ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" липня 2014 р.Справа № 916/1292/14Одеський
апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів:

головуючого судді: Шевченко В.В.

суддів: Мирошниченко М.А., Головея В.М.

при секретарі судового засідання:
Ляшенко М.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Калініна С.В. - за
дорученням

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі

апеляційну скаргу Державного
підприємства "Український державний
центр радіочастот" в особі Одеської
філії Державного підприємства
"Український державний центр
радіочастот"

на рішення господарського суду
Одеської області

від 21 травня 2014 року

у справі № 916/1292/14

за позовом Державного підприємства
"Український державний центр
радіочастот" в особі Одеської філії
Державного підприємства "Український
державний центр радіочастот"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Безпровідні мережі
зв'язку"

про стягнення 1.150 грн. 80 коп.

В С Т А Н О В
И Л А:

03.04.2014 р. Державне підприємство
"Український державний центр
радіочастот" в особі Одеської філії
Державного підприємства "Український
державний центр радіочастот" (далі
позивач, ДП) звернулось до
господарського суду Одеської області з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Безпровідні мережі
зв'язку" (далі відповідач, ТОВ) про
стягнення грошових коштів в сумі 1.150
грн. 80 коп.

Позов мотивований тим, що
відповідач не виконав свої
зобов'язання за укладеним між
сторонами по справі договором № 328/1 від
01.08.2005 р. та додаткової угоди до нього
щодо своєчасної та повної оплати
виконаних робіт з радіочастотного
моніторингу та нагляду за технічними
характеристиками випромінювання та
забезпечення електромагнітною
сумісності радіоелектронних засобів
та випромінюючих пристроїв, внаслідок
чого за період з 01.08.2012 р. по 31.03.2014 р. має
борг по їх оплаті в сумі 1150 грн. 80 коп., а
тому повинний сплатити позивачеві не
лише зазначену суму боргу, а також
відшкодувати понесені судові витрати
по справі на сплату судового збору в
сумі 1827 грн.

Відповідач відзив на
позов не надав та жодного разу в судове
засідання не з'явився, внаслідок чого
справа була розглянута місцевим судом
за наявними в ній матеріалами в порядку
ст. 75 ГПК України.

Рішенням господарського
суду Одеської області від 21.05.2014 р.
(суддя Мостепаненко Ю.І.) у задоволені
позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що
позивачем всупереч ст. 33 ГПК України не
надано належних та допустимих доказів
виконання ним зобов'язань,
передбачених п. 3.7 договору, зокрема, не
надано доказів виставлення позивачем
відповідачеві актів виконаних робіт за
період з 01.08.2012 р. по 31.03.2014 р., а також не
надано доказів їх направлення
відповідачеві, тобто не надано доказів,
які є умовою для здійснення оплати
останнім вартості виконаних робіт,
внаслідок чого підстави для
задоволення позову відсутні.

В апеляційній скарзі позивач
просить рішення місцевого суду
скасувати та постановити нове рішення
яким позовні вимоги ДП задовольнити у
повному обсязі.

Скарга мотивована тим, що,
по-перше, судом не вірно застосований п.
3.7. договору, яким встановлено, що у разі
якщо сторона не поверне підписаний акт
виконаних робіт або не поверне його з
мотивованою відмовою від його
підписання, то такий акт вважається
підписаним, а роботи виконаними,
по-друге, позивач щомісячно надсилав
відповідачеві поштою відповідні
рахунки та акти виконаних робіт, що
підтверджується копіями наявних в
матеріалах справи реєстрами поштових
відправлень, а тому виконані позивачем
роботи слід вважати прийнятими
відповідачем, внаслідок чого позовні
вимоги ДП підлягають задоволенню у
повному обсязі.

У судовому засіданні
представник скаржника доводи
апеляційної скарги підтримав у повному
обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не
надходив.

Відповідач був належним чином
повідомлений про день, час і місце
розгляду справи, але не скористався
своїм правом на участь в розгляді
справи апеляційним судом.

Обговоривши доводи апеляційної
скарги, заслухавши пояснення
представника позивача, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального і
процесуального права при прийнятті
оскаржуваного рішення, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів
справи та правильно встановлено судом
першої інстанції 01.08.2005 р. між сторонами
у справі укладено договір № 328/1 за
умовами якого позивач зобов'язався
виконати роботи з радіочастотного
моніторингу та нагляду за технічними
характеристиками випромінювання та
забезпечення електромагнітної
сумісності (ЕМС) радіоелектронних
засобів (РЕЗ) та випромінюючих
пристроїв (ВП), а відповідач
зобов'язався прийняти та оплатити ці
роботи відповідно до умов договору.

У п. 6.1 договору сторонами
погоджено, що договір набирає чинності
з моменту його підписання і діє до
01.08.2006 р., але у будь-якому випадку до
моменту повного та належного виконання
сторонами своїх зобов'язань за
договором. Договір вважається
автоматично продовженим кожний раз на 1
рік, у випадку, якщо жодна із сторін за 30
днів до закінчення строку його дії не
надішле іншій стороні письмове
повідомлення про свій намір припинити
його дію надалі.

