ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26.06.14р. Справа № 904/3930/14

За позовом публічного акціонерного
товариства "ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО", м.
Запоріжжя

до відділу освіти Самарської районної
у м. Дніпропетровську ради, м.
Дніпропетровськ

про стягнення 258 119,94 грн.

Суддя Кармазіна Л.П.

Представники:

від позивача - Федосова Г.І.
представник, дов. №310 від 24.12.2013р.

від відповідача - Дроздова О.Я.
представник, дов. 714/01-06 від 03.06.2014р.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "ДТЕК
ДНІПРОЕНЕРГО" звернулось до
господарського суду з позовом до
відділу освіти Самарської районної у м.
Дніпропетровську ради про стягнення 258
119,94 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
зобов'язань за договором про закупівлю
послуг з постачання енергії № 1Т-4/2013
від 20.11.2013р., щодо повної оплати
вартості послуг у встановленому
договором порядку.

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 05.06.2014
року порушено провадження у справі та
її розгляд призначено на 24.06.2014 року.

24.06.2014р. представник позивача в
судовому засіданні надав пояснення по
справі, позовні вимоги підтримав у
повному обсязі, просив суд позов
задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні визнав позовні вимоги
позивача в частині стягнення основного
боргу, з сумою штрафних санкцій не
погодився, вважає, що не може одночасно
стягуватись пеня та 3% річних.

В судовому засіданні, в присутності
представників сторін оголошено
перерву до 26.06.2014р.

Відзиву на позов до суду не надано, тому
справа розглядається за наявними в ній
матеріалами відповідно до ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України.

26.06.2014р. в порядку ст. 85 ГПК України, у
судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, дослідивши
матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між публічним акціонерним товариством
"ДТЕК Дніпроенерго" (теплопостачальна
організація-позивач) та відділом
освіти Самарської у місті
Дніпропетровську ради
(споживач-відповідач) укладено договір
про закупівлю послуг з постачання
енергії № 1Т-4/2013 від 20.11.2013р.,
відповідно до умов якого
теплопостачальна організація
зобов'язується надати у 4 кварталі 2013
року споживачу послуги з постачання
водяної пари та гарячої води (включно з
холодоагентами) в необхідних йому
обсягах, а споживач зобов'язується
прийняти і оплатити спожиту теплову
енергію у вигляді гарячої води за
затвердженими тарифами в строки,
передбачені цим договором. (а.с.8-12)

Відповідно до п. 1.2 договору,
найменування послуги з постачання пари
і гарячої води, код ДК 016:2010-35.30.1. Пара та
гаряча вода; постачання пари та гарячої
води. Орієнтовний обсяг послуг за цим
договором у 4 кварталі 2013 року
становить 1016,02 Гкал.

Відповідно до п. 2.1 договору,
теплопостачання організація повинна
надати споживачу теплову енергію у
вигляді гарячої води, якість якої
відповідає умовам цього договору та
вимогам Закону України «Про
теплопостачання» та іншим
нормативно-правовими актами.

Пунктом 3.1 договору сторони погодили,
що ціна цього договору становить 300 000
грн. 00 коп. в т.ч. ПДВ 50 000 грн. 00 коп.

Відповідно до п. 4.1 договору, надання
послуг здійснюється виконавцем в межах
добових, місячних та річних норм
постачання теплової енергії у вигляді
гарячої води, які визначені в
розрахунку об'ємів послуг (додаток 6 до
договору) або за фактичними
показниками приладу обліку.

Згідно додатку 6 до договору, норма
постачання теплової енергії у вигляді
гарячої води на 4 квартал складає 1216,30
Гкал.

Пунктом 4.2. договору встановлено, що
оплата послуг здійснюється споживачем
відповідно до тарифів, діючих на момент
отримання послуг, затверджених
органом, уповноваженим на це Законом
України. При зміні тарифів на теплову
енергію державними органами України,
сума оплати за відпущену теплову
енергію нараховується з моменту
введення нових тарифів і доводиться
письмово до споживача.

У відповідності до п. 4.4. договору,
розрахунковим періодом є календарний
місяць.

