ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" червня 2014 р.
Справа № 8/5027/800/2011

а підписано 01.07.2014 р.

Львівський апеляційний господарський
суд у складі судової колегії під
головуванням судді
Матущака О.І.

суддів
Галушко Н.А.

Орищин Г.В.

розглянувши апеляційну скаргу
товариства з обмеженою

відповідальністю "Ріал Траст"

м. Чернівці

на рішення
господарського суду Чернівецької
області від 28.09.2011 р.

у справі
№8/5027/800/2011

за позовом
публічного акціонерного товариства

«Акціонерний комерційний
промислово-
інвестиційний
Чернівці» м.Чернівці

до відповідача
товариства з обмеженою

відповідальністю "Ріал Траст"

м. Чернівці

про
стягнення 4 739 222,78 грн.

за участю представників сторін від:

позивача: Бачинський А.В. - за
довіреністю №09-32/1123 від 18.09.2013 р.;

відповідача: Марчук Д.П.- за
довіреністю б/н від 18.09.2013 р.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Чернівецької області у даній справі
від 28.09.2011 р. позов задоволено у повному
об'ємі і стягнуто з відповідача на
користь позивача 4 310 196,47 грн.
заборгованості по кредиту, 189 597,27 грн.
пені за несвоєчасну сплату сум кредиту,
5 454,90 грн. пені за несвоєчасну сплату
відсотків за користування кредитом, 52
428,75 грн. інфляційних втрат, шляхом
звернення стягнення на предмет
іпотеки, а саме: поділене нерухоме
майно, реєстраційний номер 21484131, що
знаходиться за адресою м. Чернівці, вул.
Воробкевича Сидора, під номером першим
з літерою «А»(1-А), загальною площею 1 058,30
кв.м., з визначенням способу його
реалізації шляхом продажу на прилюдних
торгах за початковою ціною, визначеною
у межах процедури виконавчого
провадження.

Також стягнуто з відповідача
витрати по оплаті державного мита та
послуг на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу.

Рішення суду в загальному
мотивовано тим, що відповідачем
всупереч вимог кредитного договору №332
від 19.03.2008 р., укладеного між сторонами,
не сплачено суму кредитних коштів у
строк визначений договором, тому
виникла заборгованість по сплаті
основної суми боргу і внаслідок чого
правомірно позивачем також заявлено
до стягнення пеню та інфляційні втрати.

Оскільки на забезпечення кредиту
між цими ж сторонами 19.03.2008 р. було
укладено договір іпотеки, тому суд
першої інстанції без посилання на
вимоги Закону України «Про іпотеку» та
будь-які інші норми чинного
законодавства прийшов до висновку про
стягнення заявлених позивачем сум
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки у спосіб продажу на прилюдних
торгах за початковою ціною, визначеною
у межах процедури виконавчого
провадження.

Не погоджуючись із прийнятим
рішенням, відповідачем подано
апеляційну скаргу, у якій просить суд
апеляційної інстанції оскаржуване
рішення змінити в частині визначення
судом початкової ціни продажу предмету
іпотеки на прилюдних торгах не у сумі
визначеній у процедурі виконавчого
провадження, а у сумі 10 688 800 грн., як
передбачено п. 2.1 договору іпотеки.

Свої доводи апелянт обґрунтовує
тим, що у ст. 39 Закону України «Про
іпотеку» передбачено, у разі
задоволення судом позову про звернення
стягнення на предмет іпотеки у рішенні
суду зазначаються: початкова ціна
предмета іпотеки для його подальшої
реалізації.

Зазначені вимоги закону судом під
час прийняття оспорюваного рішення на
думку скаржника взагалі не враховано і
прийнято у цій частині неправомірне
рішення. При цьому, апелянтом не
заперечується існування боргу, його
розмір та відповідно розмір стягнутої
пені і інфляційних втрат.

