ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

24.06.14р. Справа № 904/3244/14

За позовом публічного акціонерного
товариства "КРИВОРІЖГАЗ", м. Кривий Ріг,
Дніпропетровська область

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.
Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості за
договором

Суддя Петренко І.В.

Секретар судового засідання
Пономарьов Є.О.

Представники:

Від позивача: представник Лихин М.М. -
довіреність № б/н від 30.12.13р.

Від відповідача: фізична
особа-підприємець ОСОБА_1

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство
"Криворіжгаз", м.Кривий Ріг,
Дніпропетровська область (далі по
тексту - позивач) звернулося до
господарського суду з позовною заявою
до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,
м.Кривий Ріг, Дніпропетровська область
(далі по тексту - відповідач) про
стягнення 41516,30грн. (з яких 39422,13грн.
основна заборгованість; 304,61грн. - пеня;
155,90грн. - три відсотки річних; 1633,66грн.
втрати від інфляції).

Судові витрати по справі позивач
просить суд стягнути з відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між
сторонами укладено договір
№2013/ТП-ПР-1906 від 21.12.12р. на постачання
відповідачу природного газу за
регульованим тарифом. На виконання
умов укладеного між сторонами договору
позивач в період з лютого 2014 року по
квітень 2014 року поставив відповідачу
природній газ, однак відповідач його
вчасно не оплатив, у зв'язку з чим
позивач звернувся до суду з даною
позовною заявою.

За результатами розгляду позовної
заяви за вих. № 22/3211 від 12.05.14р. ухвалою
суду від 15.05.14р. порушено провадження по
справі та призначено слухання на 03.06.14р.

Суд розгляд справи відкладав з 03.06.14р.
на 19.06.14р.

Суд оголошував перерву з 19.06.14р. на
24.06.14р.

Відповідно до п.3.9.1. постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 Господарського процесуального
кодексу України.

У разі присутності сторони або іншого
учасника судового процесу в судовому
засіданні протокол судового засідання,
в якому відображені відомості про явку
сторін (пункт 4 частини другої статті 811
Господарського процесуального кодексу
України), є належним підтвердженням
повідомлення такої сторони (іншого
учасника судового процесу) про час і
місце наступного судового засідання.

За змістом зазначеної статті 64
Господарського процесуального кодексу
України, зокрема, в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом. Доказом такого
повідомлення в разі неповернення
ухвали підприємством зв'язку може бути
й долучений до матеріалів справи та
засвідчений самим судом витяг з
офіційного сайту Українського
державного підприємства поштового
зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження
пересилання поштових відправлень, який
містить інформацію про отримання
адресатом відповідного поштового
відправлення, або засвідчена копія
реєстру поштових відправлень суду.

Позивач про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином, що
підтверджується протоколом судового
засідання від 19.06.14р. в якому містяться
відомості про явку в судове засідання
повноважного представника позивача.

Представник позивача позовні вимоги
підтримав.

Відповідач про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином, що
підтверджується протоколом судового
засідання від 19.06.14р. в якому містяться
відомості про явку в судове засідання
повноважного представника відповідача
та безпосередньо самого відповідача.

Відповідач позовні вимоги визнав,
неналежне виконання зобов'язання
пояснив тяжким матеріальним
становищем.

Суд розглянув справу за наявними в ній
матеріалами відповідно до ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України.

У судовому засіданні, яке відбулося
24.06.14р. в порядку ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України,
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Під час розгляду справи судом
досліджені письмові докази, що
містяться в матеріалах справи.

Розглянувши матеріали справи, подані
документи, заслухавши пояснення
повноважних представників сторін,
господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

21.12.12р. між публічним акціонерним
товариством "Криворіжгаз" (далі по
тексту - позивач, постачальник) та
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1
укладено договір на постачання
природного газу за регульованим
тарифом №2013/ТП-ПР-1906 (далі по тексту -
договір). Відповідно до пункту 1.1
договору постачальник протягом 2013 року
здійснює споживачу постачання
природного газу в обсягах і порядку,
передбачених договором для
забезпечення потреб споживача, а
споживач оплачує постачальнику
вартість газу у розмірах, строках,
порядку та на умовах, передбачених
договором.

