ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2014 року Справа №
904/338/14

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М.
(доповідач),

суддів: Дармін М.О., Кузнецова І.Л.

секретар судового засідання
Погорєлова Ю.А.

представники сторін:

від позивача: Хлопко О.С., довіреність
№107-01-23н/137 від 23.12.2013р., юрисконсульт

від відповідача: Миткалик Є.В.,
довіреність № 00.01.0118 від 06.08.2013р.,
представник

від третьої особи: Нещерет Л.Г.,
довіреність №00.01.0118 від 06.08.2013р.,
представник

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
фінансової інспекції в
Дніпропетровській області на рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 06.03.2014р. у справі № 904/338/14

за позовом: Дніпродзержинського
державного технічного університету,
м.Дніпродзержинськ Дніпропетровської
області

до: Комунального підприємства
Дніпродзержинської міської ради
"Дніпродзержинськтепломережа", м.
Дніпродзержинськ Дніпропетровської
області

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
позивача: Державна фінансова інспекція
в Дніпропетровській області, м.
Дніпропетровськ

про стягнення 119 082,81 грн.

ВСТАНОВИВ:

Дніпродзержинський державний
технічний університет (надалі -
позивач) звернувся до господарського
суду Дніпропетровської області з
позовом до Комунального підприємства
Дніпродзержинської міської ради
"Дніпродзержинськтепломережа" (надалі -
відповідач) про стягнення грошових
коштів в сумі 119082,81 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані
посиланням на те, що відповідно до
договору на відпуск теплової енергії №
154т від 01.11.2007р. (переукладений 25.09.2012р.
на тих же умовах), укладеного між
Комунальним підприємством
Дніпродзержинської міської ради
"Дніпродзержинськтепломережа" та
Дніпродзержинським економічним
коледжем, який є відокремленим
підрозділом позивача без права
юридичної особи, відповідач проводить
відпуск теплової енергії для потреб
опалення приміщень позивача, в тому
числі за приміщення гуртожитку за
адресою: м. Дніпродзержинськ, вул.
Матросова, 70. Державною фінансовою
інспекцією в Дніпропетровській
області в ході проведення ревізії
фінансово - господарської діяльності
Дніпродзержинського державного
технічного університету за період з
01.01.2011р. по 31.08.2013р. встановлено, що
тарифи на теплову енергію для потреб
мешканців у даному гуртожитку
застосовувалися в завищеному розмірі.
Згідно висновків, викладених в акті
ревізії № 03-21/7 від 02.10.2013р., внаслідок
завищення Комунальним підприємством
Дніпродзержинської міської ради
"Дніпродзержинськтепломережа" тарифів
на теплову енергію коледжем протягом
2011-2013 років зайво перераховано
постачальнику кошти в сумі 119082,81 грн.,
чим завдано позивачу матеріальної
шкоди (збитків) на цю суму.

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 06.03.2014р.
у справі №904/338/14 (суддя - Євстигнеєва
Н.М.) в задоволенні позову відмовлено
повністю.

Рішення суду першої інстанції
мотивовано тим, що суд встановив, що
позивач не довів належним чином
наявність збитків, протиправність
поведінки відповідача та причинний
зв'язок такої поведінки із заподіяними
збитками. Натомість суд встановив факт
виконання відповідачем умов договору
щодо надання послуг з теплопостачання
у повному обсязі, тому суд не вбачав
підстав для застосування до
відповідача такої міри
відповідальності як відшкодування
збитків.

Не погодившись з рішенням
господарського суду Дніпропетровської
області від 06.03.2014р. у справі №904/338/14,
Державна фінансова інспекція в
Дніпропетровській області звернулась
до Дніпропетровського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить означене
рішення місцевого господарського суду
скасувати та прийняти нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги
позивача та стягнути з відповідача
грошові кошти в сумі 119 082, 81 грн.
Посилається на те, що ці кошти
протиправно сплачені державою в особі
позивача внаслідок безпідставного
завищення відповідачем тарифів за
теплопостачання для гуртожитку.
Зазначає, що дані завищені тарифи не
були передбачені ні умовами договору
на постачання теплової енергії №154т
від 01.11.2007р., ні в договорі №154т від
25.09.2012р. Апелянт вважає оскаржуване
рішення господарського суду
незаконним, необґрунтованим та
прийнятим з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а саме: ст. 68 Конституції України, ст.ст.
16, 22, 526, 610, 629, 632 Цивільного кодексу
України, ст.193 Господарського кодексу
України, ст.ст. 7, 19, 21, 31 Закону України
"Про житлово-комунальні послуги", ст. 25
Закону України "Про теплопостачання" та
ст. 4-2, ч.1 ст. 4-7, ст. 69 ГПК України.

Представник Комунального підприємства
Дніпродзержинської міської ради
"Дніпродзержинськтепломережа" надав
відзив на апеляційну скаргу, в якому
зазначає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню. Вказує, що його
підприємство не порушувало норми
законодавства і договору при
нарахуванні позивачу плати за опалення
гуртожитків за тарифом для другої
групи споживачів "бюджет". Між
відповідачем та позивачем укладено
договір на відпуск теплової енергії за
тарифом, що затверджується
відповідними органами. Оскільки
позивач є бюджетною установою, то і
плата для нього нараховується за
тарифом для бюджетних установ.
Законодавством передбачено, що тарифи
за першою групою для гуртожитків
застосовуються тільки у разі
переведення гуртожитків до житлового
фонду міста, і якщо там проживають
особи, які перебувають між собою у
сімейних відносинах, проте гуртожитки
позивача не відносяться до житлового
фонду міста, використовуються
здебільшого для проживання студентів.
Також позивачем в своїх листах
зазначалося, що в приміщенні
гуртожитку є орендарі, що взагалі
виключає нарахування за першою групою.

