360" відповідно до вимог чинного
законодавства України, але в будь-якому
випадку такий розмір пені не може
перевищувати розмір, встановлений
чинним законодавством України.

З урахуванням викладеного, станом на
16.04.2013 року загальна сума
заборгованості за кредитними
договорами по поверненню кредитних
коштів, сплаті процентів за
користування кредитом та пені,
становить 258557,90 грн., з яких:

- 206060,80 грн. заборгованості за
простроченим кредитом згідно договору
№ 0 від 30.10.2007 року;

- 2661,62 грн. заборгованості по
простроченим процентам за
користування кредитом згідно договору
№ 0 від 30.10.2007 року;

- 23,05 грн. пені за несвоєчасне погашення
заборгованості за кредитом згідно
договору № 0 від 30.10.2007 року;

- 8,27 грн. пені за несвоєчасне погашення
заборгованості по процентам за
користування кредитом згідно договору
№ 0 від 30.10.2007 року;

- 49166,87 грн. заборгованості за
простроченим кредитом згідно договору
№ 0 від 30.01.2008 року;

- 636,12 грн. заборгованості по
простроченим процентам за
користування кредитом згідно договору
№ 0 від 30.01.2008 року;

- 0,88 грн. пені за несвоєчасне погашення
заборгованості за кредитом згідно
договору № 0 від 30.01.2008 року;

- 0,29 грн. пені за несвоєчасне погашення
заборгованості по процентам за
користування кредитом згідно договору
№ 0 від 30.01.2008 року (розрахунок
суми заборгованості - а.с.38-55).

Згідно поданих до справи доказів, на
день вирішення спору заборгованість за
кредитними договорами № 0 від
30.10.2007 року та №0 від 30.01.2008 року,
яка станом на 16.04.2013 року складала
загальну суму 258557,90 грн., не погашена.

З відзиву №887 від 09.08.2013 року третьої
особи - Міського комунального
виробничого ЖРЕП №3, який був поданий
до суду першої інстанції вбачається що
останній визнає наявність
заборгованості перед банком /а.с. 71-72/.

Слід зазначити, що як було передбачено
пунктом 2.1. кредитного договору №
0 від 30.10.2007 року, у забезпечення
виконання зобов'язань позичальника за
договором банком прийнято застава
нерухомості, а саме: нежитлове
приміщення, загальною площею 242,7 кв.м.,
що знаходиться за адресою: Житомирська
область, м. Бердичів, вул. Котовського,
буд. 34/2.

30.10.2007 року між Акціонерним комерційним
інноваційним банком "УкрСиббанк"
(правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство "УкрСиббанк") та
Бердичівською міською радою
(відповідач), в забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором №
0 від 30.10.2007 року був укладений
договір іпотеки нерухомого майна,
згідно якого іпотекодавець
(відповідач) передав в іпотеку
нежитлове приміщення, загальною площею
242,7 кв.м., що знаходиться за адресою:
Житомирська область, м.Бердичів,
вул.Котовського, буд.34/2 (тридцять
чотири дріб два) та належить
іпотекодавцю на праві власності, що
підтверджується свідоцтвом про право
власності на нерухоме майно від 22.10.2007
року, виданого виконкомом
Бердичівської міської ради,
зареєстроване в реєстрі права
власності на нерухоме майно державним
комунальним підприємством
Бердичівське міжміське бюро технічної
інвентаризації в книзі №66, номер
запису 249, реєстраційний номер - 20729088
/а.с.26-29/.

Згідно пункту 1.2. даного договору
іпотеки ринкова вартість предмету
іпотеки, згідно звіту суб'єкта
оціночної діяльності становить 551536,00
грн..

Відповідно до пункту 1.3. даного
договору іпотеки, іпотекодавець та
іпотекодержатель та позивач
ознайомлені з усіма умовами
договору(ів), що обумовлюють основне
зобов'язання, в тому числі стосовно
можливості зміни розміру зобов'язання
у більшу та/або меншу сторону і порядку
його виконання, забезпеченого цим
договором та/або договорами. Сторони
досягли згоди відносно розміру, строку
і порядку виконання зобов'язань, що
забезпечується іпотекою відповідно до
цього договору, розуміючи при цьому
можливість зміни розміру зобов'язань у
більшу та/або меншу сторону, строку і
порядку його виконання у випадках,
передбачених умовами договору(ів), що
обумовлюють основне зобов'язання.
Сторони підтверджують, що іпотекою
згідно цього договору забезпечуються
також і розмір зобов'язань, строк і
порядок їх виконання, який може бути
змінено відповідно до умов
вищевказаних договору (ів), що
обумовлюють основне зобов'язання.

