ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2014 року Справа № 905/6985/13 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

Т. Дроботової - головуючого Н.
Волковицької Л. Рогач за участю
представників:позивачаНіколенко І.В. -
довіреність від 03.01.2014
р.відповідачаЧуйко М.Г. - довіреність
від 07.12.2013 р.третьої особине з'явилися
(про час і місце судового засідання
повідомлено належно)розглянувши у
відкритому судовому засіданні
касаційні скарги - Публічного
акціонерного товариства "Алчевський
металургійний комбінат" - Товариства з
обмеженою відповідальністю
Проектно-будівельне підприємство
"Азовінтекс"на постановувід 19.03.2014 р.
Донецького апеляційного
господарського судуу справі№ 905/6985/13
господарського суду Донецької
областіза позовомТовариства з
обмеженою відповідальністю
Проектно-будівельне підприємство
"Азовінтекс"до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Сантехмонтаж № 560"третя особаПублічне
акціонерне товариство "Алчевський
металургійний
комбінат"прозобов'язання повернути
майно вартістю 377 333,00 грн. за договором
субпідряду від 20.06.2007 р.

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2013 р. ТОВ ПБП "Азвоінтекс"
звернулось до господарського суду
Донецької області з позовом до ТОВ
"Сантехмонтаж № 560" про зобов'язання
відповідача повернути майно у
кількості 57 одиниць загальною вартістю
377 333,00 грн., перелік якого позивачем
наведено у позовній заяві, посилаючись
на приписи статей 840, 841 Цивільного
кодексу України та статті 193
Господарського кодексу України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на
підставі укладеного між сторонами
договору субпідряду № 522/2007-187 від 20.06.2007
р., позивачем відповідно пункту 7.2.2
безоплатно були передані відповідачу
матеріали, залишки яких повертаються
субпідрядником по закінченню робіт на
склад позивача, проте, відповідачем
вимога про повернення залишків
матеріалів, направлена 13.08.2013 р.,
виконана не була, матеріали загальною
вартістю 377 333,00 грн. не повернуті, що
стало підставою для звернення до суду.

Позивач також вказував на те, що
рішенням господарського суду
Донецької області від 12.08.2013 р. у справі
№ 905/2366/13 встановлено низку обставин та
фактів стосовно неповернення
відповідачем матеріалів.

У відзиві на позовну заяву та
доповненнях до нього ТОВ "Сантехмонтаж
№ 560" просило відмовити у задоволенні
вимог позивача вказуючи на те, що
позивачем не доведено за допомогою
належних доказів факту неповернення
йому матеріалів та перебування цих
матеріалів у відповідача, як й не
доведено позивачем його право
власності на вказані матеріали, а
відтак і право на звернення до суду з
таким позовом.

Надані позивачем накладні та
довіреності, на думку відповідача, не
можуть доводити обґрунтованість вимог
позивача, оскільки не містять всіх
реквізитів первинних документів, як-то
номеру договору, що не дає можливості
довести приналежність їх до спірного
договору, а надані довіреності не є
первинними документами і не
підтверджують факт передачі майна, що
підтверджується позицією Вищого
господарського суду України викладену,
зокрема, у постановах від 18.02.2010 р. № 22/34,
від 23.07.2012 р. № 28/199, № 6/5005/15514/2011.

Крім того, ТОВ "Сантехмонтаж № 560"
вказувало на пропуск позивачем строку
позовної давності, оскільки роботи за
договором, укладеним між сторонами,
були закінчені у лютому 2010 року, про що
свідчить останній акт виконаних робіт
за формою КБ2 та довідка про вартість
виконаних робіт КБ3, в яких наведений
перелік використаних матеріалів та які
підписані сторонами без зауважень,
тобто строк звернення до суду
закінчився.

Ухвалою господарського суду Донецької
області від 31.10.2013 р. залучено до участі
у справі в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору ПАТ "Алчевський металургійний
комбінат".