Дніпродзержинський державний
технічний університет надав письмові
пояснення, в яких підтримав доводи
апеляційної скарги Державної
фінансової інспекції в
Дніпропетровській області, просить
апеляційну скаргу задовольнити та
скасувати означене рішення
господарського суду. Зазначає, що
обставини справи свідчать про
обґрунтованість апеляційної скарги.
Порядок формування та затвердження
цін/тарифів на житлово-комунальні
послуги визначений ст. 31 Закону України
"Про житлово-комунальні послуги, а саме,
порядок формування цін/тарифів на
кожний вид житлово-комунальних послуг
першої і другої груп (п.1 та 2 ч. 1 ст. 14
цього Закону) визначає Кабінет
Міністрів України. Вказані нормативні
акти регулюють порядок розрахунку
тарифів до їх затвердження та не
змінюють встановлений законом порядок
затвердження тарифу (ціни) на послуги з
централізованого опалення і
постачання гарячої води. Виробникам
(постачальникам) теплової енергії не
надано право змінювати тарифи та
вказані послуги після затвердження у
встановленому порядку. З січня 2011 року
без будь-яких змін до договору
відповідач почав надсилати установі
позивача рахунки з завищеними сумами і
у такий спосіб де-факто почав
розмежування тарифів для
адміністративних приміщень та для
гуртожитку. Такі завищені тарифи не
були передбачені ні у договорі на
постачання теплової енергії № 154т від
01.11.2007р., ні у договорі №154т від 25.09.2012р.
Також позивач звертає увагу на те, що
відповідач взагалі не повідомив ні
письмово, ні через засоби масової
інформації про безпідставну, здійснену
ним в односторонньому порядку зміну
тарифів на теплову енергію.

Відповідно до ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України, в
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Додаткові докази
приймаються судом, якщо заявник
обґрунтував неможливість їх подання
суду першої інстанції з причин, що не
залежали від нього. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень. Господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін та третьої особи, обговоривши
доводи апеляційної скарги, перевіривши
повноту встановлених місцевим
господарським судом обставин справи та
правильність їх юридичної оцінки,
колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного господарського суду
дійшла висновку про те, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Як встановлено із матеріалів справи,
між Комунальним підприємством
"Дніпродзержинськтепломережа"
(Постачальник) та
Технолого-економічним технікумом ДДТУ
(правонаступником якого є
Дніпродзержинський державний
технічний університет в особі
Дніпродзержинського економічного
коледжу) (Споживач) був укладений
договір №154т 01.11.2007р. на відпуск
теплової енергії, за яким, відповідно
до п. 1.1. Договору, предметом договору є
продаж Постачальником Споживачеві
теплової енергії для потреб опалення,
вентиляції та гарячого водопостачання
в кількості, у строки та на інших
умовах, що зазначені в цьому договорі.

Як обумовили сторони у п. 2.2 договору
№154т від 01.11.2007р., Постачальник
проводить відпуск теплової енергії для
потреб опалення, вентиляції та
гарячого водопостачання згідно з
діючими ДБН по об'єктах Споживача,
згідно адрес: вул. Матросова,70; пр.
Оношкіна, 102 по приладах. Джерело - ДТЕЦ.
При цьому Споживач зобов'язаний надати
проектно-технічну документацію,
інвентарну справу для розрахунку
теплового навантаження. У цьому ж
пункті договору визначені загальна
опалювальна площа, теплове
навантаження на опалення у Ккал/год та
теплові втрати.

В п. 5.1 договору №154т від 01.11.2007р.,
сторони визначили, що розрахунки за
теплову енергію, що споживається
проводяться в грошовій формі
відповідно до тарифів встановлених
рішенням виконавчого комітету
Дніпродзержинської міської ради
(Облдержадміністрацією), або в іншій
формі згідно з чинним законодавством.
Рішення Виконавчого комітету
Дніпропродзержинської міської ради
від 03.11.2006р. №732: тариф за 1 Гкал складає
271 грн. 05 коп. Інформація про зміну
тарифів доводиться до Споживача через
засоби масової інформації і не є
основою для перезаключення договору.
Постачальник має право примінити нові
узгоджені тарифи без додаткової згоди
із Споживачем.

Відповідно до п. 9.1. Договір набув
чинності з дня його підписання обома
Сторонами та діє до 01.11.2008 року, в
частині проведення розрахунків - до
повного їх здійснення. Договір
вважався пролонгованим на кожний
наступний рік, якщо за місяць до
закінчення строку його дії про його
припинення не буде заявлено однією із
сторін.

25.09.2012р. між цими ж сторонами був
укладений новий договір №154т на
відпуск теплової енергії, предмет
якого є аналогічний попередньому.

Відповідно до п. 2.2. Договору №154т від
25.09.2012р., Постачальник проводить
відпуск теплової енергії для потреб
опалення, вентиляції та гарячого
водопостачання згідно з діючими ДБН по
об'єктах Споживача, згідно адрес:

1) вул. Матросова, 70 (гуртожиток в.ж.) - по
приладах обліку;

2) вул. Матросова, 70 (гуртожиток, вл.
потреби) - по приладах обліку;

3) пр. Аношкіна, 102 (уч. заклад ІІ гр.) - по
приладах обліку;

4) пр. Аношкіна, 102 (оренда ІІІ гр.) - по
приладах обліку. Джерело - ДТЕЦ.