Також, пунктом 2.1. кредитного договору
№0 від 30.01.2008 року, у забезпечення
виконання зобов'язань позичальника за
договором банком прийнято застава
нерухомості, а саме: нежитлове
приміщення, загальною площею 242,7 кв.м.,
що знаходиться за адресою: Житомирська
область, м.Бердичів, вул.Котовського,
буд.34/2.

30.01.2008 року між Акціонерним комерційним
інноваційним банком "УкрСиббанк"
(правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство "УкрСиббанк") та
Бердичівською міською радою
(відповідач), в забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором
№0 від 30.01.2008 року, був укладений
договір іпотеки нерухомого майна,
згідно якого іпотекодавець
(відповідач) передав в іпотеку
нежитлове приміщення, загальною площею
242,7 кв.м., що знаходиться за адресою:
Житомирська область, м.Бердичів,
вул.Котовського, буд. 34/2 (тридцять
чотири дріб два) та належить
іпотекодавцю на праві власності, що
підтверджується свідоцтвом про право
власності на нерухоме майно від 22.10.2007
року, виданого виконкомом
Бердичівської міської ради,
зареєстроване в реєстрі права
власності на нерухоме майно державним
комунальним підприємством
Бердичівське міжміське бюро технічної
інвентаризації в книзі №66, номер
запису 249, реєстраційний номер - 20729088
/а.с.22-25/.

Загальна вартість предмету іпотеки,
згідно витягу з реєстру прав власності
на нерухоме майно, виданого державним
комунальним підприємством
Бердичівським міжміським бюро
технічної інвентаризації 29.01.2008 року
№17542831, становить 850663,00 грн. (пункт 1.1
даного договору іпотеки).

Згідно пункту 1.2. даного договору
іпотеки вартість предмету іпотеки, за
згодою сторін, становить: 850663,00 грн..

Відповідно до пункту 1.3. даного
договору іпотеки, іпотекодавець та
іпотекодержатель та позивач
ознайомлені з усіма умовами
договору(ів), що обумовлюють основне
зобов'язання, в тому числі стосовно
можливості зміни розміру зобов'язання
у більшу та/або меншу сторону і порядку
його виконання, забезпеченого цим
договором та/або договорами. Сторони
досягли згоди відносно розміру, строку
і порядку виконання зобов'язань, що
забезпечується іпотекою відповідно до
цього договору, розуміючи при цьому
можливість зміни розміру зобов'язань у
більшу та/або меншу сторону, строку і
порядку його виконання у випадках,
передбачених умовами договору(ів), що
обумовлюють основне зобов'язання.
Сторони підтверджують, що іпотекою
згідно цього договору забезпечуються
також і розмір зобов'язань, строк і
порядок їх виконання, який може бути
змінено відповідно до умов
вищевказаних договору (ів), що
обумовлюють основне зобов'язання.

Згідно положень статті 1 Закону України
"Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення
виконання зобов'язання нерухомим
майном, що залишається у володінні і
користуванні іпотекодавця, згідно з
яким іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до статті 7 Закону України
"Про іпотеку", за рахунок предмета
іпотеки іпотекодержатель має право
задовольнити свою вимогу за основним
зобов'язанням у повному обсязі або в
частині, встановленій іпотечним
договором, що визначена на час
виконання цієї вимоги, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо передбачене
умовами договору, що обумовлює основне
зобов'язання.

Якщо вимога за основним зобов'язанням
підлягає виконанню у грошовій формі,
розмір цієї вимоги визначається на
підставі іпотечного договору або
договору, що обумовлює основне
зобов'язання, у чітко встановленій сумі
чи шляхом надання критеріїв, які
дозволяють встановити розмір цієї
вимоги на конкретний час протягом
строку дії основного зобов'язання.

Згідно частини 1 статті 12 Закону
України "Про іпотеку", у разі порушення
іпотекодавцем обов'язків, встановлених
іпотечним договором, іпотекодержатель
має право вимагати дострокового
виконання основного зобов'язання, а в
разі його невиконання - звернути
стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до пункту 4.1. договору
іпотеки, іпотекодержатель має право
звернення стягнення на предмет
іпотеки: у разі порушення
іпотекодавцем будь-якого зобов'язання
за цим договором або будь-якого
зобов'язання, що забезпечене іпотекою
за цим договором; у разі порушення
провадження у справі про відновлення
платоспроможності іпотекодався або
визнання його банкрутом; у разі
ліквідації юридичної особи -
іпотекодавця; у разі виникнення
загрози знищення чи втрати предмета
іпотеки; в інших випадках відповідно до
діючого законодавства.