У поясненнях на позовну заяву ПАТ
"Алчевський металургійний комбінат"
вказувало на те, що для виконання
договору № 027/1-795, укладеного 29.03.2007 р.
Комбінатом з замовником капітального
будівництва - ЗАТ "Екоенергія", ПАТ
"Алчевський металургійний комбінат"
залучив для виконання будівельних та
монтажних робіт спеціалізовані
організації, зокрема - ТОВ ПБП
"Азвоінтекс", з яким уклав договір
підряду від 15.05.2007 р. № 027/1-1193 та згідно
наказів на відпуск матеріалів передав
ТОВ ПБП "Азвоінтекс" матеріали та
обладнання, залишки яких Комбінату на
виконання умов договору, повернуті не
були. Приймально - здавальний про
використання вказаного у позовній
заяві майна Комбінату не надався, і до
часу звернення позивача до суду у
бухгалтерському обліку Комбінату
рахується як видане позивачу.

Рішенням господарського суду
Донецької області від 11.12.2013 р. (суддя
Осадча А.М.) позовні вимоги задоволені в
повному обсязі, зобов'язано ТОВ
"Сантехмонтаж № 560" повернути ТОВ ПБТ
"Азовінтекс" майно у кількості 57
одиниць на суму 377333,00грн. за переліком,
наведеним судом у резолютивній частині
судового рішення (том 1 а.с. 246-251).

Мотивуючи рішення суд першої інстанції
дійшов висновку щодо доведеності та
обґрунтованості позовних вимог,
посилаючись на те, що рішенням
господарського суду Донецької області
від 12.08.2013 р. у справі № 905/2366/13
встановлено, що позивачем
передавались, а представником
відповідача, на підставі довіреностей,
отримувались матеріальні цінності
(обладнання), що підтверджується
відповідними накладними, однак,
зобов'язання за договором відповідачем
не були виконані повністю,
невикористане обладнання, яке отримано
за накладними безоплатно, не повернуто.

Судом першої інстанції були відхилені
доводи відповідача про пропуск
позивачем строку позовної давності з
посиланням на те, що право позивача на
звернення до відповідача з вимогою про
повернення залишків невикористаних
матеріалів на підставі частини 2 статті
530 Цивільного кодексу України виникло у
позивача після закінчення робіт за
договором, що підтверджується актом
готовності об'єкту до експлуатації від
15.04.2013 р., так як спільний акт про
завершення робіт сторонами не
підписувався, тобто з огляду на приписи
частини 5 статті 261 вказаного Кодексу,
перебіг строку позовної давності
розпочався з 15.04.2013 р.

Крім того, судом першої інстанції не
були прийняті до уваги посилання
відповідача на те, що позивач не є
власником спірних матеріалів, оскільки
підставою позову є договір субпідряду,
та саме у зв'язку з порушенням його умов
і виник даний спір, отже, з огляду на
встановлений факт передання
матеріалів генпідрядником
субпідряднику в межах договору
субпідряду, зобов'язання відповідача
повернути майно позивачу ґрунтується
саме на договорі і у цьому разі, до
предмету доказування не входять
обставини, пов'язані із правом
власності на майно.

Суд першої інстанції також відхилив
посилання відповідача на неналежність
накладних та довіреностей через
відсутність всіх реквізитів вказавши
на те, що зазначені документи
підтверджують факт передачі майна
позивачем відповідачу, який
встановлений рішенням суду у справі №
905/2366/13 та відповідно до статті 35
Господарського процесуального кодексу
України не потребує доведення, при
розгляді даної справи, у зв'язку з чим
суд не досліджував вказані документи.

За апеляційною скаргою ТОВ
"Сантехмонтаж № 560" Донецький
апеляційний господарський суд (судді:
Бойченко К.І., Діброва Г.І., Шевкова Т.А.),
переглянувши рішення господарського
суду Донецької області від 11.12.2013 р. в
апеляційному порядку, постановою від
19.03.2014 р. скасував його, у задоволенні
позовних вимог відмовив.

Суд апеляційної інстанції дійшов
висновку, що у справі № 905/2366/2013 судом
було тільки надано оцінку наданим
позивачем у тій справі доказам, а не
встановлено факти, що не потребують
доказування при новому судовому
розгляді нового позову про
зобов'язання відповідача повернути
майно, дійшовши при цьому висновку, що
матеріалами справи підтверджено, що
строк дії договору, на підставі якого
заявлений позов, закінчився 31.12.2009 р., а
відтак звернення позивача до суду з
вимогами про зобов'язання відповідача
виконати договірні зобов'язання "в
натурі" є безпідставним.