У цьому ж пункті договору сторони також
встановили, що Споживач зобов'язаний
надати проектно-технічну документацію,
інвентарну справу для розрахунку
теплового навантаження:

а) загальна опалювальна площа 1) 831,6 м2; 2)
1469,3 м2; 3) 6805,7 м2; 4/ 46,4 м2

б) зовнішній об'єм 1) 3134 м3; 2) 5538,0 м3; 3) 32305
м3; 4) 220 м3

1-2) - планове теплове навантаження на
опалення 0,32 Гкал/год; 230,40 Гкал/міс.; 1313,28
Гкал/рік теплові витрати: 0,007 Гкал/год;
2,45% від макс. тепл. навантаження;

3-4) - планове теплове навантаження на
опалення 366410 Гкал/год; 263,81 Гкал/міс.;
1503,72 Гкал/рік Теплові витрати 4,2
Гкал/міс.; 1,65 від підкл. навантаження.

В пункті 5.1 договору №154т від 25.09.2012р.
сторонами узгоджено, що розрахунки за
теплову енергію, що споживається,
проводяться в грошовій формі
відповідно до тарифів встановлених
рішенням виконавчого комітету
Дніпродзержинської міської ради
(Облдержадміністрацією) або в іншій
формі згідно з чинним законодавством.
Рішення: Постанова НКРРКП від 30.09.2011р.
№121, постанова НКРЕ від 14.12.2010р. №1857.
Тариф за 1 Гкал складає: 1072,224 грн. з ПДВ -
ІІІ гр.; 273,89 грн. з ПДВ - в.ж.; 890,904 грн. з
ПДВ - ІІ гр.

Інформація про зміну тарифів
доводиться до Споживача через засоби
масової інформації і не є підставою для
переукладення договору. Постачальник
має право примінити нові узгоджені
тарифи без додаткової згоди із
Споживачем.

Розрахунковим періодом є календарний
місяць. Споживач самостійно одержує
платіжну вимогу у Постачальника, після
10-го числа наступного за розрахунковим
місяця.

Споживач протягом розрахункового
періоду сплачує Постачальнику
вартість зазначеної в договорі
кількості теплової енергії, з
урахуванням залишкової суми (сальдо)
розрахунків на початок місяця.
Остаточний розрахунок здійснюється до
20 числа наступного за розрахунковим
місяця.

Відповідно до п. 5.2. Договору №154т від
25.09.2012р., всі розрахунки за цим
договором виконуються на підставі
платіжних вимог та двостороннього акту
про постачання теплової енергії, що
виписує Постачальник Споживачу. В разі
не повернення акту в зазначений термін
та відсутності мотивованої (письмової)
відмови, кількість отриманої теплової
енергії вважається беззаперечною та
прийнятою до сплати.

Пунктом 9.1. Договору №154т від 25.09.2012р.
визначено, що цей договір набуває
чинності з дня його підписання обома
Сторонами та діє до 31 грудня 2012 року, а в
частині проведення розрахунків - до
повного їх здійснення. Договір
вважається пролонгованим на кожний
наступний рік, якщо за місяць до
закінчення строку його дії про його
припинення не буде заявлено однією із
сторін.

На виконання своїх зобов'язань за
вищевказаними договорами відповідач
здійснив поставку теплової енергії на
обумовлені об'єкти, що не заперечується
позивачем, а на оплату цієї теплової
енергії відповідачем були виставлені
позивачу відповідні рахунки: за січень
2011 року - на суму 17254,93 грн., за лютий 2011
року - на суму 66343,57 грн., за березень 2011
року - на суму 20194,00 грн., за квітень 2011
року - на суму 872,01 грн., за жовтень 2011
року - на суму 12297,17 грн., за листопад 2011
року - на суму 65260,87 грн., за грудень 2011
року - на суму 74503,59 грн., на суму 17000,00
грн., на суму 37383,00 грн. та на суму 20120,59
грн., за січень 2012 року - на суму 126642,01
грн., на суму 12576 грн., на суму 99900,00 грн.,
на суму 14166,01 грн., за лютий 2012 року - на
суму 148691,88 грн., на суму 13533,99 грн., на
суму 57500 грн., за березень 2012 року - на
суму 51324,97 грн., за квітень 2012 року - на
суму 21524,24 грн., за жовтень 2012 року - на
суму 4009,07 грн., за листопад 2012 року - на
суму 56180,40 грн., за грудень 2012 року - на
суму 96538,36 грн., за січень 2013 року - на
суму 86729,50 грн., за лютий 2013 року - на суму
75887,20 грн., на суму 39999,07 грн., на суму 25888,13
грн., на суму 10000,00 грн., за березень 2013
року - на суму 66987,06 грн., на суму 65477,07
грн., за квітень 2013 року - на суму 24467,34
грн.

В свою чергу Дніпродзержинський
економічний коледж
Дніпродзержинського державного
технічного університету частково
оплатив виставлені рахунки, відповідно
до платіжних доручень, копії яких
знаходяться в матеріалах справи (том 1
а.с. 20, 23, 26, 29, 30, 33, 34, 37, 38, 42, 43, 45, 46, 48, 49, 53,
55, 57, 61, 63, 76, 80, 82, 84, 88).