Відповідно до пункту 1.2 договору
передача газу за цим договором
здійснюється на межах балансової
належності об'єктів споживача
відповідно до актів розмежування
ділянок обслуговування.

Відповідно до пункту 2.1 договору
договірні обсяги постачання газу
споживачу наводяться в додатку 2 до
договору.

Згідно з пунктом 2.6 договору послуги з
постачання газу документально
оформлюються підписаними сторонами
актами прийому-передачі газу, що
оформляються згідно з даними вузлів
обліку, визначених в додатку №1 до
договору.

Відповідно до пункту 2.7 договору
постачальник до 02 числа, наступного за
звітним місяцем, надає споживачу два
примірники акту приймання-передачі
газу за звітний місяць, підписані
уповноваженим представником та
скріплені печатками постачальника.

Згідно з пунктом 2.8 договору споживач
протягом двох робочих днів з дати
одержання акта приймання-передачі газу
зобов'язаний повернути постачальнику
один примірник оригіналу акта
приймання-передачі газу, підписаний
уповноваженим представником та
скріплений печаткою споживача, або
надати в письмовій формі мотивовану
відмову від підписання акту
приймання-передачі газу.

Пунктом 2.9 договору визначено, що акти
приймання-передачі газу є підставою
для остаточних розрахунків споживача з
постачальником.

Пунктом 4.1 договору визначено, що
розрахунки за реалізований
споживачеві газ здійснюється за
цінами, що встановлюються національною
комісією, яка здійснює державне
регулювання у сфері енергетики.

Пунктом 4.6 договору визначено, що
оплата вартості послуг з постачання
газу здійснюється споживачем
авансовими та/або плановими платежами
із розрахунку договірного обсягу
постачання газу протягом періоду
оплати відповідно до додатка 2 до
договору.

Авансові платежі сплачуються
споживачем постачальнику на
розрахунковий рахунок зі спеціальним
режимом використання у розмірі 100
відсотків від вартості запланованого
або погодженого постачальником
обсягом газу на розрахунковий період
за п'ять календарних днів до початку
місяця поставки газу (підпункт 4.6.3
пункту 4.6 договору).

У випадку недоплати вартості послуг з
постачання газу за розрахунковий
період споживач проводить остаточний
розрахунок не пізніше п'ятого числа
місяця, наступного за розрахунковим
(підпункт 4.6.3 пункту 4.6 договору).

Сторони домовилися, що під поняттям
"недоплата вартості послуг з
постачання газу" вони розуміють
недоплату споживачем вартості
фактично спожитого понад запланований
або узгоджений на розрахунковий період
з постачальником обсяг газу.

Одним із обов'язків постачальника,
відповідно до підпункту 5.1.2 пункту 5.1
договору є забезпечення постачання
газу до пунктів призначення на умовах
та в обсягах, визначених договором.

Правом постачальника, відповідно до
підпункту 5.2.1 пункту 5.2 договору є
отримання від споживача плати за
поставлений газ за цінами, визначеними
в розділі 4 договору.

Споживач зобов'язаний, зокрема
оплачувати постачальнику вартість
поставленого газу на умовах та в
обсягах, визначених договором.

В рамках укладеного між сторонами
договору відповідач згідно актів
прийому-передачі природного газу в
період з лютого по березень 2014 року
поставив відповідачу 11158 кубічних
метрів природного газу на загальну
суму 47192,45грн., що підтверджується
долученими до матеріалів справи актами
прийому-передачі №КР000001790 від 28.02.14р. на
суму 20394,52грн. (а.с.19) та №КР000002741 від
31.03.14р. на суму 26797,93грн.

За отриманий від позивача природній
газ відповідач розрахувався частково,
у сумі 7770,32грн.

Станом на час розгляду справи
заборгованість відповідача перед
позивачем складає 39422,13грн.