Суд апеляційної інстанції також
зазначив, що в даному випадку позивач
звернувся до суду з позовом про
зобов'язання відповідача повернути
майно, який містить в собі ознаки
віндикаційного позову, і в силу статті
387 Цивільного Кодексу України, в даному
випадку, спір щодо повернення
спірного майна може бути вирішений
судом за позовом його власника - ПАТ
"Алчевський металургійний комбінат", а
відтак вимоги ТОВ ПБП "Азвоінтекс"
визнані апеляційним судом
безпідставними.

Разом з цим, судом апеляційної
інстанції зазначено, що заява
відповідача щодо застосування
позовної давності по даній справі є
безпідставною та не підлягає
задоволенню за мотивами викладеними в
даній постанові.

ТОВ ПБП "Азвоінтекс" подало до Вищого
господарського суду України касаційну
скаргу, в якій просить постанову
Донецького апеляційного
господарського суду від 19.03.2014 р. у
даній справі скасувати, а рішення
господарського суду Донецької області
від 11.12.2013 р. залишити в силі,
обґрунтовуючи доводи касаційної
скарги порушенням апеляційним судом
норм матеріального та процесуального
права.

Скаржник зазначає, що всупереч нормам
Господарського процесуального кодексу
України судом апеляційної інстанції не
повною мірою були досліджені докази,
які містяться в матеріалах справи,
вказуючи, що надавши рішення
господарського суду Донецької області
від 12.08.2013 р. у справі № 905/2366/13,
позивачем доведені факти невиконання
відповідачем зобов'язань за укладеним
між сторонами договором субпідряду
щодо повернення невикористаного
обладнання, яке було отримано
відповідачем за накладними в підлягає
поверненню згідно умов договору
субпідряду.

Заявник касаційної скарги зазначає, що
умовами договору субпідряду
спростовується висновок суду
апеляційної інстанції стосовно того,
що ТОВ ПБП "Азвоінтекс" є неналежним
позивачем, а спір щодо повернення
спірного майна може бути вирішений за
позовом власника майна - ПАТ
"Алчевський металургійний комбінат",
оскільки Комбінат не є стороною
договору, за яким відповідачем
отримані матеріали та обладнання.

Скаржник не погоджується з висновком
суду апеляційної інстанції про
безпідставність звернення позивача до
суду з вимогами про зобов'язання
відповідача виконати договірні
зобов'язання з підстав закінчення
строку дії договору 31.12.2009 р., оскільки
апеляційним судом не прийнято до уваги
посилання позивача на рішення суду у
справі № 905/2366/13, положення частини 2
статті 530 Цивільного кодексу України та
статті 631 цього Кодексу стосовно того,
що закінчення строку договору не
звільняє сторони від відповідальності
за його порушення, яке мало місце під
час дії договору.

ПАТ "Алчевський металургійний
комбінат" також подало до Вищого
господарського суду України касаційну
скаргу, в якій просить рішення
господарського суду Донецької області
від 11.12.2013 р. у даній справі, яким були
задоволені позовні вимоги про
зобов'язання відповідача повернути
майно вартістю 377 333,00 грн., залишити в
силі, обґрунтовуючи доводи касаційної
скарги порушенням судом апеляційної
інстанції норм матеріального та
процесуального права, а саме статей 530,
838, 840, Глави 50 Цивільного кодексу
України та статті 35 Господарського
процесуального кодексу України, що є
підставою для скасування постанови
Донецького апеляційного
господарського суду від 19.03.2014 р.

Скаржник зазначає про хибну позицію
апеляційного суду стосовно фактів,
встановлених господарським судом у
іншій справі № 905/2366/13 щодо
безоплатного отримання обладнання
відповідачем та не визначення
сторонами у договорі строків
повернення залишку невикористаних
матеріалів.

Заявник касаційної скарги зазначає, що
дійшовши висновку про безпідставність
звернення позивача до суду з вимогою
про повернення майна після закінчення
строку договору, судом апеляційної
інстанції не враховані вимоги статті 530
та положення Глави 50 Цивільного
кодексу України стосовно того, що
закінчення строку дії договору не є
підставою для припинення зобов'язання.