Звернення стягнення здійснюється на
підставі: рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса, позасудового
врегулювання у відповідності до умов
цього договору та Закону України "Про
іпотеку" (пункт 4.2. договору іпотеки).

Частиною 1 статті 33 Закону України "Про
іпотеку" передбачено, що у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону.

Відповідно до частини 3 статті 33 Закону
України "Про іпотеку", звернення
стягнення на предмет іпотеки
здійснюється, зокрема, на підставі
рішення суду.

При цьому, за змістом пункту 4.3.
договору іпотеки, право визначення
підстави та способу звернення
стягнення належить іпотекодержателю.

У відповідності до частин 1, 2 статті 35
Закону України "Про іпотеку", у разі
порушення основного зобов'язання
та/або умов іпотечного договору
іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмову
вимогу про усунення порушення. В цьому
документі зазначається стислий зміст
порушених зобов'язань, вимога про
виконання порушеного зобов'язання у не
менш ніж тридцяти денний строк та
попередження про звернення стягнення
на предмет іпотеки у разі невиконання
цієї вимоги. Якщо протягом
встановленого строку вимога
іпотекодержателя залишається без
задоволення, іпотекодержатель вправі
прийняти рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
позасудового врегулювання на підставі
договору. Положення частини першої
цієї статті не є перешкодою для
реалізації права іпотекодержателя
звернутись у будь-який час за захистом
своїх порушених прав до суду у
встановленому законом порядку.

Відповідно до частини 1 статті 39 Закону
України "Про іпотеку" у разі
задоволення судом позову про
звернення стягнення на предмет
іпотеки у рішенні суду зазначаються:
загальний розмір вимог та всі його
складові, що підлягають сплаті
іпотекодержателю з вартості предмета
іпотеки; опис нерухомого майна, за
рахунок якого підлягають задоволенню
вимоги іпотекодержателя; заходи щодо
забезпечення збереження предмета
іпотеки або передачі його в управління
на період до його реалізації, якщо такі
необхідні; спосіб реалізації предмета
іпотеки шляхом проведення прилюдних
торгів або застосування процедури
продажу, встановленої статтею 38 цього
Закону; пріоритет та розмір вимог інших
кредиторів, які підлягають задоволенню
з вартості предмета іпотеки; початкова
ціна предмета іпотеки для його
подальшої реалізації.

Статтею 38 Закону України "Про іпотеку"
передбачено такий порядок звернення
стягнення на предмет іпотеки, як
надання права іпотекодержателю на
продаж предмету іпотеки будь-який
особі-покупцеві.

При цьому, положеннями статті 38 Закону
України "Про іпотеку" передбачено, що
дії щодо продажу предмета іпотеки та
укладання договору купівлі-продажу
здійснюються іпотекодержателем від
свого імені.

Згідно з частиною 1 статті 657 Цивільного
кодексу України, договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
єдиного майнового комплексу, житлового
будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації.

У відповідності до статті 34 Закону
України "Про іпотеку", після прийняття
рішення про звернення стягнення на
предмет іпотеки і з метою отримання
продукції, плодів та доходів,
забезпечення належного господарського
використання переданого в іпотеку
нерухомого майна згідно з його
цільовим призначенням предмет іпотеки
на підставі договору між іпотекодавцем
і іпотекодержателем або рішення суду
може бути переданий іпотекодержателю
або іншій особі в управління на період
до його реалізації у порядку,
встановленому цим Законом. Управління
майном здійснюється відповідно до
законодавства та умов, визначених
договором чи рішенням суду. Продукція,
плоди і доходи, отримані в результаті
управління предметом іпотеки,
спрямовуються на задоволення
забезпечених іпотекою вимог
іпотекодержателя, якщо інше не
встановлено договором або рішенням
суду.

Відповідно до статті 16 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень" заява
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень у результаті вчинення
нотаріальної дії з нерухомим майном,
об'єктом незавершеного будівництва
подається нотаріусу, яким вчинено таку
дію (частина 1 статті 16 вказаного
Закону); державна реєстрація прав
проводиться на підставі заяви
власника, іншого правонабувача,
сторони правочину, за яким виникло
право, уповноваженої ними особи або
державного кадастрового реєстратора у
випадках, передбачених цим Законом
(частина 7 статті 16 даного Закону).

