КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2014 р. Справа№ 910/4357/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Синиці О.Ф.

Ткаченка Б.О.

при секретарі: Волуйко Т.В.

Представники сторін:

позивача:ОСОБА_2, за довіреністю;

відповідача:ОСОБА_3, за довіреністю;

розглянувши апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
"Акціонерна страхова компанія "ІНГО
Україна"

на рішення господарського суду
міста Києва від 09.04.2014

у справі № 910/4357/14 (суддя:
Трофименко Т.Ю.)

за позовом Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "ІНГОССТРАХ"

до Приватного акціонерного
товариства "Акціонерна страхова
компанія "ІНГО Україна"

про стягнення 38850,97 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 09.04.2014 у справі № 910/4357/14
позовні вимоги задоволено повністю.

Стягнуто з Приватного акціонерного
товариства "Акціонерна страхова
компанія "ІНГО Україна" на користь
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "ІНГОССТРАХ" 38 850
грн. 97 коп. - страхового відшкодування,
1827 грн. 00 коп. судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням,
Приватне акціонерне товариство
"Акціонерна страхова компанія "ІНГО
Україна" звернулось до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, у відповідності
до якої просить скасувати рішення
господарського суду міста Києва від
09.04.2014 у справі № 910/4357/14 і прийняти нове
рішення, яким повністю відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Скарга мотивована тим, що
господарським судом міста Києва не в
повному обсязі були з'ясовані
обставини, що мають значення для
справи, а також були порушені,
неправильно застосовані норми
матеріального та процесуального права,
а також не було враховано, що сума
страхового відшкодування була
виплачена з врахуванням ПДВ, а ФОП
ОСОБА_4, який здійснював ремонт
автомобіля і на чий рахунок було
виплачено страхове відшкодування не є
платником ПДВ.

Розпорядженням заступника Голови
Київського апеляційного
господарського суду від 19.05.2014 № 910/4357/14
у справі № 910/4357/14 сформовано для
розгляду апеляційної скарги колегію
суддів у складі: головуючий суддя:
Зеленін В.О., судді: Синиця О.Ф., Шевченко
Е.О.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 19.05.2014 прийнято
до розгляду справу № 910/4357/14. Розгляд
апеляційної скарги призначений на
23.06.2014 об 11:30.

23.06.2014 представник скаржника в судовому
засіданні підтримав апеляційну скаргу
і просив суд її задовольнити.

23.06.2014 представник позивача в судовому
засіданні заперечував проти
задоволення апеляційної скарги і
просив суд рішення господарського суду
міста Києва від 09.04.2014 у справі № 910/4357/14
залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, колегія суддів встановила
наступне.

23.05.2012 між Приватним акціонерним
товариством "Страхова компанія
"Інгосстрах" (позивач) та Товариством з
обмеженою відповіддю "Автоприват"
(страхувальник) був укладений Договір
страхування наземного транспорту
№КІVOCPS-13OTFC, термін дії якого з 30.01.2013р.
по 29.01.2014р.

За умовами зазначеного договору було
застраховано автомобіль марки SKODA Oktavia
Tour р.н. НОМЕР_2, 2007 року випуску.

30.10.2013 о 23 год. 00 хв. в м. Києві на площі
Європейській сталася дорожньо -
транспортна пригода, внаслідок якої
відбулося зіткнення застрахованого
позивачем автомобіля марки SKODA Oktavia Tour
р.н. НОМЕР_2, 2007 року випуску під
керуванням ОСОБА_5 та автомобілем MERCEDES
-Benz р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_6.

Згідно постанови Шевченківського
районного суду м. Києва №761/30193/13-п від
13.12.2013р. дорожньо-транспортна пригода
сталась внаслідок порушення ОСОБА_6
Правил дорожнього руху України та
якого притягнуто до адміністративної
відповідальності за вчинення
правопорушення передбаченого ст. 124
КУпАП України.

На день коли сталася вказана вище
дорожньо-транспортна пригода цивільна
відповідальність власника
транспортного засобу - автомобіля MERCEDES
-Benz р.н. НОМЕР_1 застрахована у
відповідача за полісом АВ 8131942.

Відповідно до ст. 22 Закону України " Про
обов'язкове страхування цивільно -
правової відповідальності власників
наземних транспортних засобів ", при
настанні страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 зазначеного Закону України "
Про обов'язкове страхування цивільно -
правової відповідальності власників
наземних транспортних засобів"
передбачено, що у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством.