На думку заявника касаційної скарги,
помилковим є висновок суду апеляційної
інстанції про необхідність
застосування Глави 29 Цивільного
кодексу України через те, що позов
містить ознаки віндикаційного позову,
оскільки правовідносини між сторонами
по справі регулюються Главою 61
вказаного Кодексу про підряд, якою
передбачений окремий порядок
взаємовідношень між замовником,
генпідрядником та субпідрядником, а
статтею 840 чітко визначено, що
підрядник зобов'язаний надати
замовнику звіт про використання
матеріалу та повернути його залишок.
При цьому, відповідно до частини 2
пункту 2 статті 838 Цивільного кодексу
України замовник і субпідрядник не
мають права пред'являти один одному
вимоги, пов'язані з порушенням
договорів, укладених кожним з них з
генеральним підрядником, якщо інше не
встановлено договором або законом.

ТОВ "Сантехмонтаж № 560" заперечуючи
проти задоволення касаційної скарги
просить залишити в силі постанову суду
апеляційної інстанції вказуючи на те,
що при розгляді справи № 905/2366/13, на яку
посилався позивач, судом не
здійснювався розгляд позиційно
перелік майна по суті, а зроблено
висновок про відсутність порушеного
права позивача, що свідчить про
відсутність встановлення будь - яких
фактів при відсутності порушеного
права.

Крім того, відповідач звертає увагу, що
позиція про те, що рішенням
господарського суду Донецької області
від 12.08.2013 р. у справі № 905/2366/13 не
встановлено фактів, які в силу статті 35
Господарського процесуального кодексу
України мають преюдиціальне значення,
викладена Донецьким апеляційним
господарським судом у постанові від
21.01.2014 р. та постанові Вищого
господарського суду України від 23.04.2014
р. у справі № 905/716/13-г.

ТОВ "Сантехмонтаж № 560" також звертає
увагу на тому, що позивачем не було
доведено належними доказами, що саме
майно, яке перелічено ним у позовній
заяві було передано відповідачу та
підлягає поверненню ним.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
пояснення присутніх у судовому
засіданні представників сторін,
перевіривши наявні матеріали справи на
предмет правильності застосування
судами норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
вважає, що касаційні скарги підлягають
задоволенню частково з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судами, 29.03.2007 р. між ЗАТ
"Екоенергія" (Замовник) та ПАТ
"Алчевський металургійний комбінат"
(Генпідрядник) було укладено договір
підряду на капітальне будівництво №
027/1-795, за умовами якого Замовник
доручив, а Генпідрядник прийняв на себе
зобов'язання з організації виконання
капітального будівництва "Парогазової
електричної станції" у відповідності з
"Переліком об'єктів будівництва"
(Додаток № 1 до договору) в обсягах та
змісту, передбачених проектною
документацією. Предметом організації
капітального будівництва за умовами
цього договору є проведення будівельно
- монтажних робіт, здійснення поставки
матеріальних ресурсів, здійснення
поставки обладнання згідно "Переліку
обладнання поставки Генпідрядника
(Додаток № 4 до договору) (т. 1 а.с. 168 - 176).

15.05.2007 р. між ПАТ "Алчевський
металургійний комбінат" (Генпідрядник)
та ТОВ ПБП "Азвоінтекс" (Підрядник) було
укладено договір підряду № 027/1-1193, за
умовами якого Генпідрядник доручив, а
Підрядник зобов'язався виконати
власними та залученими силами роботи з
будівництва парогазової установки
потужністю 303МВт на Алчевському
металургійному комбінаті згідно
затвердженої проектної документації.
Пунктом 6.1 вказаного договору сторони
передбачили право Підрядника на
залучення до виконання робіт цього
договору третіх осіб (субпідрядників).

Пунктом 6.2.11 договору передбачено, що
Підрядник, отримує від Генпідрядника
матеріали безоплатно та зобов'язаний
надати Генпідряднику лист і
довіреність на отримання матеріалів.
Підрядник несе відповідальність за
схоронність та цільове використання
матеріалів, отриманих від
Генпідрядника на виконання
передбачених договором робіт. При
цьому, Підрядник щомісячно з актом
виконаних робіт по формі КБ-2в надає
приймально - здавальний акт про об'єми
використаних матеріалів. При
розрахунках за виконані роботи
вартість матеріалів утримується з акта
форми КБ-2в. По закінченню робіт
Підрядник повертає залишки матеріалів
на склад Генпідрядника. Підрядник в
разі пошкодження, втрати чи
нецільового використання матеріалів
відшкодовує Генпідряднику їх вартість
за ринковою вартістю на момент
розрахунків, а також витрати, понесені
Генпідрядником при придбанні,
доставці, зберіганні матеріалів та
інші витрати з цим пов'язані (т. 1 а.с.
179-188).