Отже, для реалізації права продажу
майна особі необхідно отримати витяг з
Реєстру прав власності на нерухоме
майно. При цьому, із аналізу вказаних
законодавчих норм випливає, що особа,
що має право продажу майна, отримує і
права, пов'язані та необхідні для
реалізації такого права.

Таким чином, позивач, який не є
власником предмету іпотеки, але
відповідно до вимог чинного
законодавства і обставин справи, має
отримати право продажу предмету
іпотеки на підставі рішення суду, на
підставі також рішення суду має
отримати право одержувати та подавати
належні документи нотаріусу
(державному реєстратору) тощо,
здійснювати інші дії, що необхідні для
забезпечення виконання судового
рішення щодо реалізації предмету
іпотеки іпотекодавцем від свого імені
в порядку ст.38 Закону України "Про
іпотеку".

Враховуючи викладене, позивач просив в
рахунок погашення заборгованості за
кредитними договорами від 30.10.2007 року №
0 в сумі 208753,74 грн. та від 30.01.2008
року №0 в сумі 49804,16 грн. звернути
стягнення на підставі договорів
іпотеки від 30.10.2007 року та від 30.01.2008
року на нерухоме майно шляхом
проведення прилюдних торгів предмета
іпотеки, у межах процедури виконавчого
провадження.

Враховуючи викладені вище встановлені
судами обох інстанцій обставини справи
та норми права, враховуючи факт
наявності у Міського комунального
виробничого житлового
ремонтно-експлуатаційного
підприємства №3 заборгованості за
кредитними договорами № 0 від
30.10.2007 року та № 0 від 30.01.2008 року у
загальній сумі 258557,90 грн., з яких: 206060,80
грн. заборгованості за простроченим
кредитом згідно договору № 0 від
30.10.2007 року; 2661,62 грн. заборгованості по
простроченим процентам за
користування кредитом згідно договору
№ 0 від 30.10.2007 року; 23,05 грн. пені за
несвоєчасне погашення заборгованості
за кредитом згідно договору № 0
від 30.10.2007 року; 8,27 грн. пені за
несвоєчасне погашення заборгованості
по процентам за користування кредитом
згідно договору № 0 від 30.10.2007
року; 49166,87 грн. заборгованості за
простроченим кредитом згідно договору
№ 0 від 30.01.2008 року; 636,12 грн.
заборгованості по простроченим
процентам за користування кредитом
згідно договору № 0 від 30.01.2008
року; 0,88 грн. пені за несвоєчасне
погашення заборгованості за кредитом
згідно договору № 0 від 30.01.2008
року; 0,29 грн. пені за несвоєчасне
погашення заборгованості по процентам
за користування кредитом згідно
договору № 0 від 30.01.2008 року, яка
належним чином доведена, документально
підтверджена і позичальником та
апелянтом не спростована, зважаючи
також на те, що виконання зобов'язань за
вищевказаними кредитними договорами
забезпечено договорами іпотеки
(нерухомого майна) від 30.10.2007 року та від
30.01.2008 року - місцевий господарський суд
прийшов до правильного висновку про
обґрунтованість та підставність
позовних вимог позивача про звернення
стягнення на передане в іпотеку майно в
рахунок погашення заборгованості
Міського комунального виробничого
житлового ремонтно-експлуатаційного
підприємства №3, шляхом проведення
прилюдних торгів предмета іпотеки, у
межах процедури виконавчого
провадження, з дотриманням вимог
Закону України "Про іпотеку".

Колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
погоджується з тим, що судом першої
інстанції при визначені ринкової
вартості предмету іпотеки прийнято до
уваги експертний висновок №519/01.14
судової будівельно-технічної
експертизи від 29.01.2014 року зроблений на
підставі ухвали господарського суду
Житомирської області від 12.12.2013 року,
якою було попереджено експертів про
кримінальну відповідальність за
завідомо неправдиві показання.

Також судова колегія зважає на те, що
при визначенні способу реалізації
предмета іпотеки, дія Закону України
"Про приватизацію невеликих державних
підприємств (малу приватизацію)" не
поширюється з огляду на наступне.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 14
Закону України «Про іпотеку» предметом
іпотеки може бути нерухоме майно, що є
об'єктом права державної чи
комунальної власності і закріплене
за відповідним державним чи
комунальним підприємством, установою,
організацією на праві господарського
відання. Передача в іпотеку цього майна
здійснюється після отримання у
встановленому законом порядку згоди
органу державної влади чи органу
місцевого самоврядування, до сфери
господарського відання якого належить
відповідне державне чи комунальне
підприємство, установа або
організація. Продаж предмета іпотеки,
що є об'єктом права державної чи
комунальної власності, здійснюється з
урахуванням вимог законів України "Про
приватизацію невеликих державних
підприємств (малу приватизацію)" (2171-12)
та "Про особливості приватизації
об'єктів незавершеного будівництва".

