ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2014 р.
Справа № 914/1955/14

За позовом: ОСОБА_1, м.Львів

до відповідача: Публічного
акціонерного товариства «Галичфарм»,
м.Львів

про визнання права на користування
земельною ділянкою

Суддя Щигельська О.І.

при секретарі Зарицькій О.Р.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2 - представник за
довіреністю

від відповідача: Гринів М.-А.Л. -
представник за довіреністю

Суть спору: позов заявлено ОСОБА_1,
м.Львів до Публічного акціонерного
товариства «Галичфарм», м.Львів про
визнання права на користування
земельною ділянкою, а саме: 0,0016 частини
земельних ділянок, розташованих за
адресою: АДРЕСА_1, що належать
Відкритому акціонерному товариству
«Галичфарм» на праві користування,
відповідно до договорів оренди
земельних ділянок, укладених між
Відкритим акціонерним товариством
«Галичфарм» та Львівською міською
радою та зареєстрованих 18.02.2013р. у
Львівській міській раді за №Л-1716, Л-1717
та Л-1718.

Ухвалою суду від 10.06.2014р. порушено
провадження у справі та призначено до
розгляду в судовому засіданні на
25.06.2014р.

Представникам сторін роз'яснено права,
передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України.

Представник позивача в судовому
засіданні 25.06.2014р. позовні вимоги
підтримав повністю з підстав,
зазначених у позовній заяві. Ствердив,
зокрема, що позивач є акціонером ПАТ
«Галичфарм» із загальною кількістю
цінних паперів - 22, що дорівнює 0,0016%
статутного фонду відповідача. Позовні
вимоги щодо частини майнових прав
відповідача, зокрема права на
користування 0,0016 частини земельної
ділянки обґрунтовано розміром частки
акціонера у статутному фонді та тим, що
п.ОСОБА_1 протягом тривалого часу не
отримувала дивідендів. Просив позов
задоволити.

Представник відповідача в судовому
засіданні 25.06.2014р. проти позову
заперечив з підстав, вказаних у
поданому ним відзиві (вх.№27411/14 від
25.06.2014р.), на підтвердження своєї
правової позиції долучив до матеріалів
справи документи (вх.№27410/14 від 25.06.2014р.).
Зазначив, що вимога позивача
необґрунтована, оскільки законом не
передбачено права акціонера на
визнання за ним права на користування
майном товариства відповідно до
сукупності належних йому акцій. Відтак,
у задоволенні позову просив відмовити.

Суд вважає за можливе розглянути
справу за наявними в ній матеріалами, в
яких достатньо доказів для прийняття
рішення по суті спору, у відповідності
до ч.3 ст.4-3 ГПК України, судом
створювались сторонам необхідні умови
для встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства, у зв'язку із чим
передбачені у ст.77 ГПК України підстави
для відкладення розгляду справи не
вбачаються.

Розглянувши матеріали справи та
оцінивши подані докази в їх сукупності,
заслухавши пояснення представників
сторін, судом встановлено наступне.

Відповідно до п.1.1 Статуту Публічного
акціонерного товариства «Галичфарм»
(зареєстрований 05.04.2013р. за №3004013;
далі - Статут), товариство засновано
шляхом перетворення Державного
підприємства «Львівське виробниче
хіміко-фармацевтичне об'єднання
«Львівфарм» у акціонерне товариство
відкритого типу «Галичфарм» та шляхом
зміни, найменування товариства,
відповідно до Закону України «Про
акціонерні товариства» від 17.09.2008р.
№514-VI.

Акціонерами товариства, згідно п.4.1
Статуту, можуть бути фізичні та
юридичні особи, держава (в особі органу,
уповноваженого управляти державним
майном) або територіальна громада (в
особі органу, уповноваженого управляти
комунальним майном), які є власниками
акцій товариства.