Відповідачем подано відзив на
апеляційну скаргу у якому в загальному
зазначено, що незважаючи на існування
зазначеної у апеляційній скарзі вимоги
Закону України «Про іпотеку» щодо
зазначення у рішенні суду початкової
ціни предмету іпотеки для його
подальшої реалізації, апелянтом не
звернуто увагу на те, що п.6 ст. 38
вказаного Закону передбачає
встановлення ціни продажу предмета
іпотеки за рішенням суду або за згодою
між іпотекодавцем та
іпотекодержателем або на підставі
оцінки майна суб'єктом оціночної
діяльності, на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна.

Крім цього, згідно ч.2 ст. 43 цього ж
Закону, початкова ціна продажу
предмета іпотеки встановлюється
рішенням суду або за згодою між
іпотекодавцем та іпотекодержателем,
а якщо вони не досягли згоди, - на
підставі оцінки, проведеної
відповідно до законодавства про оцінку
майна і майнових прав та професійну
оціночну діяльність, при цьому
початкова ціна продажу майна не може
бути нижчою за 90 відсотків його
вартості, визначеної шляхом його
оцінки.

Також, позивач звертає увагу суду
і на те, що ч.1 ст. 59 Закону України «Про
виконавче провадження» врегульовано,
що визначення вартості майна боржника
проводиться державним виконавцем за
ринковими цінами, що діють на день
визначення вартості майна. Для оцінки
за регульованими цінами, оцінки
нерухомого майна, транспортних
засобів, повітряних, морських та
річкових суден державний виконавець
залучає суб'єкта оціночної діяльності
- суб'єкта господарювання, який
провадить свою діяльність відповідно
до Закону України «Про оцінку майна,
майнових прав та професійну
оціночну діяльність в Україні».

Враховуючи зазначений вище
аналіз норм чинного законодавства,
позивач вважає рішення суду першої
інстанції таким, що відповідає його
вимогам, а тому, просить апеляційний
суд залишити його без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

Представники сторін в судовому
засіданні підтримали власні доводи та
клопотання, викладені письмово
відповідно у апеляційній скарзі та
відзиві на таку.

Розглянувши наявні у справі
матеріали, давши належну оцінку
доводам апеляційної скарги, врахувавши
доводи та пояснення представників
сторін, колегія суддів апеляційного
господарського суду приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, а оскаржуване
рішення зміні шляхом заміни п.2
резолютивної частини щодо порядку
визначення початкової ціни предмету
іпотеки на прилюдних торгах.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції та перевірено апеляційним,
19.03.2008 р. між ЗАТ акціонерний
комерційний промислово-інвсстиційний
банк та ТзОВ «Ріал Траст» укладено
кредитний договір №332, згідно з п. 2.1
якого, банк зобов'язався надати
позичальнику кредиту сумі 15 000 000 грн., а
позичальник зобов'язався повернути
кредит та сплатити проценти,
встановлені цим договором.

Згідно п. 1 статуту
ПАТ«Акціонерний комерційний
промислово-інвсстиційний банк» є
правонаступником прав та зобовязань
ЗАТ «Акціонерний комерційний
промислово-інвсстиційний банк».

Відповідно до п.п. 2.2, 3.1
кредитного договору, кінцевий термін
повернення кредиту - не пізніше 14
березня 2011 року. Повернення кредиту
повинно здійснюватися позичальником
частинами у відповідності до доданого
графіку.

Кредит надається банком
позичальнику шляхом оплати протягом
дії цього договору розрахункових
документів (платіжних доручень)
позичальника безпосередньо з
позичкового рахунку №3255,
відкритого банком в філії "Відділення
Промінвестбанку в м. Чернівці", код
банку 356163, на рахунки контрагентів
позичальника відповідно до цільового
призначення кредиту.

