ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2014 р.
Справа № 914/1439/14

За позовом: Івано-Франківського
прокурора з нагляду за додержанням
законів у воєнній сфері в інтересах
держави в особі Державної служби
України з надзвичайних ситуацій, в
особі Управління Державної служби з
надзвичайних ситуацій України в
Івано-Франківській області в особі
Аварійно-рятувального загону
спеціального призначення Управління
Державної служби з надзвичайних
ситуацій України в Івано-Франківській
області, м. Івано-Франківськ

До відповідача: Приватне акціонерне
товариство «Укртранснафта», м. Львів

Про спонукання до укладення договору.

Суддя
Березяк Н.Є

Секретар судового засідання Кравець
О.І.

В судове засідання з'явились:

від прокуратури: не з'явився

від позивача: не з'явився

від відповідача: Шолок В.М. -
представник

Представнику відповідача роз'яснено
права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20,
22 ГПК України.

Суть спору: Подано позов
Івано-Франківського прокурора з
нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері в інтересах держави в
особі Державної служби України з
надзвичайних ситуацій, в особі
Управління Державної служби з
надзвичайних ситуацій України в
Івано-Франківській області в особі
Аварійно-рятувального загону
спеціального призначення Управління
Державної служби з надзвичайних
ситуацій України в Івано-Франківській
області до Приватного акціонерного
товариства «Укртранснафта» про
спонукання до укладення договору про
надання послуг із забезпечення
аварійно-рятувального обслуговування
об'єкта : насосно-перекачувальної
станції «Долина» філія МН «Дружба».

Ухвалою суду від 22.04.2014 року порушено
провадження у справі та призначено її
до розгляду на 03.02.2014 року.

Причини відкладення розгляду справи
було викладено в попередніх ухвалах
господарського суду Львівської
області.

В жодне із судових засідань прокурор та
позивач участь своїх представників не
забезпечили, вимог ухвал суду не
виконали, про причини неявки
представників в судові засідання не
повідомили, хоча належним чином були
повідомлені про час і місце розгляду
справи ухвалами суду . За таких
обставин розгляд справи проводиться за
наявними в справі матеріалами.

Відповідач проти позову заперечив,
посилаючись на ті обставини, що
обов'язковість укладення такого
договору норами чинного законодавства
не передбачено, позивачем не долучено
до позовної заяви проект договору, який
необхідно укласти, послуги із
забезпечення аварійно-рятувального
обслуговування об'єкта, спонукання до
укладення договору про надання яких є
предметом позову, повинні надаватися
безоплатно.

В судовому завданні 16.06.2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Суд заслухавши пояснення представника
відповідача, дослідивши матеріали
справи, та оцінивши докази в їх
сукупності, встановив наступне:

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на ті обставини, що
проведеною Долинським районним
відділом Управління
Держтехногенбезпеки в
Івано-Франківській області перевіркою
на НПС «Долина» філії МН «Дружба» ПАТ
«Укртранснафта» було виявлено
порушення у сфері пожежної та
техногенної безпеки. За результатами
перевірки внесено припис про усунення
порушень вимог законодавства у сфері
пожежної, техногенної безпеки,
цивільного захисту № 27 від 29.01.2013 року,
одним із порушень зазначено не
укладення договору про обов'язкове
обслуговування державними
аварійно-рятувальними службами.

Посилаючись на Закон України «Про
аварійно-рятувальні служби» № 1281 від
14.12.1999 р., Кодекс цивільного захисту
України, Постанову Кабінету Міністрів
України від 04.08.2000 року №1214 «Про
затвердження переліку об'єктів та
окремих територій, які підлягають
постійному обов'язковому на договірній
основі обслуговуванню державними
аварійно-рятувальними службами»,
позивач просить зобов'язати
відповідача укласти договір про
надання послуг із забезпечення
аварійно-рятувального обслуговування
об'єкта % насосно-перекачувальної
станції «Долина» філії МН «Дружба».

Проаналізувавши всі обставини та
матеріали справи, заслухавши пояснення
представника відповідача суд прийшов
до висновку, що позовні вимоги не
обґрунтовані і не підлягають до
задоволення.

При прийнятті рішення, суд виходив з
наступного:

Як зазначено у ст. 627 Цивільного кодексу
України відповідно до статті 6 цього
Кодексу сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір укладається шляхом пропозиції
однієї сторони укласти договір (оферти)
і прийняття пропозиції (акцепту) другою
стороною (ст. 638 Цивільного кодексу
України).

Відповідно до ч. 3 ст. 179 Господарського
кодексу України укладення
господарського договору є обов'язковим
для сторін, якщо він заснований на
державному замовленні, виконання якого
є обов'язком для суб'єкта
господарювання у випадках,
передбачених законом, або існує пряма
вказівка закону щодо обов'язковості
укладення договору для певних
категорій суб'єктів господарювання чи
органів державної влади або органів
місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 187 Господарського
кодексу України спори, що виникають при
укладанні господарських договорів за
державним замовленням, або договорів,
укладення яких є обов'язковим на
підставі закону та в інших випадках,
встановлених законом, розглядаються
судом. Інші переддоговірні спори
можуть бути предметом розгляду суду у
разі якщо це передбачено угодою сторін
або якщо сторони зобов'язані укласти
певний господарський договір на
підставі укладеного між ними
попереднього договору.

Виходячи із вищезазначеного, суд
вважає що спонукання до укладення
договору можливе лише тоді, коли хоча б
одна із сторін є зобов'язаною укласти
договір через пряму вказівку закону
або на підставі обов'язкового для
виконання акта планування, у тому числі
державного замовлення, яке видано
компетентним органом.