Основним документом для сплати та
обліку є рахунок-фактура, який
теплопостачальна організація
направляє споживачу в строк до 5-го
числа місяця, наступного за
розрахунковим. Споживач має право
отримати рахунок-фактуру у
теплопостачальній організації 5-го
числа місяця наступним за
розрахунковим. Датою рахунку-фактури
вважається: - у випадку вручення
рахунку-фактури представнику
споживача - дата, зазначена на другому
екземплярі рахунку-фактури, П.І.Б. і
підпис представника споживача, який
отримав рахунок-фактури; - у разі
надіслання рекомендованим листом -
дата реєстрації поштового
відправлення, яка підтверджує
відправлення, з урахуванням поштового
пробігу документа по місту - 5 днів.

Рахунок-фактура є первинним
документом, який підтверджує факт
отримання споживачем теплової енергії,
з правом формування у
теплопостачальної організації
прибутку та дебіторської
заборгованості. (п. 4.5. договору)

Відповідно до п. 4.6. договору,
розрахунки за спожиту теплову енергію
споживач з теплопостачальною
організацією здійснює до 15 числа
місяця наступного за звітним.

Згідно з п. 6.1.1 договору споживач
зобов'язаний своєчасно та в повному
обсязі проводити розрахунки за спожиту
теплову енергію у вигляді гарячої води.

Пунктом 5.1. договору сторони узгодили,
що термін надання послуг з 01.10.2013 року
по 31.12.2013р.

На виконання умов договору, позивач в
період з жовтня по листопад 2013р. надав
відповідачу послуги з теплопостачання
на загальну суму 236168,13 грн., що
підтверджується рахунками-факторую №
409 від 31.10.2013 року (а. с. 18) та № 409 від
30.11.2013 року (а.с. 19), які вручено
відповідачу 05.11.2013 року та 04.12.2013 року
відповідно, про що свідчить підпис
уповноваженої особи відділом освіти
Самарської у місті Дніпропетровську
ради.

В порушення своїх зобов'язань за
договором, відповідач за спожиті
послуги не розрахувався, у зв'язку з
чим у відповідача перед позивачем
утворилась заборгованість у розмірі 236
168,13 грн. Сума боргу за жовтень -
листопад 2013 року підтверджується
матеріалами справи, в тому числі
підписаним між сторонами та скріпленим
печатками підприємств позивача та
відповідача, актом звірки розрахунків
№ 58 від 12.05.2014 року. (а.с.20)

На підставі п. 7.3.9 договору, яким
передбачено, що у випадку порушення
строків розрахунків за теплову енергію
- пеня у розмірі 0,5%, але не більше
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла в період, за який сплачується
пеня, від суми, що належить до оплати за
кожен день прострочення платежу до дня
повного виконання зобов'язання,
позивач нарахував відповідачу пеню у
розмірі 18243,48 грн.

На підставі ст. 625 ЦК України, за
неналежне виконання відповідачем
зобов'язань за договором, позивач
нарахував відповідачу за весь період
прострочки 3% річних в розмірі 3708 грн. 33
коп.

Дослідивши матеріали справи та подані
докази, заслухавши представників
сторін, суд приходить до висновку, що
позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню, з наступних підстав:

Сторони є суб'єктами господарювання,
тому відповідно до положень ст.ст. 4,
173-175 і 193 ГК України до прав і обов'язків
сторін, що виникли на підставі
зазначеного договору і є
господарськими зобов'язаннями, мають
застосовуватися відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей передбачених
Господарським кодексом України.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з приписами ст.ст. 525, 526 ЦК
України та ст. 193 ГК України цивільні та
господарські зобов'язання мають бути
виконані належним чином і у
встановлений договором строк, а
одностороння відмова від виконання
зобов'язань не допускається, крім
випадків, передбачених законом.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
його виконання, то воно підлягає
виконанню у цей строк. (ст. 530 ЦК України
)

Згідно ст.610 Цивільного кодексу України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до положень ст. 275
Господарського кодексу України, за
договором енергопостачання
енергопостачальне підприємство
відпускає електричну енергію, пару,
гарячу і перегріту воду споживачеві,
який зобов'язаний оплатити прийняту
енергію та дотримуватися
передбаченого договором режиму її
використання, а також забезпечити
безпечну експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

З огляду на умови договору, щодо строку
оплати поставленої теплової енергії,
строк оплати поставленої теплової
енергії, є таким, що настав.