Позивачем перераховано
відповідачу на позичковий рахунок
кредит у сумі 8 500 000 грн., що
підтверджується платіжними
дорученнями за період з 20.03.2008 р. по
08.09.2008 р. із цільовим призначенням,
згідно п. п. 2.3, 2.4 договору, на
реконструкцію незавершеного
будівництвом об'єкту будівлі під
багатоповерховий житловий будинок та
готель з добудовою, переобладнанням
частини першого поверху і підвалу під
магазин промислових та продуктових
товарів по вул. Хотинській, 54 «В» в м.
Чернівцях.

До зазначеного кредитного
договору щодо графіку погашення
кредиту вносились зміни. Останні зміни
внесені договором про внесення змін та
доповнень №225 від 30.07.2010 р. в якому
змінено пункт 2.1 щодо суми кредиту 6000000
грн. (залишок заборгованості на момент
укладення) та 2.2 кредитного договору,
щодо кінцевого терміну повернення
кредиту не пізніше 28 червня 2013 року
та графіку повернення кредиту.

Також, п.п. 4.2.7, 4.3.4 кредитного
договору передбачено, що незалежно від
настання кінцевого строку погашення
кредиту сплатити заборгованість за
кредитом, усі нараховані проценти та
неустойку за умови настання обставин,
зазначених в п. 4.3.4 цього договору.

Банк має право вимагати від
позичальника (незалежно від настання
строку погашення кредиту) сплати у
повному обсязі заборгованості за
кредитом та/або процентів за
користування ним, та/або процентів за
неправомірне користування кредитом,
суму неустойки і збитків, передбачених
цим договором, у випадках, якщо:
позичальник прострочив свої
зобов'язання по поверненню кредиту
та/або сплаті процентів за
користування кредитом щонайменше на
один календарний місяць відповідно до
умов цього договору.

Зважаючи на порушення
відповідачем умов кредитного договору,
позивач звернувся до відповідача із
листом № 34-2/13/1992 від 06.05.2011 р., який був
вручений відповідачу 18.05.2011 р. згідно
повідомлення про вручення поштового
відправлення, з вимогою сплатити
достроково у повному обсязі
заборгованість за кредитом та
процентами за користування ним, суму
неустойки та збитків на підставі
прострочення позичальником виконання
своїх зобов'язань.

Незважаючи на надіслану вимогу,
станом на дату звернення із позовом до
суду першої інстанції утворилась
заборгованість по основному тілу
кредиту у розмірі 4 384 552,12 грн.

Під час розгляду справи у суді,
відповідачем частково погашалась
заборгованість та на момент винесення
оскаржуваного рішення обгрунтовано
склала суму 4 310 196,47 грн. згідно
поданого позивачем належно
оформленого розрахунку, доданого до
останньої заяви про уточнення позовних
вимог, а враховуючи вимоги ст.22 ГПК
України, фактично до заяви про
зменшення позовних вимог.

Відповідно до ст.1054, ч.1 ст. 1049,
ст. 526 Цивільного кодексу України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
тій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у тій самій
кількості, того самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Якщо договором не встановлений
строк повернення позики або цей строк
визначений моментом пред'явлення
вимоги, позика має бути повернена
позичальником протягом тридцяти
днів від дня пред'явлення
позикодавцем вимоги про це, якщо інше
не встановлено договором.

Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Такі ж вимоги щодо обов'язковості
виконання зобов'язання встановлено і у
ст. 193 Господарського кодексу України,
в якій зазначено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Згідно пунктом 3.2 кредитного
договору в редакції договору про
внесення змін та доповнень №225 від
30.07.2010 р., проценти за користування
кредитом сплачуються позичальником,
виходячи із встановленої банком
процентної ставки у розмірі 20%
(двадцять) річних. У випадку
недотримання позичальником умов
переведення в термін до 01 серпня 2010 р.
грошових потоків на рахунки, відкриті у
філії «Відділення ПАТ Промінвестбанк в
м. Чернівці» пропорційно кредитній
заборгованості та не підтримання їх на
даному рівні протягом терміну
кредитування, процентна ставка за
користування кредитом підвищується на
3 (три) процента річних, починаючи з
наступного місяця, в якому виявлено
порушення умов. Банк надсилає
позичальнику повідомлення про зміну
відсоткової ставки протягом 5-тп
банківських днів з дати її збільшення.
Процентна ставка за користування
кредитом переглядається кожних шість
місяців від дати укладання цього
договору або договору про внесення
змін до цього договору у відповідності
до ситуації, яка складеться на
грошово-кредитному ринку України.
Пунктами 3.3. та 3.4 кредитного договору
передбачено порядок нарахування та
сплати відсотків за користування
кредитом.

