ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2014 р.
Справа № 917/1146/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Лиго Сервис" (вул.
Героїв Сталінграду, буд. 22а, м. Черкаси,
18016)

до Комунального підприємства
"Полтавська міська
шляхово-експлуатаційна дільниця"
Полтавської міської ради (пров.
Гончарова, буд. 17, Октябрський район, м.
Полтава, 36002)

про стягнення 18849,58 грн.

Суддя Безрук Т. М.

Представники:

від позивача: Пилипенко Р. Б.

від відповідача: Борсук В. В.

В судовому засіданні 03.07.2014р. суд
розпочав розгляд справи по суті.

Розглядається позовна заява про
стягнення 18849,58 грн., у тому числі 17288,40
грн. заборгованості за товар,
поставлений за видатковою накладною №
РН-0000003 від 22.01.2013р., 1238,62 грн.
інфляційних, 322,56 грн. - 3% річних.

Відповідач у відзиві позов визнав
повністю, виникнення боргу пояснив
тяжким фінансовим становищем
підприємства.

В судовому засіданні 03.07.2014р. судом
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення згідно ст. 85 ГПК
України.

Розглянувши матеріали справи, суд
встановив:

На підставі усної угоди купівлі -
продажу між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Лиго Сервис"
(позивач) та Комунальним підприємством
Полтавська міська
шляхово-експлуатаційна дільниця"
Полтавської міської ради
(відповідачем) позивач поставив
відповідачу товар (пропропілен, щітки
дискові ПІД-120/550) на загальну суму 17288,40
грн.

Зазначене підтверджується двостороннє
підписаною видатковою накладною №
РН-0000003 від 22.01.2013р. на передачу
поліпропілену (100 кг), щіток дискових
ПІД-120/550 (420 шт.) на загальну суму 17288,40
грн. (в т.ч. ПДВ 2881,40 грн.), та довіреністю
відповідача на отримання ТМЦ від 14.01.2013
р. за № 9, яка виписана на ім'я головного
інженера підприємства Шерстюка М. Ф.
(а.с.12, 14).

10.10.2013 р. позивачем направлено на адресу
відповідача письмову вимогу № 97 про
сплату відповідачем суми
заборгованості в розмірі 17288,00 грн. на
поточний банківський рахунок позивача
(а.с.15-17).

Відповідач за одержаний товар не
розрахувався.

Відповідно до ч. 2 ст. 509, ст. 11 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України)
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

За ст. 202 ЦК України правочином є дія
особи, спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Правочин має вчинятися у
формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203
ЦК України).

Згідно ст. 206 ЦК України усно можуть
вчинятися правочини, які повністю
виконуються сторонами у момент їх
вчинення, за винятком правочинів, які
підлягають нотаріальному посвідченню
та (або) державній реєстрації, а також
правочинів, для яких недодержання
письмової форми має наслідком їх
недійсність.

Статтею 208 ЦК України передбачено, що
правочини між юридичними особами
належить вчиняти у письмовій формі.
Разом з тим, за ст. 218 ЦК України
недодержання сторонами письмової
форми правочину, яка встановлена
законом, не має наслідком його
недійсність, крім випадків,
встановлених законом. Заперечення
однією з сторін факту вчинення
правочину або оспорювання окремих його
частин може доводитися письмовими
доказами, засобами аудіо-, відеозапису
та іншими доказами. Рішення суду не
може ґрунтуватися на свідченнях
свідків.

Тобто, недодержання простої письмової
форми, якщо такий наслідок прямо не
передбачений законом, не тягне за собою
недійсність правочину, а лише
позбавляє сторони права у разі
виникнення спору посилатися для
підтвердження угоди на показання
свідків.

Надані в матеріали справи двостороннє
підписана накладна з зазначенням виду,
кількості, ціни та загальної вартості
товару, видана відповідачем
довіреність своєму представнику на
одержання матеріальних цінностей від
позивача, свідчать про те, що між
сторонами в даному випадку склалися
правовідносини з купівлі-продажу.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до частини першої статті 692
ЦК України покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару. Договором купівлі-продажу може
бути передбачено розстрочення платежу
(ч. 2 ст. 692 ЦК України).

Факт отримання товару відповідачем і
видаткова накладна, надана позивачем
на підтвердження своїх вимог, є
самостійними підставами для
виникнення обов'язку у відповідача
здійснити розрахунки за отриманий
товар.

Заборгованість в сумі 17288,40 грн.
відповідачем не сплачена. Факт
існування боргу підтверджено
відповідачем у відзиві на позов.

Отже, позовні вимоги в цій частині є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

За ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Стаття 611 ЦК
України передбачає, що у разі порушення
зобов'язань настають правові наслідки,
встановлені договором або законом.

Ні після одержання товару, ні після
отримання письмової вимоги про сплату
боргу, відповідачем оплата товару не
була проведена, що свідчить про
порушення відповідачем господарських
зобов'язань по сплаті грошової
заборгованості за одержаний товар.

Відповідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

На підставі даної норми за період з
21.10.2013 р. по 04.06.2014 р. позивачем
правомірно нараховано позивачу 322,56
грн. - 3% річних та 1238,62 грн. інфляційного
збільшення суми боргу (розрахунок -
а.с.19; правильність розрахунку
перевірено судом).

Отже, позовні вимоги є обґрунтованими,
визнані відповідачем у відзиві та
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові
витрати покладаються на відповідача.

В разі добровільного виконання
рішення суду до відкриття виконавчого
провадження відповідач не позбавлений
права звернутися до суду з заявою про
визнання наказу таким, що не підлягає
виконанню повністю або частково, на
підставі ст. 117 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 49, 78, 82, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального
підприємства "Полтавська міська
шляхово-експлуатаційна дільниця"
Полтавської міської ради (провулок
Гончарова, буд. 17, Октябрський район, м.
Полтава, 36002; ідентифікаційний код
03351987) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Лиго Сервис" (вул.
Героїв Сталінграду, буд. 22а, м. Черкаси,
18016; ідентифікаційний код 24348676) 17288грн.
40 коп. основного боргу, 1238грн. 62 коп.
інфляційних, 322грн. 56 коп. річних, 1827грн.
00 коп. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання цим
рішенням законної сили.

Повне рішення складено та підписано:
04.07.2014р.

Суддя
Безрук Т.М.