20.06.2007 р. між ТОВ ПБП "Азвоінтекс"
(Генпідрядник) та ТОВ "Сантехмонтаж №
560" (Субпідрядник) було укладено договір
субпідряду № 522/2007-187, за умовами якого
позивач доручив, а відповідач прийняв
на себе зобов'язання виконати власними
силами роботи з вентиляції,
кондиціювання повітря вбудованих
санітарно - технічних систем
будівництва Конвертерного цеху на ПАТ
"Алчевський металургійний комбінат" (т.
1 а.с. 11-15).

Відповідно до пункту 7.2.2 вказаного
договору Субпідрядник, отримуючи від
Генпідрядника матеріали без оплати як
матеріали Генпідрядника, зобов'язаний
надати Генпідряднику лист та
довіреність на отримання матеріалів.
Субпідрядник несе відповідальність за
збереження та цільове призначення
матеріалів, отриманих від
Генпідрядника на виконання
передбачених договором
будівельно-монтажних робіт. При цьому
Субпідрядник щомісячно з актом
виконаних робіт надає Генпідряднику
приймально-здавальний акт про
використані матеріали. По закінченню
робіт Субпідрядник повертає надлишки
(залишки) матеріалів на склад
Генпідрядника. Субпідрядник у разі
псування, втрати або нецільового
використання матеріалів, відшкодовує
Генпідряднику їх вартість за ринковою
ціною на момент розрахунків, а також
витрати, понесені Генпідрядником при
придбані, доставці, зберіганні та інші
витрати з цим пов'язані.

Як вбачається з матеріалів справи,
предметом спору у даній справі є вимога
ТОВ ПБП "Азвоінтекс" (Генпідрядник) про
зобов'язання ТОВ "Сантехмонтаж № 560"
повернути позивачеві майно у кількості
57 одиниць загальною вартістю 377 333,00
грн., перелік якого останнім наведено у
позовній заяві, передане за договором
субпідряду № 522/2007-187 від 20.06.2007 р.,
укладеного між сторонами, посилаючись
на приписи статей 840, 841 Цивільного
кодексу України, статті 193
Господарського кодексу України, пункт
7.2.2 договору субпідряду, а також факти,
встановлені у рішенні господарського
суду Донецької області від 12.08.2013 р. у
справі № 905/2366/13.

Відповідно до частини 1 статті 837
Цивільного кодексу України за
договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Підрядник має право, якщо інше не
встановлено договором, залучити до
виконання роботи інших осіб
(субпідрядників), залишаючись
відповідальним перед замовником за
результат їхньої роботи. У цьому разі
підрядник виступає перед замовником як
генеральний підрядник, а перед
субпідрядником - як замовник (частина 1
статті 838 вказаного Кодексу).

Статтею 846 Цивільного кодексу України
встановлено, що строки виконання
роботи або її окремих етапів
встановлюються у договорі підряду.
Якщо у договорі підряду не встановлені
строки виконання роботи, підрядник
зобов'язаний виконати роботу, а
замовник має право вимагати її
виконання у розумні строки, відповідно
до суті зобов'язання, характеру та
обсягів роботи та звичаїв ділового
обороту.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судами, згідно з пунктом 13.5
договору субпідряду від № 522/2007-187 від
20.06.2007 р., укладеного між ТОВ ПБП
"Азвоінтекс" та ТОВ "Сантехмонтаж № 560",
вказаний договір вступає в силу з
моменту його підписання та діє до 31.12.2007
р. Додатковими угодами від 08.01.2008 р. № 1
та від 01.12.2008 р. № 3 строк дії вказаного
договору субпідряду сторонами було
продовжено до 31.12.2009 р.

Судом першої інстанції під час
розгляду справи було встановлено, що
строк повернення Субпідрядником
Генпідряднику залишків матеріалів
договором не встановлений, в той же час
згідно з пунктом 7.2.2 договору
субпідряду Субпідрядник повертає на
склад Генпідрядника надлишки (залишки)
матеріалів по закінченню робіт, які, як
було встановлено судом, фактично
виконані у лютому 2010 р., про що свідчить
підписаний сторонами акт приймання
виконаних підрядних робіт №2 за лютий
2010 р.