Вірно встановлено судом першої
інстанції на підставі наявних у
матеріалах справи доказів (розрахунку)
та умов договору, на дату звернення з
позовом, позивачем правомірно за
період з 01.06.2010 р. по 25.07.2011 р. нараховано
відсотки за користування кредитом в
сумі 209 087,97 грн., яка відповідачем не
сплачена.

Відповідно до ст. 611 Цивільного
кодексу України, у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

Пунктом 5.3 кредитного договору
передбачено, що за несвоєчасне
повернення сум кредиту та/або
несвоєчасну сплату процентів за
користування кредитом та/або процентів
за неправомірне користування кредитом
позичальник сплачує банку пеню, яка
обчислюється від суми простроченого
платежу, у розмірі подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діє у період прострочення, та
нараховується щоденно.

Позивачем правомірно нараховано
та заявлено до стягнення пеню за
порушення строків погашення кредиту у
розмірі 189 597,27 грн. за період з 29.04.2011 р.
по 27.09.2011 р. з урахуванням
шестимісячного строку нарахування
такої з дати прострочення виконання
зобов'язання згідно вимог ч.6 ст. 232
Господарського кодексу України.

Аналогічно правомірно позивачем
нараховано та заявлено до стягнення
пеню за порушення строків погашення
відсотків за користування кредитом в
сумі 5 454,90 грн. за період з 01.06.2011 р. по
25.09.2011 р. згідно вимог ч.6 ст. 232
Господарського кодексу України.

У відповідності до ст. 625
Цивільного кодексу України, боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Таким чином позовні вимоги
позивача про стягнення заборгованості
з урахуванням встановленого індексу
інфляції у сумі 52 428,75 грн. за період з
01.08.2010 р. по 30.06.2011 р. також правомірно
задоволені судом першої інстанції.

Крім цього, вірно встановлено
судом першої інстанції, що в
забезпечення виконання зобов'язань по
кредитному договору №332 від 19.03.2008 р.
між сторонами цього ж 19.03.2008 р. укладено
договір іпотеки з застереженням про
задоволення вимог іпотекодержателя,
посвідчений 19.03.2008 р. приватним
нотаріусом Чернівецького міського
нотаріального округу Балан Р.Б. та
зареєстрований в реєстрі за № 2530 із
аналогічно посвідченими договорами
про внесення змін і доповнень від 09.10.2009
р. за реєстровим № 3444 та від 17.08.2010 р. за
реєстровим № 2859.

Згідно п. п.1.1, 1.2 договору іпотеки
із змінами, цей договір забезпечує
вимоги іпотекодержателя, що випливають
з кредитного договору № 332 від 19
березня 2008 року та договору про
внесення змін №225 від 30 липня 2010 року,
заборгованість по кредиту, відсотки за
користування кредитом у розмірі 20%
(двадцять) річних у гривнях, щомісячну
комісійну винагороду за управління
кредитом у розмірі 1 % (один відсоток)
річний у гривнях від фактичної
заборгованості по кредиту, за
неправомірне користування кредитом
сплатити проценти у розмірі 25 %
(двадцять п'ять відсотків) річних у
гривнях, неустойку (пеню, штрафи), а
також відшкодувати іпотекодержателю
всі збитки, понесені ним внаслідок
невиконання іпотекодавцем умов
кредитного договору у розмірі і у
випадках, передбачених кредитним
договором. Крім цього, іпотекою
забезпечені інші зобов'язання
іпотекодавця, що виникають в силу цього
договору.