З матеріалів справи вбачається, що
Дніпродзержинською об'єднаною
державною фінансовою інспекцією
12.09.2013р. за №830-21/б.н. було складено
Довідку ревізії
фінансово-господарської діяльності
Дніпродзержинського економічного
коледжу Дніпродзержинського
державного технічного університету за
період з 01.01.2011р. по 31.08.2013р. В цій
довідці зазначено: "внаслідок
необґрунтованого поділу опалювальної
площі гуртожитку на житлову та
нежитлову та оплати частини вартості
послуг, спожитих мешканцями гуртожитку
за тарифами, затвердженими для
адміністративних приміщень, а не за
тарифами для населення, відсутності
чіткого розмежування тарифів в
укладеному з постачальником договорі,
коледжем зайво сплачено за спожиті
послуги теплопостачання за рахунок
коштів загального фонду, суму 119082,81 грн.
(в тому числі 2011 рік - 32670,57 грн., 2012 рік -
49595,25 грн., січень - квітень 2013 року - 36816,99
грн.) (…), що є порушенням пп. 40 п. 1 ст. 116
Бюджетного кодексу України №2456-УІ, п.п.
1,5 ст. 9 Закону України №996, ст. 6
Житлового кодексу від 30.06.1983 №5464-Х, ст. 29
Цивільного кодексу від 16.01.2001р. №435-І,
п.п. 2, 38 Примірного положення про
гуртожитки, затвердженого постановою
Ради Міністрів Української РСР від
03.06.1986 №208 (…) Внаслідок допущеного
порушення завдано матеріальної шкоди
(збитків) закладу на суму 119082,81 гривень".

На вимогу Дніпродзержинської
об'єднаної державної фінансової
інспекції позивачем на адресу
Відповідача 30.09.2013р. за №173 була
направлена претензія про повернення
119082,81 грн. зайво сплачених коштів та
проведення перерахунку зайво
нарахованих платежів за послуги
теплопостачання за період з 01.01.2011р. по
31.08.2013р. у бік зменшення на 44239,62 грн.

02.10.2013р. Державною фінансовою
інспекцією в Дніпропетровській
області було проведено ревізію
фінансово господарської діяльності
Дніпродзержинського державного
технічного університету за період із
січня 2011 року по серпень 2013 року,
результати якої відображені в акті
№03-21/7.

Ревізією встановлено, що в порушення
п.п. 1, 5 ст. 9 Закону України №996, ст. 6
Житлового кодексу від 30.06.1983р. №5464-Х,
п.п. 2, 38 Примірного положення про
гуртожитки, затвердженого постановою
Ради Міністрів Української РСР від
18.06.1986р. №208 через завищення КП ДМР
"Дніпродзержинськтепломережа"
(постачальник) тарифів на теплову
енергію, використаних на опалення
гуртожитку, коледжем протягом 2011р.-2013р.
зайво перераховано постачальнику за
надані послуги коштів у сумі 119082,81 грн.,
чим завдано закладу матеріальної шкоди
(збитків) на цю суму.

28.10.2013р. листом №00.09.1345а/1 відповідач
повідомив позивача, що нарахування за
спожиті послуги теплопостачання за
період з 01.01.2011р. по 31.08.2013р. проведено у
відповідності до затверджених тарифів,
а саме Постанови НКРЕ від 14.12.2010р. №1857
та Постанови НКРРКП від 30.09.2011р. №121.
Площі, зазначені в договорі на відпуск
теплової енергії №154т, вказані
відповідно інформації про опалювальні
площі, яка була надана до КП ДМР
"Дніпродзержинськтепломережа" 01.02.2011р.
вх. 235 з подальшим підтвердженням
14.02.2013р. вх. №500 та 08.10.2013р. №2719. Виходячи
з наведених обставин, відповідач не
визнав претензії позивача і відмовив в
проведенні перерахунку.

Вищевказана відмова відповідача стала
приводом для звернення позивача із
позовом про стягнення надмірно
сплачених коштів у судовому порядку,
який є предметом розгляду у даній
справі.

Так, позивач, посилаючись на проведену
Державною фінансовою інспекцією в
Дніпропетровській області ревізію
фінансово-господарської діяльності
Дніпродзержинського державного
технічного університету за період з
01.01.2011р по 31.08.2013р., якою встановлено
завищення тарифів на теплову енергію
для потреб мешканців у даному
гуртожитку як для бюджетної установи,
просив стягнути з відповідача суму
119082,81 грн. збитків, спричинених йому
внаслідок зайво сплачених грошових
коштів.

Спірні правовідносини між сторонами
виникли у сфері теплопостачання та
надання житлово-комунальних послуг.

Згідно ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу
України, за договором
енергопостачання, енергопостачальне
підприємство відпускає електричну
енергію, пару, гарячу і перегріту воду
споживачеві, який зобов'язаний
оплатити прийняту енергію та
дотримуватися передбаченого договором
режиму її використання, а також
забезпечити безпечну експлуатацію
енергетичного обладнання, що ним
використовується.

Частиною 6 ст. 627 Господарського кодексу
України встановлено, що розрахунки за
договорами енергопостачання
здійснюються на підставі цін (тарифів),
встановлених/визначених відповідно до
вимог закону.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
теплопостачання" від 02.06.2005р. №2633-ІУ (із
змінами і доповненнями), суб'єктами
відносин у сфері теплопостачання є
фізичні та юридичні особи незалежно
від організаційно-правових форм та
форми власності, які здійснюють
виробництво, транспортування,
постачання теплової енергії,
теплосервісні організації, споживачі,
органи виконавчої влади та органи
місцевого самоврядування, а
споживачами теплової енергії є фізична
або юридична особа, яка використовує
теплову енергію на підставі договору.

Виходячи з приписів ст. 19 Закону
України "Про теплопостачання", споживач
має щомісячно здійснювати оплату
теплопостачальній організації за
фактично отриману теплову енергію.