Позивач, в обґрунтування заявлених
вимог, посилається на обов'язковість
укладення договору відповідно до ст. 5
Закону України від 14.12.1999 року № 1281-ХІУ
«Про аварійно-рятувальні служби»,
Постанову Кабінету Міністрів України
від 04.08.2000 року № 1214 «Про затвердження
переліку об'єктів та окремих територій,
які підлягають постійному
обов'язковому на договірній основі
обслуговуванню державними
аварійно-рятувальними службами» .

Проте, слід зазначити, що посилання на
Закон України «Про аварійно-рятувальні
служби», є некоректним, оскільки з
моменту набрання чинності Кодексом
цивільного захисту України, а саме, з
01.07.2013 р. втратив чинність Закон України
«Про аварійно-рятувальні служби». Крім
того, нормами цього закону не було
передбачено, що укладення договору про
надання послуг із забезпечення
аварійно-рятувального обслуговування
є обов'язковим для підприємств, лише
підлягали обов'язковому відшкодуванню
по факту (повністю або частково)
відповідними підприємствами,
установами та організаціями витрати на
проведення окремих
аварійно-рятувальних робіт, понесені
державними та комунальними
аварійно-рятувальними службами під час
ліквідації надзвичайної ситуації (ст. 20
Закону).

З 01.07.2013р. набрав чинності Кодекс
цивільного захисту України, яким
встановлено, що проведення
аварійно-рятувальних та інших
невідкладних робіт під час ліквідації
наслідків надзвичайних ситуацій
здійснюється безоплатно (ч.1 ст.79).

У відповідності до ч.15 ст.23 Кодексу
цивільного судочинства
матеріально-технічне та фінансове
забезпечення діяльності
аварійно-рятувальних служб
здійснюється за рахунок коштів
державного та місцевого бюджетів,
підприємств, установ, організацій, що
створюють аварійно-рятувальні служби,
коштів від надання додаткових платних
послуг, а також добровільних
пожертвувань юридичних і фізичних
осіб, інших не заборонених
законодавством джерел.

Частиною 3 ст.133 Кодексу цивільного
захисту України встановлено, що
суб'єкти господарювання, галузі та
окремі території, які підлягають
постійному та обов'язковому
аварійно-рятувальному обслуговуванню,
а також порядок такого обслуговування
визначаються Кабінетом Міністрів
України.

Станом на час розгляду справи судом
такий порядок Кабінетом Міністрів
України не встановлений.

Статтею 134 Кодексу цивільного захисту
України передбачено, що державні,
регіональні та комунальні
аварійно-рятувальні служби можуть
надавати платні послуги, що не
суперечать та не перешкоджають їх
основній діяльності. Перелік платних
послуг визначається Кабінетом
Міністрів України. Станом на день
розгляду справи перелік платних
послуг, що надаються державними,
регіональними та комунальними
аварійно-рятувальними службами не
визначений.

Позовна заява ґрунтується, в основному,
на нормах Цивільного Кодексу України.
Хоча, саме господарськими судами
порушуються справи за позовами
підприємств та організацій, які
звертаються до господарського суду за
захистом своїх прав та охоронюваних
законом інтересів за нормами
Господасрького Кодексу (ч.1 ст.2 ГК
України).

Власне, ст. 179 ГК України встановлює, що:

- майново-господарські
зобов'язання, які виникають між
суб'єктами господарювання або між
суб'єктами господарювання і
негосподарюючими суб'єктами -
юридичними особами на підставі
господарських договорів, є
господарсько-договірними
зобов'язаннями (ч.1 ст. 179 ГК України);

- Кабінет Міністрів України,
уповноважені ним органи виконавчої
влади можуть рекомендувати суб'єктам
господарювання орієнтовні умови
господарських договорів (примірні
договори), а у визначених законом
випадках - затверджувати типові
договори (ч.2 ст.179 ГК України).

Крім того, слід зазначити, що
звертаючись з позовом про зобов'язання
укласти договір, позивачем не було
долучено проекту договору, який, на
думку позивача, необхідно укласти.

Відповідно до ст. 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Позивач жодними належними та
допустимими доказами не обґрунтував
своїх позовних вимог.

З огляду на викладене, виходячи з
положень чинного законодавства
України, матеріалів та обставин справи,
суд прийшов до висновку, що позов не
обґрунтований і не підлягає до
задоволення.

Керуючись 3,4,41,42,43, 44;45,46,12,32,33,34,
43,49,69,82,84,85 ГПК України, суд , -

В И Р І Ш И В:

1.В задоволенні позову
Івано-Франківського прокурора з
нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері в інтересах держави в
особі Державної служби України з
надзвичайних ситуацій, в особі
Управління Державної служби з
надзвичайних ситуацій України в
Івано-Франківській області в особі
Аварійно-рятувального загону
спеціального призначення Управління
Державної служби з надзвичайних
ситуацій України в Івано-Франківській
області до Приватного акціонерного
товариства «Укртранснафта» про
спонукання до укладення договору про
надання послуг із забезпечення
аварійно-рятувального обслуговування
об'єкта : насосно-перекачувальної
станції «Долина» філія МН «Дружба»
відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено
протягом 10 днів до Львівського
апеляційного господарського суду .

Повний текст рішення
виготовлений та підписаний 19.06.2014 року.

Суддя
Березяк Н.Є.