Предметом іпотеки є поділене
нерухоме манно, що знаходиться за
адресою м.Чернівці, вулиця Воробкевича
Сидора, під номером першим з літерою "А"
(1-А), загальною площею 1058,30 кв.м, далі -
«Предмет іпотеки».

На земельній ділянці розташовані:
нежилі приміщення магазину 1-1 торговий
зал площею 109,20 кв.м.; 1-2 приміщення
площею 96,10 кв.м.; 1-6 торговий зал площею
100,30 кв.м.; 1-7 приміщення площею 95,20 кв.м.;
1-8 приміщення площею 11,10 кв.м.; 1-9
торговий зал площею 299,10 кв.м.; 1-10
приміщення площею 40,00 кв.м.; 1-11 комора
площею 1,80 кв.м., 1-12-комора площею 1,70
кв.м.; 1-13 умивальник площею 3,80 кв.м.; 1-14
вбиральня площею 2,00 кв.м.; 1-23 торговий
зал площею 255,20 кв.м.; 1-24 комора площею 1,80
кв.м.; 1-25 комора площею 1,80 кв.м.; 1-26
приміщення площею 35,20 кв.м.; 1-27
умивальник площею 2,00 кв.м.; 1-28 вбиральня
площею 2,00 кв.м.

Вартість предмету іпотеки за
погодженням сторін складає10 688 800 грн.

Задовольняючи позов та
визначаючи початкову ціну предмету
іпотеки на прилюдних торгах не у
оскаржуваному рішенні, а у межах
процедури виконавчого провадження,
судом першої інстанції не зроблено
посилання на чинні на той час норми
права, тобто, без нормативно-правового
обґрунтування.

Усуваючи даний недолік суду
першої інстанції, апеляційним судом
враховується, що у відповідності до ст.
39 Закону України «Про іпотеку» в
редакції, яка діяла на дату прийняття
оспорюваного рішення, у разі
задоволення судом позову про звернення
стягнення на предмет іпотеки у рішенні
суду зазначаються: загальний розмір
вимог та всі його складові, що
підлягають сплаті іпотекодержателю з
вартості предмета іпотеки; опис
нерухомого майна, за рахунок якого
підлягають задоволенню вимоги
іпотекодержателя; заходи щодо
забезпечення збереження предмета
іпотеки або передачі його в управління
на період до його реалізації, якщо такі
необхідні; спосіб реалізації
предмета іпотеки шляхом проведення
прилюдних торгів або застосування
процедури продажу, встановленої
статтею 38 цього Закону; пріоритет та
розмір вимог інших кредиторів, які
підлягають задоволенню з вартості
предмета іпотеки; початкова ціна
предмета іпотеки для його
подальшої реалізації.

Згідно ч.6 ст. 38 цього ж Закону,
ціна продажу предмета іпотеки
встановлюється за згодою між
іпотекодавцем і іпотекодержателем
або на підставі оцінки майна суб'єктом
оціночної діяльності, на рівні, не
нижчому за звичайні ціни на цей вид
майна.

Як вбачається із матеріалів
справи, зокрема із п.1.2 договору іпотеки
від 19.03.2008 р., сторони за спільною згодою
визначили вартість предмету іпотеки
за ціною 10 688 800 грн.

Таким чином, приймаючи рішення,
суд першої інстанції припустився
помилки та всупереч вимог імперативної
норми чинного законодавства не
визначив початкову ціну предмету
іпотеки та відповідно не зазначив її у
оспорюваному рішенні, безпідставно
доручив її визначити у іншій, не
судовій процедурі, а процедурі
виконання такого судового рішення.

Аналогічної правової позиції
притримується і Вищий господарський
суд України, яка викладена у його
постановах зі справи № 34/38 від 26.07.2011 р.
та від 17.01.2013 р.