За ст.ст. 1, 19 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004р.
№1875-ІУ (із змінами і доповненнями),
житлово-комунальні послуги - це
результат господарської діяльності,
спрямованої на забезпечення умов
проживання та перебування осіб у жилих
і нежилих приміщеннях, будинках і
спорудах, комплексах будинків і споруд
відповідно до нормативів, норм,
стандартів, порядків і правил.
Відносини між учасниками договірних
відносин у сфері житлово-комунальних
послуг здійснюються виключно на
договірних засадах.

Згідно ч.ч. 1 і 2 ст. 32 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги", плата за
житлово-комунальні послуги
нараховується щомісячно відповідно до
умов договору в порядку, визначеному
Кабінетом Міністрів України. Розмір
плати за комунальні послуги
розраховується виходячи з розміру
затверджених цін/тарифів та показань
засобів обліку або за нормами,
затвердженими в установленому порядку.

Так рішенням виконавчого комітету
Дніпродзержинської міської ради від
22.12.2010р. №565 "Про встановлення тарифів
на надання послуг з централізованого
опалення населенню, що надаються КП
"Дніпродзержинськтепломережа"
встановлено тарифи на надання послуг з
централізованого опалення населенню,
що надаються КП
"Дніпродзержинськтепломережа" з
розрахунку за 1 кв.м опалювальної площі,
згідно з додатком (п.1). Згідно Додатку
до цього рішення, тариф на надання
послуг з централізованого опалення
населенню з приладами обліку, які
встановлено за рахунок бюджетних
коштів та знаходяться на балансі КП
"Дніпродзержинськтепломережа",
становить 7,51 грн./м2 з ПДВ.

Пункт 7 Переліку платних послуг, які
можуть надаватися державними
навчальними закладами, іншими
установами та закладами системи
освіти, що належать до державної та
комунальної форми власності",
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 27.08.2010р. N796 (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) встановлено
вичерпний перелік послуг, що надають
навчальні заклади у сфері
житлово-комунальних послуг. Зокрема,
передбачено можливість надання
закладами освіти комунальних послуг
користувачам приміщень та будівель, що
не перебувають на балансі навчальних
закладів.

Згідно Технічного паспорту на будинок,
що розташований по вул. Матросова, 70 у
м.Дніпродзержинську та з 1978 року
знаходиться на балансі
Технолого-економічного технікуму, - цей
об'єкт нерухомості є дев'ятиповерховою
будівлею із плануванням приміщень за
типом гуртожитку, площа яких
поділяється на житлові (кімнати для
проживання) та службові
(адміністративні кімнати, коридори,
санвузли, вмивальні, сходові клітини і
т.п.).

Відповідно до Класифікатора
державного майна, затвердженого
наказом Фонду Державного майна України
від 15.03.2006р. №461 та Державного
класифікатора України "Класифікація
основних фондів", затвердженого
наказом Державного комітету України по
стандартизації, метрології та
сертифікації від 19.08.1997п. №507,
гуртожитки відносяться до будівель
житлових (код 11), а адміністративні та
інші будівлі навчальних закладів
віднесені до будівель нежитлових (код
12). Також у Класифікаторі зазначено, що
код 1263 "Будівлі навчальних та дослідних
закладів" не включає код 1130 "Гуртожитки
для студентів та учнів".

Відповідно до ст. 6 Житлового
кодексу УРСР (від 30.06.1983р. з наступними
змінами та доповненнями), жилі будинки
і жилі приміщення призначаються для
постійного проживання громадян, а
також для використання у встановленому
порядку як службових жилих приміщень і
гуртожитків. Надання приміщень у жилих
будинках для потреб промислового
характеру забороняється.

Пункт 2 Примірного положення про
гуртожитки, затвердженого постановою
Ради Міністрів Української РСР від
03.06.1986 №208 (далі - Примірне положення про
гуртожитки), визначає, що гуртожитки
призначаються для проживання
робітників, службовців, студентів,
учнів, а також інших громадян у період
роботи або навчання.

Відповідно до п. 38 вказаного Примірного
положення про гуртожитки, плата за
користування жилою площею в
приміщеннях, що знаходяться в
спільному користуванні кількох осіб,
які не перебувають у сімейних
стосунках, провадиться за
встановленими ставками. Витрати на
комунальні послуги входять до ставки
плати за користування жилою площею і
окремо плата за них не стягується.

На твердження Державної фінансової
інспекції в Дніпропетровській області,
відповідно до п.п. 2, 38 Примірного
положення про гуртожитки, оплата
послуг з теплопостачання за
проживаючих в гуртожитку студентів
щодо усієї площі цієї будівлі, за
виключенням орендованих приміщень,
повинна здійснюватися за тарифами,
установленими для будинків державного
та громадського житлового фонду, тобто
за тарифами, затвердженими рішенням
виконкому Дніпродзержинської міської
ради для населення.

Однак такі доводи апелянта
відхиляються судом з наступних
підстав.

Стаття 1 Закону України "Про
теплопостачання" визначає, що
балансоутримувач (будинку, групи
будинків, житлового комплексу) -
власник відповідного майна або
юридична особа, яка за договором з
власником утримує на балансі
відповідне майно і уклала договір
купівлі-продажу теплової енергії з
теплогенеруючою або теплопостачальною
організацією, а також договори на
надання житлово-комунальних послуг з
кінцевими споживачами; а споживач
теплової енергії - фізична або юридична
особа, яка використовує теплову
енергію на підставі договору.

Як правильно встановлено судом першої
інстанції, у відповідності до умов
укладених договорів №154т від 01.11.2007р. та
№154т від 25.09.2012р. на відпуск теплової
енергії, виконавцем
житлово-комунальної послуги з
постачання теплової енергії у
приміщення гуртожитку по вул.
Матросова, 70 у м.Дніпродзержинську - є
відповідач, а споживачем цієї послуги є
позивач, який являється бюджетною
установою, на балансі якої знаходиться
ця будівля.