Згідно з даними зведеного облікового
реєстру власників цінних паперів
Акціонерного товариства відкритого
типу «Галичфарм» від 21.03.2013р., п.ОСОБА_1 є
власником 22 простих іменних акцій.

Позивач вважає, що оскільки ним, як
акціонером, протягом тривалого часу не
отримуються дивіденди, то він має право
на частину майнових прав відповідача,
зокрема, право на користування 0,0016
частини земельних ділянок, орендарем
яких ПАТ «Галичфарм» (відповідач по
справі, орендар за договорами) є згідно
договорів, укладених останнім із
Львівською міською радою (орендодавець
за договорами), а саме: №Л-1716, Л-1717 та
Л-1718 від 18.02.2013р., за якими орендар
прийняв у строкове платне користування
три земельні ділянки, які знаходяться у
АДРЕСА_1, загальною площею 7,18га.
Зазначені договори укладено на 5 років
до 24.11.2016р. Зазначене зумовило
звернення до суду із позовною заявою.

При вирішенні спору суд виходив з
наступного.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України
«Про акціонерні товариства»,
акціонерним є господарське товариство,
статутний капітал якого поділено на
визначену кількість часток однакової
номінальної вартості, корпоративні
права за якими посвідчуються акціями.

Згідно з ч.1 ст.20 цього ж Закону, акція
товариства посвідчує корпоративні
права акціонера щодо цього
акціонерного товариства. Як визначено
ч.1 ст.167 ГК України, корпоративні права -
це права особи, частка якої
визначається у статутному капіталі
(майні) господарської організації, що
включають правомочності на участь цієї
особи в управлінні господарською
організацією, отримання певної частки
прибутку (дивідендів) даної
організації та активів у разі
ліквідації останньої відповідно до
закону, а також інші правомочності,
передбачені законом та статутними
документами.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.25 Закону України
«Про акціонерні товариства», кожною
простою акцією акціонерного
товариства її власнику - акціонеру
надається однакова сукупність прав,
включаючи права на: 1) участь в
управлінні акціонерним товариством; 2)
отримання дивідендів; 3) отримання у
разі ліквідації товариства частини
його майна або вартості частини майна
товариства; 4) отримання інформації про
господарську діяльність акціонерного
товариства. Акціонери - власники
простих акцій товариства можуть мати й
інші права, передбачені актами
законодавства та статутом
акціонерного товариства.

Суд звертає увагу, що п.4.3 Статуту, у
якому закріплено права акціонерів -
власників простих іменних акцій, не
передбачено права акціонера на майно
(майнові права) товариства, яке не
ліквідовано, в тому числі, користування
майном, яке передано товариству на
підставі договору оренди, чи його
частиною, відповідно до сукупності
належних йому акцій.

Посилання позивача на ч.1 ст.86 ГК
України, якою визначено, що вкладами
учасників та засновників
господарського товариства можуть бути
будинки, споруди, обладнання та інші
матеріальні цінності, цінні папери,
права користування землею, водою та
іншими природними ресурсами,
будинками, спорудами, а також інші
майнові права (включаючи майнові права
на об'єкти інтелектуальної власності),
кошти, в тому числі в іноземній валюті,
не враховано судом, оскільки земельні
ділянки, право на користування
частиною яких є предметом спору по
даній справі, передані у строкове
платне користування ПАТ «Галичфарм» на
підставі договорів оренди та не може
вважатись вкладом учасників чи
засновників господарського товариства
в розумінні норми ч.1 ст.86 ГК України.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить
до висновку, що в задоволенні позовних
вимог слід відмовити за
безпідставністю.

Відповідно до ч.1 ст.49 ГПК України,
судовий збір у спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших підстав
покладається на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог,
відтак, витрати зі сплати судового
збору слід покласти на позивача.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. У задоволенні позову відмовити
повністю.

2. Строк і порядок оскарження рішення
суду визначені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повне рішення складено 27.06.2014р.

Суддя
Щигельська О.І.