Заперечення позивача із посиланням на
ч.2 ст. 43 Закону України «Про іпотеку»,
де початкова ціна продажу предмета
іпотеки встановлюється рішенням
суду або за згодою між
іпотекодавцем та іпотекодержателем,
а якщо вони не досягли згоди, - на
підставі оцінки, проведеної
відповідно до законодавства про оцінку
майна і майнових прав та професійну
оціночну діяльність, не є на думку
судової колегії достатньо
вмотивованим, оскільки у названому
вище п. 1.2 договору іпотеки, така ціна
сторонами погоджена. При цьому,
законодавець не обмежує часом, певним
періодом, певними обставинами чи
передбаченою законодавством формою
досягнення сторонами згоди щодо
початкової ціни предмету іпотеки.

В контексті вищезазначеного,
колегія суддів вважає, що вирішивши
вірно спір по суті, суд першої
інстанції у п. 2 резолютивної частини
рішення припустився помилкового
висновку щодо визначення початкової
ціни предмету іпотеки на стадії
виконання судового рішення.

Згідно ст. 33, абзацу 2 ст. 34, ст.
43 Господарського процесуального
кодексу України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень.

Обставини справи, які відповідно
до законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Господарський суд оцінює докази
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Позивачем не подано суду належних
та допустимих доказів, які б
підтверджували обґрунтованість
заперечень проти апеляційної скарги з
огляду на викладене вище.

Згідно ст.ст. 101, 103, ч.1 ст. 104 вказаного
Кодексу, у в процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі та додатково
поданими доказами повторно розглядає
справу. Апеляційний господарський суд
не зв'язаний доводами апеляційної
скарги і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Апеляційна інстанція за
результатами розгляду апеляційної
скарги має право: залишити рішення
місцевого господарського суду без
змін, а скаргу без задоволення;
скасувати рішення повністю або
частково і прийняти нове рішення;
скасувати рішення повністю або
частково і припинити провадження у
справі або залишити позов без розгляду
повністю або частково; змінити рішення.

Підставами для скасування або
зміни рішення місцевого
господарського суду є: 1) неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи; 2) недоведеність обставин,
що мають значення для справи, які
місцевий господарський суд визнав
встановленими; 3) невідповідність
висновків, викладених у рішенні
місцевого господарського суду,
обставинам справи; 4) порушення або
неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права.

Оскільки апеляційну скаргу
задоволено, у відповідності до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, на позивача покладається
обов'язок відшкодувати відповідачу
витрати на оплату судового збору за
перегляд справи у апеляційній
інстанції.

На підставі вищевикладеного,
керуючись статтями 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 104,
105 Господарського процесуального
кодексу України,

Львівський апеляційний
господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу задовольнити.

2. Рішення господарського суду
Чернівецької області від 28.09.2011 р. у
справі № 8/5027/800/2011 змінити.

3. Виключити з п.2 його резолютивної
частини слова: «…визначеною у межах
процедури виконавчого провадження» і
замінити на слова і цифри «…у сумі 10 688
800 грн.»

4. В решта частині резолютивну частину
рішення, залишити без змін.

5. Стягнути з публічного акціонерного
товариства «Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк» в особі
філії «Відділення ПАТ Промінвестбанк в
м. Чернівці»(вул.Головна, 205 м.Чернівці,
р/р 290969021 у відділенні ПАТ
Промінвестбанк в м. Чернівці МФО 356163,
ідентифікаційний ) на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю «Ріал Траст»(пл.
Театральна, 6 м. Чернівці, ) 609,00 грн. витрат по оплаті судового
збору за перегляд справи у апеляційній
інстанції.

6. Видачу наказу доручити
господарському суду Чернівецької
області.

7. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

8. Справу повернути до господарського
суду Чернівецької області.

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 01.07.2014 р.

Головуючий суддя
Матущак О.І.

Судді
Галушко Н.А.

Орищин Г.В.