При цьому, як вірно вказав місцевий
господарський суд, позивачем не надано
доказів того, що між ним та мешканцями
гуртожитку були укладені відповідні
договори про надання
житлово-комунальних послуг з
теплопостачання.

Таким чином, споживачем послуг
відповідача щодо усієї теплової
енергії, яка постачається на об'єкт -
будівлю по вул. Матросова, 70 у м.
Дніпродзержинську, виступає позивач,
як балансоутримувач цього об'єкту
нерухомого майна.

До того ж, як правильно відзначив
місцевий господарський суд,
Міністерство з питань
Житлово-комунального господарства
України в своєму листі від 03.12.2007р.,
посилаючись на норми Постанови
Кабінету Міністрів України від 25.12.1996р.
№154, роз'яснило, що для гуртожитків
нараховується плата по "першій групі"
тільки у разі, якщо вони переведені до
житлового фонду міста. Однак такі
докази в матеріалах справи відсутні.

Згідно ч.1 та п.1 ч.2 ст. 16 Цивільного
кодексу України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Способом захисту
цивільних прав та інтересів, зокрема,
може бути відшкодування збитків та
інші способи відшкодування майнової
шкоди.

В ст. 22 Цивільного кодексу України
визначено, що особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування. Збитками є: втрати, яких
особа зазнала у зв'язку зі знищенням
або пошкодженням речі, а також витрати,
які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного права
(реальні збитки); доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода). Збитки
відшкодовуються у повному обсязі, якщо
договором або законом не передбачено
відшкодування у меншому або більшому
розмірі.

За ст. 224 Господарського кодексу
України, учасник господарських
відносин, який порушив господарське
зобов'язання або установлені вимоги
щодо здійснення господарської
діяльності, повинен відшкодувати
завдані цим збитки суб'єкту, права або
законні інтереси якого порушені. Під
збитками розуміються витрати,
зроблені управненою стороною, втрата
або пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Згідно зі ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Надаючи правову оцінку вищенаведеним
фактам та обставинам, місцевий
господарський суд, керуючись нормами
ст.ст. 32, 43 Господарського
процесуального кодексу України, ст.ст.
16, 22, 1166 Цивільного кодексу України, ст.
224 Господарського кодексу України,
дійшов висновку, що при подані позову
про стягнення з відповідача збитків,
позивач не надав розрахунку збитків із
зазначенням всіх критеріїв, які
використовувались ним при визначенні
розміру упущеної вигоди, обмежившись
лише посиланням на акт Державної
фінансової інспекції в
Дніпропетровській області від 02.10.2013р.
Також місцевим господарським судом не
було встановлено повний склад
правопорушення, з яким закон пов'язує
відшкодування збитків, а саме:
протиправна поведінка, дія чи
бездіяльність особи; шкідливий
результат такої поведінки (збитки);
причинний зв'язок між протиправною
поведінкою та збитками; вина
правопорушника. При цьому відсутність
хоча б одного з елементів складу
правопорушення виключає
відповідальність особи (в даному
випадку - відповідача), що й стало
підставою для відмови у позові.

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного господарського суду
погоджується з вищенаведеними
висновками суду першої інстанції,
виходячи із наступного.

До матеріалів судової справи сторонами
надано постанову Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
12.11.2013р. у справі №904/3591/13 (том 1. а.с. 140-143),
у якій розглядався позов комунального
підприємства Дніпродзержинської
міської ради
"Дніпродзержинськтепломережа" до
Дніпродзержинського державного
технічного університету про стягнення
346215,86 грн., Комунальним підприємством
Дніпродзержинської міської ради
"Дніпродзержинськтепломережа"
здійснено поставку
Дніпродзержинському економічному
коледжу Дніпродзержинського
державного технічного університету
теплової енергії, про що складені акти
прийому - передачі виконаних робіт по
договору №154т від 01.11.2007р. за період з
листопада 2011 року по грудень 2012 року на
загальну суму 598781,14 грн., а за період з
01.12.2011р. по грудень 2012 року відповідач
сплатив за отримані послуги
теплопостачання суму 280526,29 грн.,
залишок несплаченої суми становить
318254,85 грн.

При цьому Дніпропетровський
апеляційний господарський суд у своїй
постанові від 12.11.2013р. у справі №904/3591/13
відзначив, що посилання відповідача
(Дніпродзержинського державного
технічного університету) на акт
ревізії фінансово-господарської
діяльності Дніпродзержинського
економічного коледжу
Дніпродзержинського технічного
університету від 12.09.2013р. також не
можуть бути прийняті до уваги як
підстави для відміни рішення
господарського суду, оскільки на
момент винесення судового рішення
перевірки ще не було, вона була
проведена лише через три місяці після
винесення рішення господарським судом,
та що відповідач у праві звернутися на
підставі вказаного акту ревізії з
самостійним позовом до суду.

Наразі матеріали даної справи містять
розрахунок позивача розміру
спричинених йому збитків (том 1 а.с. 108).

Відповідно до ч. 7 ст. 276 Господарського
кодексу України, оплата енергії, що
відпускається, здійснюється
відповідно до умов договору.

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626
Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 627 Цивільного
кодексу України, статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

За приписами ч.1 ст. 628 Цивільного
кодексу України, зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Як встановлює ч. 3 ст. 714 Цивільного
кодексу України, Законом можуть бути
передбачені особливості укладання та
виконання договору постачання
енергетичними та іншими ресурсами.