Частиною 1 ст. 5 Закону України " Про
оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність в
Україні " визначено, що суб'єктами
оціночної діяльності є: суб'єкти
господарювання - зареєстровані в
установленому законодавством порядку
фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, а також
юридичні особи незалежно від їх
організаційно-правової форми та форми
власності, які здійснюють господарську
діяльність, у складі яких працює хоча б
один оцінювач, та які отримали
сертифікат суб'єкта оціночної
діяльності відповідно до цього Закону.

Відповідно до абз.10 ч. 2 ст. 7 зазначеного
Закону України, проведення оцінки
майна є обов'язковим у випадку
визначення збитків або розміру
відшкодування.

Згідно ст. 34 Закону України " Про оцінку
майна, майнових прав та професійну
оціночну діяльність в Україні ", а також
п. 4.3 Методики товарознавчої експертизи
та оцінки колісних транспортних
засобів, затвердженої спільним Наказом
Міністерства юстиції України, Фонду
державного майна України, як належний
доказ розміру заподіяної шкоди,
вартості та об'єму необхідних для
проведення відновлення пошкодженого
транспортного засобу робіт, - має бути
наданий відповідний звіт суб'єкта
оціночної діяльності.

Відповідно до звіту №58/11/13 від 12.11.2013р.
про оцінку автомобіля SKODA Oktavia Tour р.н.
НОМЕР_2, 2007 року випуску з визначення
вартості матеріального збитку,
вартість матеріального збитку з
врахуванням фізичного зносу та ВТВ
становить 39360,97 грн.

Позивач, виконуючи свої зобов'язання за
договором, сплатив суму страхового
відшкодування у розмірі 39360,97 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№ 1296 від 26.11.2013.

Дослідивши матеріали справи, колегія
суддів прийшла до висновку, що доводи
апеляційної скарги є такими, що
спростовуються матеріалами справи, а
тому не дають підстав для скасування
прийнятого у справі судового рішення з
огляду на наступне.

Страхувальниками відповідно до
положень статті 984 ЦК України, а також
ст. 353 Господарського кодексу України
та ст. 2 Закону "Про страхування" можуть
бути юридичні особи та дієздатні
фізичні особи, які уклали із
страховиками договори страхування або
є страхувальниками відповідно до
законодавства України.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" передбачено, при настанні
страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 27 Закону України "Про
страхування" та ст. 993 ЦК України до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
збитки.

Шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187
Цивільного кодексу України).

Статтею 1187 ЦК України встановлено
відповідальність за завдання шкоди
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Крім того, у п. 4 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27 березня
1992 року надано приблизний перелік
володільців джерел підвищеної
небезпеки, до яких, зокрема, належать
власники джерел підвищеної небезпеки
(кооперативи, акціонерні товариства,
громадяни тощо); організації, що
володіють джерелами підвищеної
небезпеки на праві повного
господарського відання або на праві
оперативного управління (державні
підприємства та установи); організації
та громадяни, що володіють джерелами
підвищеної небезпеки на підставі
відповідних договорів (договору
оренди, підряду); громадяни, які мають
доручення на керування транспортним
засобом; організації, що володіють
джерелами підвищеної небезпеки на
підставі адміністративного акта про
передачу їх у тимчасове користування.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про
страхування" страхування - це вид
цивільно-правових відносин щодо
захисту майнових інтересів громадян та
юридичних осіб у разі настання певних
подій (страхових випадків), визначених
договором страхування або чинним
законодавством, за рахунок грошових
фондів, що формуються шляхом сплати
громадянами та юридичними особами
страхових платежів (страхових внесків,
страхових премій) та доходів від
розміщення коштів цих фондів.

Статтею 4 Закону України "Про
страхування" визначено, що майнові
інтереси, які пов'язані із володінням,
користуванням і розпорядженням майном,
а також інтереси, пов'язані з
відшкодуванням страхувальником
заподіяної ним шкоди особі або її
майну, а також шкоди, заподіяної
юридичній особі (страхування
відповідальності) віднесені до
об'єктів страхування.

Абзацом 1 статті 9 Закону України „Про
страхування" визначено, що страхова
сума - грошова сума, в межах якої
страховик відповідно до умов
страхування зобов'язаний провести
виплату при настанні страхового
випадку.