Зокрема, преабулою до Закону України
"Про приватизацію невеликих
державних підприємств (малу
приватизацію)" визначено, що цей Закон
встановлює правовий механізм
приватизації єдиних майнових
комплексів невеликих державних
підприємств шляхом їх відчуження на
користь одного покупця одним актом
купівлі- продажу.

Таким чином, з аналізу наведених вище
норм діючого законодавства вбачається,
що продаж предмета іпотеки, що є
об'єктом права державної чи
комунальної власності, здійснюється з
урахуванням вимог Закону України "Про
приватизацію невеликих державних
підприємств (малу приватизацію)" у тому
разі, якщо продаж здійснюється не в
порядку виконання судового рішення.

Натомість, в даному випадку має місце
реалізація предмета іпотеки
(нерухомого майна), яке є об'єктом права
комунальної власності, на підставі
рішення суду в межах виконавчого
провадження.

З урахуванням наведеного вище, колегія
суддів суду апеляційної інстанції
погоджується із висновком суду першої
інстанції стосовно наявності
визначених законом підстав для
задоволення позовних вимог. Адже, як
було встановлено вище, реалізацію
нерухомого майна, яке є предметом
іпотеки, було здійснено у визначений
законом спосіб та у межах процедури
виконавчого провадження.

Щодо доводів апелянта відносно
включення суми основної
заборгованості за кредитними
договорами №0 від 30.10.2007 року та
№0 від 30.01.2008 року до реєстру вимог
кредиторів у справі про банкрутство
№14/5007/1036-Б/12 Міського комунального
виробничого житлового
ремонтно-експлуатаційного
підприємства №3, суд апеляційної
інстанції не бере до уваги з огляду на
наступне:

Відповідно до ст.543 ЦК України, у разі
солідарного обов'язку боржників
(солідарних боржників) кредитор має
право вимагати виконання обов'язку
частково або в повному обсязі як від
усіх боржників разом, так і від
будь-кого з них окремо. Виконання
солідарного обов'язку у повному обсязі
одним із боржників припиняє обов'язок
решти солідарних боржників перед
кредитором.

Статтею 33 Закону України від 5 червня 2003
р. № 898-IV "Про іпотеку" передбачено, що у
разі невиконання або неналежного
виконання боржником основного
зобов'язання іпотекодержатель вправі
задовольнити свої вимоги за основним
зобов'язанням шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки.
Звернення стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду.

В силу ст.599 ЦК України, зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Отже, лише сам факт включення вимог
позивача до реєстру кредиторів
Міського комунального виробничого
житлового ремонтно-експлуатаційного
підприємства №3, не свідчить про
припинення зобов'язання за кредитними
договорами, забезпеченими іпотекою.

Згідно ч.2 ст.11 Закону України "Про
іпотеку" у разі задоволення вимог
іпотекодержателя за рахунок предмета
іпотеки майновий поручитель набуває
права кредитора за основним
зобов'язанням.

З огляду на вищевказане, суд не бере до
уваги твердження апелянта про
необхідність розгляду вимог виключно у
справі про банкрутство та залищення
без розгляду позовної заяви у справі
№906/873/13.

Як визначає стаття 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення, а
також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

Відповідно до статті 34 Господарського
процесуального кодексу України, докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Інші доводи скаржника не заслуговують
на увагу, оскільки їм була надана
вичерпна правова оцінка судом першої
інстанції на підставі наданих
сторонами доказів, які відповідно до
статей 33, 34 ГПК України засвідчують
певні обставини і на яких ґрунтується
висновок суду.

Відповідно до пункту 1 статті 103
Господарського процесуального кодексу
України апеляційна інстанція за
результатами розгляду апеляційної
скарги має право залишити рішення
місцевого господарського суду без
змін, а скаргу без задоволення.

Враховуючи вищевикладені обставини
справи та зважаючи на наявні в
матеріалах справи докази, колегія
суддів прийшла до висновку, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції та не
можуть бути підставою для скасування
рішення.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 99, 101, 103, 105 ГПК
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Житомирської області від 18.03.14 р. у
справі №906/873/13 залишити без змін,
апеляційну скаргу Бердичівської
міської ради Житомирської області - без
задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Справу № 906/873/13 повернути
господарському суду Житомирської
області.

Головуючий суддя
Мамченко Ю.А.

Суддя
Дужич С.П.

Суддя
Саврій В.А.