Таким чином, така суттєва умова
договору як ціна теплової енергії, за
договором на поставку теплової
енергії, постачальником за яким
виступають підприємства комунальної
та державної сфери економіки -
встановлюється в порядку, визначеному
актами цивільного законодавства, та в
силу ч.1 ст. 628 Цивільного кодексу
України визначає зміст договору.

Обов'язковість договору для виконання
сторонами встановлена ст. 629 Цивільного
кодексу України.

Згідно з приписами ст.ст. 525, 526
Цивільного кодексу України та ст. 193
Господарського кодексу України
цивільні та господарські зобов'язання
мають бути виконані належним чином і у
встановлений договором строк, а
одностороння відмова від виконання
зобов'язань не допускається, крім
випадків, передбачених законом.

Отже, виконуючи умови вищевказаних
договорів відповідач, як постачальник,
зобов'язаний був застосовувати ціни
(тарифи), які були визначені у
встановленому порядку для певної
категорії споживачів теплової енергії,
а позивач повинен щомісячно
здійснювати оплату відповідачу за
фактично отриману теплову енергію.

Частина 1 ст. 14 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги" визначає,
що залежно від порядку затвердження
цін/тарифів на житлово-комунальні
послуги вони поділяються на три групи:

1) перша група - житлово-комунальні
послуги, ціни/тарифи на які
затверджують уповноважені центральні
органи виконавчої влади, а у випадках,
передбачених законом, - національна
комісія, що здійснює державне
регулювання у сфері комунальних послуг
та національна комісія, що здійснює
державне регулювання у сфері
енергетики;

2) друга група - житлово-комунальні
послуги, ціни/тарифи на які
затверджують органи місцевого
самоврядування для надання на
відповідній території;

3) третя група - житлово-комунальні
послуги, ціни/тарифи на які
визначаються виключно за договором
(домовленістю сторін).

Відповідно до ч.1 ст. 31 Закону України
"Про житлово-комунальні послуги"
порядок формування тарифів на кожний
вид житлово-комунальних послуг другої
групи (пункт 2 частини першої статті 14
цього Закону) визначає Кабінет
Міністрів України.

Як встановлено у п. 1 постанови
Національної комісії регулювання
електроенергетики України від 14 грудня
2010 року №1857 "Про затвердження тарифів
на теплову енергію КП
"Дніпродзержинськтепломережа", цим
державним органом затверджено
Комунальному підприємству
"Дніпродзержинськтепломережа" тарифи
на теплову енергію: для споживачів з
приладами обліку, які встановлені за
рахунок бюджетних коштів та
знаходяться на балансі КП
"Дніпродзержинськтепломережа": -
населення - 236,24 грн. за 1 Гкал (без ПДВ);
для споживачі без приладів обліку та з
приладами обліку, які встановлені за
власний рахунок: - населення - 228,24 грн.
за 1 Гкал (без ПДВ).

Постановою Національної комісії
регулювання ринку комунальних послуг
України від 30 вересня 2011 року №121 "Про
встановлення тарифів на теплову
енергію КП
"Дніпродзержинськтепломережа",
установлено КП
"Дніпродзержинськтепломережа" тарифи
на теплову енергію: для потреб
бюджетних установ: з використанням
приладів обліку - 751,05 грн. за 1 Гкал (без
ПДВ); без використання приладів обліку -
742,42 грн. за 1 Гкал (без ПДВ); для потреб
інших споживачів: з використанням
приладів обліку - 901,25 грн. за 1 Гкал (без
ПДВ); без використання приладів обліку -
893,52 грн. за 1 Гкал (без ПДВ).

Перевіряючи нарахування відповідача,
зокрема підстави та порядок
застосування встановлених тарифів,
колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного господарського суду
встановила, що наведені у рахунках
відповідача суми на оплату теплової
енергії визначаються із кількості
поставленої у розрахунковому періоді
теплової енергії за приладами обліку
із застосуванням відповідних цін
(тарифів), що діяли у розрахунковому
періоді. При цьому детальний
розрахунок міститься у відповідних
розшифровках - "нарахуваннях" (том 1 а.с.
21, 24, 27, 31, 35, 39, 58, 64, 66, 68, 70, 72, 74, 77, 85, 89, 91), у
яких саме й відображено окремі
нарахування по кожному із двох об'єктів
по вул. Матросова, 70 у та по вул.
Аношкіна, 102 у м. Дніпродзержинську із
зазначенням опалювальної площі,
кількості теплової енергії у Гкал та
застосовано у розрахунку ціни (тарифу).
Наведені у цих розрахунках дані
відповідають вищенаведеним умовам
договорів та цінам (тарифам), які
передбачені для певних груп споживачів
та встановлені постановою
Національної комісії регулювання
електроенергетики України від 14 грудня
2010 року №1857 та постановою Національної
комісії регулювання ринку комунальних
послуг України від 30 вересня 2011 року
№121.

В матеріали судової справи надані
Відомості по технолого-економічному
технікуму Дніпродзержинського
технічного університету за станом на
01.10.2007р. (том 1 а.с. 132), підписана
директором ТЕТ ДГТУ Ситько В.В., у якій
наведені дані, зокрема щодо площі
приміщень у будівлі по вул. Матросова, 70
(гуртожиток) із розмежуванням по І і ІІ
групах для здійснення нарахування за
їх опалення. У своєму листі від 08.10.2013р.
позивач також надав відповідачу
інформацію про опалювальні площі
зазначеного гуртожитку із її
розмежуванням житлову опалювальну
площу, загальну площу, площу службових
приміщень, площу, яка не входить в
загальну, та площу орендованих
приміщень (том1 а.с. 133).