Абзацом 16 ст.9 Закону України „Про
страхування" визначено, що страхове
відшкодування - це страхова виплата,
яка здійснюється страховиком у межах
страхової суми за договорами майнового
страхування і страхування
відповідальності при настанні
страхового випадку.

Згідно із статтею 27 Закону України
„Про страхування" страховик має право
вимоги в межах його фактичних затрат.

Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного Суду України №6 від 27
березня 1992 року "Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди" суди, розглядаючи
позови про відшкодування шкоди,
повинні мати на увазі, що шкода,
заподіяна майну юридичної особи,
підлягає відшкодуванню в повному
обсязі особою, яка її заподіяла, за
умови, що дії останньої були
неправомірними, а між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи.

Згідно статті 1191 Цивільного кодексу
України, особа, яка відшкодувала шкоду,
завдану іншою особою, має право
зворотної вимоги (регресу) до винної
особи у розмірі виплаченого
відшкодування, якщо інший розмір не
встановлений законом.

Згідно статті 228 Господарського
кодексу України, учасник господарських
відносин, який відшкодував збитки, має
право стягнути збитки з третіх осіб у
порядку регресу.

Отже відповідно до вищенаведених вимог
закону позивач після виплати
страхового відшкодування отримав
право зворотної вимоги до особи,
відповідальної за завдану шкоду.

Як зазначалось раніше позивач здійснив
сплату суми страхового відшкодування
у розмірі згідно звіту №58/11/13 від
12.11.2013р. на підставі платіжного
доручення № 1296 від 26.11.2013. на рахунок
ТОВ «Автоприват», а не на рахунок ФОП
ОСОБА_4, який начебто здійснював ремонт
автомобіля.

Таким чином, позивачем визначено суму
страхового відшкодування враховуючи
положення ст. 29 Закону України " Про
обов'язкове страхування цивільно -
правової відповідальності власників
наземних транспортних засобів" та ст. 34
Закону України " Про оцінку майна,
майнових прав та професійну оціночну
діяльність в Україні ", а також п. 4.3
Методики товарознавчої експертизи та
оцінки колісних транспортних засобів,
затвердженої спільним Наказом
Міністерства юстиції України, Фонду
державного майна України.

Так, відповідно до узагальнення
судової практики Верховним судом
України щодо питань, які виникають з
договорів страхування зазначено, що
визначаючи розмір заподіяної шкоди при
страхуванні наземного транспорту, суди
у разі виникнення спору щодо
визначення розміру заподіяної шкоди,
як правило, виходять із фактичної
(реальної) суми, встановленої висновком
судової автотоварозначної експертизи,
або відповідними документами станції
технічного обслуговування, на якій
проводився ремонт автомобіля.

При цьому нерідко до виплати
заявляється сума ремонту автомобіля з
урахуванням податку на додану вартість
(далі - ПДВ). Зазначена сума, виходячи з
умов договорів, укладених на підставі
чинного законодавства та правил,
розроблених кожною страховою
компанією, виплачується останньою або
стягується судом після надання
документів про такі витрати. Судам у
таких випадках слід з'ясувати
наявність двох обставин: 1) фактичне
здійснення ремонту автомобіля; 2) чи
зареєстрований надавач послуг з
ремонту автомобіля є платником ПДВ.

Суд відзначає, що в розумінні ст. 33, 36
Господарського процесуального кодексу
України скаржник не надав ні до суду
першої інстанції ні до суду
апеляційної інстанції докази які б
підтверджували його вимоги та
заперечення.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.
Тобто, підставами для захисту
цивільного права є його порушення,
невизнання або оспорювання.

За таких обставин висновки суду першої
інстанції про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, а тому рішення
господарського суду міста Києва від
09.04.2014 у справі № 910/4357/14 відповідає
чинному законодавству, фактичним
обставинам та матеріалам справи і
підстав для його скасування або зміни
не вбачається.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства "Акціонерна
страхова компанія "ІНГО Україна"
залишити без задоволення, а рішення
господарського суду міста Києва від
09.04.2014 у справі № 910/4357/14 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/4357/14 повернути
до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів.

Головуючий суддя
В.О. Зеленін

Судді
О.Ф. Синиця

Б.О. Ткаченко