Доказів оплати поставленої теплової
енергії відповідач не надав.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач проти позовних вимог про
стягнення основного боргу не
заперечував та визнав позовні вимоги.

Відповідно до ст. 78 ГПК України у разі
визнання відповідачем позову
господарський суд приймає рішення про
задоволення позову за умови, що дії
відповідача не суперечать
законодавству або не порушують прав і
охоронюваних законом інтересів інших
осіб.

На підставі викладеного, суд дійшов
висновку, що відповідач неналежним
чином виконав свої зобов'язання за
вищевказаним договором, спір між
сторонами виник з його вини, відповідач
проти позову не заперечив, позовні
вимоги в частині стягнення основного
боргу визнав у повному обсязі, тому
позовні вимоги позивача про стягнення
з відповідача боргу за договором про
закупівлю послуг з постачання енергії
№ 1Т-4/2013 від 20.11.2013р., обґрунтовані
належними доказами, підтверджується
матеріалами справи та підлягають
задоволенню у повному обсязі на суму
236168 грн. 13 коп.

Щодо позовних вимог позивача про
стягнення з відповідача пені у розмірі
18243,48 грн., суд зазначає наступне:

Відповідно до частини першої статті 216
Господарського кодексу України
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу
України передбачено, що виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з ч. 1 ст.548 Цивільного кодексу
України виконання зобов'язання
(основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом.

Під неустойкою (штрафом, пенею),
відповідно до статті 549 цього Кодексу,
розуміється грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно до положень ч. 2 ст.551 Цивільного
кодексу України, якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Законом України "Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" (надалі-Закон) встановлено,
що його норми регулюють договірні
правовідносини між платниками та
одержувачами грошових коштів щодо
відповідальності за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань.

Відповідно до ст. 1 Закону платники
грошових коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня (ст. 3 Закону).

На підставі п. 7.3.9 договору, яким
передбачено, що у випадку порушення
строків розрахунків за теплову енергію
- пеня у розмірі 0,5%, але не більше
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла в період, за який сплачується
пеня, від суми, що належить до оплати за
кожен день прострочення платежу до дня
повного виконання зобов'язання,
позивач нарахував відповідачу пеню у
розмірі 18243,48 грн.

Суд, перевіривши наданий позивачем
розрахунок пені (а.с.7 на звороті), з
урахуванням діючого законодавства,
доходить до висновку, що позовні вимоги
позивача про стягнення з відповідача
пені у розмірі 18243,48 грн. підлягають
частковому задоволенню на суму 16501грн.
07 коп., оскільки при здійсненні
нарахування пені, позивачем не було
враховано положень п.6 ст.232
Господарського кодексу України, яким
встановлено, що розмір нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Як вбачається з наданого розрахунку
пені, позивач нарахував пеню за
зобов'язаннями жовтня 2013р. на суму 110542
грн. 06 коп. пеню у розмірі 9167,42 грн. за
період прострочення з 15.11.2013р. по
03.06.2013р. вказавши 207 днів прострочення,
судом здійснено перерахування пені за
183 дні прострочення, у зв'язку чим
підлягає до стягнення пеня за
зобов'язаннями жовтня 2013р. у розмірі 7786
грн. 40 коп. Крім того, за зобов'язаннями
листопада 2013 року, позивачем було
здійснено нарахування пені на суму
боргу 125626,07 грн. за період з 15.12.2013р. по
03.06.2014р. на суму 9076,06 грн. за 177 днів
прострочення, проте за зазначений
позивачем період рахується інша
кількість днів, а саме -171, у зв'язку з
чим судом здійснено перерахування суми
пені за заявлений позивачем період
15.12.2013р. по 03.06.2014р. за 171 день
прострочення, у зв'язку з чим, підлягає
до стягнення пеня за зобов'язаннями
листопада 2013р. у розмірі 8714 грн. 67 коп.