Такі докази свідчать, що саме на
підставі даних позивача відповідач
здійснив в умовах вищевказаних
договорів на постачання теплової
енергії розмежування загальної площі
будівлі гуртожитку по вул. Матросова, 70
у м.Дніпродзержинську за її цільовим
призначенням, що у свою чергу
спричинило розмежування у
застосуванні різних тарифів (по групах)
для цього споживача при визначенні
вартості поставленої на цей об'єкт
теплової енергії.

Відтак, колегія суддів
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду відхиляє доводи
апелянта про те, що оскільки гуртожиток
по вул. Матросова, 70 у
м.Дніпродзержинську відноситься до
об'єктів житлового фонду. то і оплата
послуг з теплопостачання в цьому
гуртожитку на всю його площу (окрім
переданої в оренду) повинна
здійснюватись за тарифами,
установленими для будинків державного
та громадського житлового фонду,
оскільки умовами договору ці обставини
не були враховані.

Отже позивачеві, який є державним
навчальним закладом та кваліфікувався
як споживач теплової енергії «бюджетні
установи», правомірно нараховувалась
відповідачем плата за теплопостачання
у зазначеному гуртожитку відповідно до
умов укладених договорів за другою
групою «бюджетні установи».

Відносно посилань апелянта на акт від
02.10.2013р. Державної фінансової інспекції
в Дніпропетровській області, яким
начебто підтверджується переплата
позивача, то, по - перше, виявлені при
перевірці фінансово - господарської
діяльності позивача порушення не
впливають на умови договірних
відносин, які склались між сторонами і
не можуть їх змінювати, як і не може
звільняти суд від безпосереднього
дослідження договірних умов між
сторонами спору, по - друге, акт
Державної фінансової інспекції - не має
для господарського суду заздалегідь
встановленої доказової сили і є одним з
доказів у справі, який був оцінений
судами обох інстанцій відповідно до
статті 43 Господарського
процесуального кодексу України у
сукупності з усіма доказами у справі.

Щодо тверджень Державної фінансової
інспекції в Дніпропетровській області
про те, що заявлена до стягнення сума є
збитками, які підлягають відшкодуванню
за рахунок відповідача на підставі
статті 611 Цивільного кодексу України та
статті 224 Господарського кодексу
України, то з урахуванням наданих
позивачем доказів і пояснень, як
місцевим господарським судом, так і
судом апеляційної інстанції
встановлено, що в діях відповідача
відсутній склад цивільного
правопорушення, що унеможливлює
застосування такої міри
відповідальності як відшкодування
збитків.

Щодо доводів позивача про неподання
відповідачем доказів про внесення змін
до договору на постачання теплової
енергії після зміни тарифів, то вони не
можуть свідчити про безпідставне
застосування нових тарифів, оскільки
дійсно ч. 5 ст. 32 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги"
встановлює, що у разі зміни цін/тарифів
на житлово-комунальні послуги
виконавець/виробник не менше ніж за 15
днів до введення їх у дію повідомляє
про це споживачів з посиланням на
рішення відповідних органів, а ст. 25
Закону України "Про теплопостачання"
встановлює положення, у відповідності
до яких теплопостачальні,
теплотранспортні і теплогенеруючі
організації зобов'язані, зокрема: при
зміні тарифів на теплову енергію
повідомляти споживача письмово або в
засобах масової інформації в порядку,
встановленому законодавством, проте,
як встановлено судом під час розгляду
даної справи, умовами вищевказаних
договорів на поставку теплової енергії
(п. 5.1) сторони обумовили, що інформація
про зміну тарифів доводиться до
Споживача через засоби масової
інформації і не є підставою для
переукладення договору, а постачальник
має право примінити нові узгоджені
тарифи без додаткової згоди із
Споживачем.

На підставі викладеного колегія суддів
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду погоджується із
висновком місцевого господарського
суд, який надав спірним обставинам
правильну правову оцінку, тому
обґрунтовано відмовив в задоволені
позову.

Відповідно до ч.1 ст. 104 Господарського
процесуального кодексу України,
підставами для скасування або зміни
рішення місцевого господарського суду
є: 1) неповне з'ясування обставин, що
мають значення для справи; 2)
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які місцевий
господарський суд визнав
встановленими; 3) невідповідність
висновків, викладених у рішенні
місцевого господарського суду,
обставинам справи; 4) порушення або
неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права.

Приймаючи до уваги викладене, доводи
Державної фінансової інспекції в
Дніпропетровській області та
Дніпродзержинського державного
технічного університету про
незаконність прийнятого судового
рішення слід визнати необґрунтованими,
підстави для зміни або скасування
рішення суду, передбачені статтею 104
Господарського процесуального кодексу
України, на думку колегії суддів
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду відсутні, тому
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, а оскаржуване судове рішення
має бути залишено без змін.

Зважаючи на відмову у задоволенні
апеляційної скарги, витрати зі сплати
судового збору за розгляд апеляційної
скарги, згідно ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
покладаються на заявника у скарзі, але
стягненню до Державного бюджету
України не підлягають, оскільки Закон
України "Про судовий збір" звільняє від
сплати судового збору Державну
фінансову інспекцію України та її
територіальні органи у справах, що
стосуються повноважень цих органів.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Дніпропетровський
апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної
фінансової інспекції у
Дніпропетровській області на рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 06.03.2014 року у справі №904/338/14
- залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 06.03.2014
року у справі №904/338/14 - залишити без
змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанова може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України через
Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у двадцятиденний
строк.

Повний текст постанови складено та
підписано - 23.06.2014р.

Головуючий суддя
І.М. Подобєд

Суддя
М.О. Дармін

Суддя
І.Л. Кузнецова