За приписами статей 627, 628 та 629
Цивільного кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості. Зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства. Договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Відповідно до статті 631 Цивільного
кодексу України строком договору є час,
протягом якого сторони можуть
здійснити свої права і виконати свої
обов'язки відповідно до договору.
Договір набирає чинності з моменту
його укладення. Сторони можуть
встановити, що умови договору
застосовуються до відносин між ними,
які виникли до його укладення.
Закінчення строку договору не звільняє
сторони від відповідальності за його
порушення, яке мало місце під час дії
договору.

Аналогічні приписи містяться у пункті 7
статті 180 Господарського кодексу
України, статтею 193 якого також
передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Статтями 525, 526 цього Кодексу
передбачено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Проте, вказані приписи законодавства
були залишені поза увагою суду
апеляційної інстанції, як й залишені
поза увагою доводи позивача про
продовження між сторонами
правовідносин за договором субпідряду.

Крім того, встановивши обставини
стосовно того, що спірне майно належить
на праві власності третій особі - ПАТ
"Алчевський металургійний комбінат" та
дійшовши висновку, що позов ТОВ ПБП
"Азвоінтекс" про зобов'язання ТОВ
"Сантехмонтаж № 560" повернути це майно
містить в собі ознаки віндикаційного
позову, що регулюється Главою 29
Цивільного Кодексу України, що
свідчить про можливість вирішення
вказаного спору щодо повернення
спірного майна судом саме за позовом
власника такого майна - ПАТ "Алчевський
металургійний комбінат", судом
апеляційної інстанції не було
враховано, що відповідно до статті 838
Цивільного кодексу України замовник і
субпідрядник не мають права
пред'являти один одному вимоги,
пов'язані з порушенням договорів,
укладених кожним з них з генеральним
підрядником, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Проте, судом апеляційної інстанції
вказані норми законодавства не були
враховані та зроблено передчасний
висновок про можливість звернення до
суду за захистом порушеного права,
саме, ПАТ "Алчевський металургійний
комбінат", як власника майна в порядку
статті 387 Цивільного кодексу України,
не врахувавши положення статті 838
вказаного Кодексу.

Разом з цим, суд першої інстанції
задовольняючи позовні вимоги дійшов
висновку, що рішенням господарського
суду Донецької області від 12.08.2013 р. у
справі № 905/2366/13, у якій відмолено у
задоволенні позовних вимог ТОВ ПБП
"Азовінтекс" до ТОВ "Сантехмонтаж № 560"
про витребування майна вартістю 377333,00
грн., з підстав відсутності порушеного
права позивача через не надання ним
доказів надсилання вимоги про
повернення невикористаного
обладнання, строк повернення якого
договором не визначений, встановлені
факти, які в силу статті 35
Господарського процесуального кодексу
України не потребують доведення в
процесі розгляду даної справи, а саме
здійснення позивачем передачі та
прийняття представником відповідача,
на підставі довіреностей, матеріальних
цінностей (обладнання), що
підтверджується відповідними
накладними та невиконання останнім
зобов'язань за договором субпідряду
щодо повернення залишків матеріалів.

При цьому, як вбачається зі змісту
судового рішення, судом першої
інстанції були відхилені посилання
відповідача на те, що накладні та
довіреності не є належними доказами
передачі матеріалів, оскільки не
містять реквізитів, вказавши, що
оскільки зазначені документи
підтверджують факт передачі майна
Генпідрядником Субпідряднику, що було
встановлено рішенням суду від 12.08.2013 р.
у справі № 905/2366/13, при розгляді даної
справи, судом не досліджувались
вказані документи знову.

За приписами частин 1, 2 статті 35
Господарського процесуального кодексу
України обставини, визнані
господарським судом загальновідомими,
не потребують доказування. Факти,
встановлені рішенням господарського
суду (іншого органу, який вирішує
господарські спори), за винятком
встановлених рішенням третейського
суду, під час розгляду однієї справи, не
доводяться знову при вирішенні інших
спорів, в яких беруть участь ті самі
сторони.

Вказаною нормою встановлено, що
преюдиціальне значення процесуальним
законом надається саме фактам,
встановленим судовими рішеннями (в
тому числі в їх мотивувальних
частинах), але не правовій оцінці таких
фактів, здійсненій іншим судом чи іншим
органом, який вирішує господарський
спір. Тобто, преюдиціальні факти слід
відрізняти від оцінки іншим судом
певних обставин. Не мають
преюдиціального значення оціночні
судження, зроблені судом при вирішенні
іншої справи, ототожнення фактів,
встановлених цим судом, з їх юридичною
оцінкою.