Відтак, суд приходить до висновку про
задоволення позовних вимог про
стягнення пені у загальному розмірі 16501
грн. 07 коп.

Щодо позовних вимог позивача про
стягнення з відповідача 3% річних у
розмірі 3708,33 грн., судом встановлено
наступне:

Відповідно ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошових
зобов'язань на вимогу кредитора,
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3 відсотка річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
індексу інфляції та процентів річних є
способами захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові.

Суд, перевіривши наданий позивачем
розрахунок 3% річних за неналежне
виконання відповідачем своїх
зобов'язань (а.с.7), встановив, що при
здійсненні розрахунку позивач
нарахував відповідачу за
зобов'язаннями жовтня 2013р. 3% річних за
період прострочення з 15.11.2013р. по
03.06.2014р. на суму 1880,73 грн. за 207 днів
прострочення, проте за зазначений
позивачем період рахується інша
кількість днів, а саме -201, у зв'язку з
чим судом здійснено перерахування суми
3% річних за заявлений позивачем період
15.11.2013р. по 03.06.2014р. за 201 день
прострочення, у зв'язку з чим, підлягає
до стягнення 3% річних за зобов'язаннями
жовтня 2013р. у розмірі 1826 грн.22 коп. Крім
того, при здійсненні розрахунку
позивач нарахував відповідачу за
зобов'язаннями листопада 2013р. на суму
боргу 125626,07 грн. 3% річних за період
прострочення з 15.12.2013р. по 03.06.2014р. на
суму 1827,60 грн. за 177 днів прострочення,
проте за зазначений позивачем період
рахується інша кількість днів, а саме
-171, у зв'язку з чим судом здійснено
перерахування суми 3% річних за
заявлений позивачем період 15.12.2013р. по
03.06.2014р. за 171 день прострочення, у
зв'язку з чим, підлягає до стягнення 3%
річних за зобов'язаннями листопада 2013р.
у розмірі 1765 грн. 69 коп.

На підставі викладено, враховуючи
вищенаведені помилки розрахунку 3%
річних, суд доходить до обґрунтованого
висновку про часткове задоволення
позовних вимог позивача про стягнення
з відповідача 3% річних у загальному
розмірі 3591,91 грн., в іншій частині
позовних вимог щодо стягнення 3% річних
слід відмовити.

Щодо заперечень відповідача, з приводу
того, що стягнення 3% річних та пені не
може бути одночасно застосовано, суд
зазначає, що за своїми ознаками, 3%
річних є платою за користування чужими
коштами в цей період прострочки
виконання відповідачем його
договірного зобов'язання, і за своєю
правовою природою 3% річних є
самостійними від неустойки (пені)
способами захисту цивільних прав і
забезпечення виконання цивільних
зобов'язань, у зв'язку з чим суд не
приймає до уваги заперечення
відповідача.

Отже, факт неналежного виконання
відповідачем зобов'язань за договором,
щодо своєчасної оплати за поставлену
теплову енергію встановлено судом та
доведено матеріалами справи.

Згідно зі ст.49 ГПК України судові
витрати покладаються на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 4, 32, 33, 36, 43, 49, 75, 82-85, 115-117
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з відділу освіти Самарської
районної у м. Дніпропетровську ради
(49127, м. Дніпропетровськ, вул. 20-ти річчя
Перемоги,51, ) на користь
публічного акціонерного товариства
"ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО" (69006, м. Запоріжжя,
вул. Добролюбова, 20, )
основний борг в розмірі 236168 грн.13 коп.,
пеню - 16501 грн. 07 коп., 3% річних - 3591 грн. 91
коп. та суму судового збору у розмірі
5125 грн. 22 коп.

В решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання судовим
рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його підписання і може бути
оскаржене протягом цього строку до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду.

Суддя Л.П. Кармазіна

Повне рішення складено 27.06.2014р.