Відповідно до п. 1 ст. 509 Цивільного
кодексу України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (сплатити гроші), а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу
України, господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Господарське зобов'язання виникає,
зокрема із господарського договору (ст.
174 Господарського кодексу України).

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України визначено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. При цьому, до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Дослідивши матеріали справи, оригінали
документів надані позивачем на вимогу
суду в судове засідання та заслухавши
повноважних представників сторін в
судовому засіданні, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги позивача
про стягнення з відповідача 39422,13грн.
основної заборгованості, слід визнати
обґрунтованими, документально
доведеними, такими, що не суперечать
чинному законодавству України, а отже є
такими, що підлягають задоволенню.

Господарський суд вважає, що
відповідач визнав себе зобов'язаною
особою по відношенню до позивача,
оскільки до дій які свідчать про
визнання боргу можуть відноситися
часткове погашення самим боржником
основного боргу, окрім зазначеного
відповідач в останньому судовому
засіданні визнав наявність
заборгованості перед позивачем, яка є
предметом розгляду справи.

Доказів оплати природного газу в сумі
39422,13грн. відповідач не надав, доводи
позивача, наведені в обґрунтування
позову, не спростував, заборгованість
визнав.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.1 Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових
зобов'язань", платники грошових коштів
сплачують на користь одержувачів цих
коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін.

Згідно ст.3 Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових
зобов'язань", розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла
у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 ст. 231 Господарського
кодексу України визначено, що штрафні
санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір не
передбачено законом або договором.

Частиною 6 ст.232 Господарського кодексу
України, передбачено, що нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Пунктом 6.2 договору визначено
відповідальність споживача.
Відповідно до підпункту 6.2.2 пункту 6.2
договору у разі порушення споживачем
строків оплати, передбачених розділом 4
договору, із споживача стягується пеня
у розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня, від
суми простроченого платежу за кожен
день прострочення платежу.

Позивач за період з 06.03.14р. по 12.05.14р.
нарахував відповідачу пеню (за кожен
період прострочення окремо) у розмірі
858,22грн. Перевіривши розрахунок
позивача, господарський суд визнав
його правильним, однак враховуючи, що в
резолютивній частині позовних вимог
позивач просить суд стягнути лише
304,61грн. визнав позовну вимогу у розмірі
304,61грн. такою, що підлягає задоволенню.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
встановлено, що боржник не
звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання. Боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Позивач за період з 06.03.14р. по 12.05.14р.
нарахував відповідачу три відсотки
річних (за кожен період прострочення
окремо) у розмірі 155,90грн. та інфляційні
втрати за березень та квітень 2014 року
на суму 1633,66грн. Перевіривши розрахунок
позивача, господарський суд визнав
його правильним, а вимоги про стягнення
трьох відсотків річних у розмірі
155,90грн. та інфляційних втрат у розмірі
1633,66грн. такими, що підлягають
задоволенню.

Судові витрати по справі, у
відповідності до статті 49
Господарського процесуального кодексу
України, покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст.1,3 Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань", ст.ст.
525, 526, 509, 530, 625, 627, 629 Цивільного кодексу
України, ст.ст. 173, 174, 193, 232
Господарського кодексу України, ст.ст.
1, 2, 12, 21, 32, 36, 44, 49, 75, 82-85, 115-117
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_2; індивідуальний
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь публічного акціонерного
товариства "Криворіжгаз" (50051,
Дніпропетровська область, м.Кривий Ріг,
пр.Металургів, 1; ідентифікаційний код
03341397) 39422,13грн. (тридцять дев'ять тисяч
чотириста двадцять дві грн. 13 коп.) -
основна заборгованість; 304,61грн. (триста
чотири грн. 61 коп.) - пеня; 155,90грн. (сто
п'ятдесят п'ять грн. 90 коп.) - три
відсотки річних; 1633,66грн. (одна тисяча
шістсот тридцять три грн. 66 коп.) -
втрати від інфляції; 1827,00грн. (одна
тисяча вісімсот двадцять сім грн. 00
коп.) - судовий збір, видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено

25.06.14р.

Суддя І.В. Петренко