Проте, судом першої інстанції під час
здійснення розгляду справи вказані
приписи законодавства були помилково
розтлумачені та застосовані, і як
наслідок, судом не було здійснено
розгляд справи відповідно до приписів
процесуального законодавства,
виходячи із суті заявлених позовних
вимог.

За приписами статті 840 Цивільного
кодексу України, якщо робота
виконується частково або в повному
обсязі з матеріалу замовника,
підрядник відповідає за неправильне
використання цього матеріалу.
Підрядник зобов'язаний надати
замовникові звіт про використання
матеріалу та повернути його залишок.

Якщо робота виконується з матеріалу
замовника, у договорі підряду мають
бути встановлені норми витрат
матеріалу, строки повернення його
залишку та основних відходів, а також
відповідальність підрядника за
невиконання або неналежне виконання
своїх обов'язків.

У пункті 7.2.2 договору субпідряду №
522/2007-187 від 20.06.2007 р. сторонами було
погоджено, що Субпідрядник, отримуючи
від Генпідрядника матеріали без оплати
як матеріали Генпідрядника,
зобов'язаний надати Генпідряднику лист
та довіреність на отримання
матеріалів.

Субпідрядник несе відповідальність за
збереження та цільове призначення
матеріалів, отриманих від
Генпідрядника на виконання
передбачених договором
будівельно-монтажних робіт.

При цьому Субпідрядник щомісячно з
актом виконаних робіт надає
Генпідряднику приймально-здавальний
акт про використані матеріали.

По закінченню робіт Субпідрядник
повертає надлишки (залишки) матеріалів
на склад Генпідрядника.

Субпідрядник у разі псування, втрати
або нецільового використання
матеріалів, відшкодовує Генпідряднику
їх вартість за ринковою ціною на момент
розрахунків, а також витрати, понесені
Генпідрядником при придбані, доставці,
зберіганні та інші витрати з цим
пов'язані.

Статтею 33 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу.

Доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких грунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Ці дані встановлюються такими
засобами: письмовими і речовими
доказами, висновками судових
експертів; поясненнями представників
сторін та інших осіб, які беруть участь
в судовому процесі. В необхідних
випадках на вимогу судді пояснення
представників сторін та інших осіб, які
беруть участь в судовому процесі, мають
бути викладені письмово (стаття 32 цього
Кодексу).

За приписами статті 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до статті 43 цього Кодексу
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковим.

Проте, здійснюючи судовий розгляд
справи судом першої інстанції спір,
виходячи із предмету та підстав позову,
у відповідності до визначених
позивачем правових підстав для
звернення до суду з таким позовом, на
підставі дослідження всіх доказів у
справі та надання оцінки всім доводам
сторін та документам, наданим
сторонами на підтвердження своїх вимог
та заперечень, зокрема, щодо наявності
у відповідача залишків спірних
матеріалів, розглянутий не був.

Оскільки в силу статті 1117
Господарського процесуального кодексу
України, касаційна інстанція не має
права встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені у рішенні або постанові
господарського суду чи відхилені ним,
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими, збирати нові
докази або додатково перевіряти
докази, судові рішення у даній справі
підлягають скасуванню, а справа -
направленню на новий розгляд до
господарського суду Донецької області.

При новому розгляді справи судам
необхідно врахувати викладене,
всебічно і повно перевірити доводи, на
яких ґрунтуються вимоги та заперечення
сторін, і в залежності від встановлених
обставин вирішити спір у відповідності
з нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин.

Керуючись статтями 43, 1117, пунктом 3
статті 1119, статтями 11110, 11111, 11112
Господарського процесуального кодексу
України Вищий господарський суд
України

П О С Т А Н О В И В :

Постанову Донецького апеляційного
господарського суду від 19.03.2014 р. у
справі № 905/6985/13 та рішення
господарського суду Донецької області
від 11.12.2013 р. скасувати, справу
направити на новий розгляд до
господарського суду Донецької області.

Касаційні скарги задовольнити
частково.

Головуючий суддя
Т. Дроботова

Судді:
Н. Волковицька

Л. Рогач