Оскільки, в матеріалах справи
відсутні докази того, що будь-яка із
сторін договору зверталась до іншої з
письмовим повідомленням про свій намір
припинити дію договору, то останній
слід вважати діючим до сьогоднішнього
часу.

Перелік РЕЗ та ВП, що підлягають
нагляду визначений у додатку № 1 до
договору, який є його невід'ємною
частиною.

У п. 3.1. договору сторонами
встановлено, що вартість робіт по цьому
договору визначається згідно
„Граничних тарифів на послуги,
пов'язані з експертизою заявок,
наглядом і моніторингом
радіоелектронних засобів радіозв'язку,
радіомовлення, телебачення, систем
кабельного і ефірно-кабельного
телебачення, систем супутникового
зв'язку", що затвердженні наказом
Державного комітету зв'язку та
інформації України від 15.02.2000р. № 29 та
зареєстровані в Міністерстві юстиції
України 21 березня 2000р. за № 180/4401.

Відмовляючи в задоволення
позову суд першої інстанції виходив з
того, що позивачем не надано доказів
направлення останнім відповідачеві
актів виконаних робіт за період з 01.08.2012
р. по 31.03.2014 р., які є доказом виконання
робіт позивачем та обов'язковою умовою
для здійснення оплати відповідачем
вартості виконаних робіт.

Однак, з такими висновками
місцевого суду колегія суддів
погодитися не може, оскільки у п. 3.7.
договору сторонами встановлено, що
виконання робіт може підтверджуватися
відповідним двостороннім актом
виконаних робіт, тобто складання
такого акту виконаних робіт за умовами
укладеного договору є правом, а ніяким
чином не обов'язком сторін.

Разом з тим, у п. 3.4. договору
сторонами погоджено, що роботи
вважаються виконаними в повному обсязі
у разі забезпеченням ЕМС РЕЗ та ВП, які
належать замовнику за умови
відсутності скарг останнього на радіо
завади.

Будь-яких скарг замовника
(відповідача) на радіо завади при
роботі ЕМС РЕЗ та ВП в матеріалах
справи не міститься та таких доказів,
всупереч вимогам ст. 33 ГПК України,
відповідачем суду не надано, що
однозначно свідчить про те, що протягом
липня 2012 р. - березня 2014 р. позивач
виконував роботи з радіочастотного
моніторингу та нагляду за технічними
характеристиками випромінювання та
забезпечення ЕМС РЕЗ та ВП замовника.

Пунктом 3.5 договору встановлено,
що відповідач сплачує позивачеві за
роботи за договором шляхом
перерахування суми вартості робіт на
розрахунковий рахунок філії за квартал
до 15-го числа місяця наступного за
звітним кварталом на підставі
виставленого ДП рахунку, що свідчить
про те, що умовами договору сторонами
погоджено, що вартість виконаних робіт
позивачем в обов'язковому порядку
повинна зазначатися в рахунку, якій ДП
зобов'язаний виставити відповідачеві.

В обґрунтування своїх позовних
вимог ДП посилається на реєстри
поштових відправлень від 18.07.2013 р., ; № 4
від 04.09.2013 р., № 9 від 09.10.2013 р., № 11 від
08.11.2013 р., № 12 від 05.12.2013 р., № 13 від 13.01.2014
р., № 11 від 10.02.2014 р., № 11 від 11.03.2014 р. та
список поштових відправлень
рекомендованих листів № 792 та
стверджує, що саме цією
кореспонденцією ним направлялись
відповідачеві акти виконаних робіт та
рахунки на їх оплату.

Але, з такими доводами позивача
колегія суддів погодитись не може
оскільки, по-перше: в матеріалах справи
містяться фотокопії реєстрів поштових
відправлень від 18.07.2013 р., № 4 від 04.09.2013
р., № 9 від 09.10.2013 р., № 11 від 08.11.2013 р., № 12
від 05.12.2013 р., № 13 від 13.01.2014 р., № 11 від
10.02.2014 р., № 11 від 11.03.2014 р. та список
згрупованих поштових відправлень
рекомендованих листів № 792 (а. с. 43-51),
які, всупереч вимогам ч. 2 ст. 36 ГПК
України, ніким не засвідчені, а тому не
є належними та допустимими доказами у
справі, оскільки письмові докази
повинні подаватися до суду в оригіналі
або в належним чином засвідченій копії.
По-друге: позивачем, всупереч вимогам
ст. 33 ГПК України, до матеріалів справи
взагалі не надано описів вкладення до
вищеназваних поштових відправлень, що
унеможливлює з'ясування питання, які
саме конкретні документи направлялись
позивачем відповідачеві за названими
реєстрами, у зв'язку з чим доводи
скаржника про те, що за названими
реєстрами ним направлялись
відповідачеві акти виконаних робіт та
рахунки на їх оплату є голослівними та
не підтвердженими належними та
допустимими доказами, що містяться в
матеріалах справи, внаслідок чого до
уваги прийнятими бути не можуть.

Оскільки, позивач не довів
допустимими доказами факт належного
виконання ним своїх зобов'язань за
договором, зокрема, виставлення
відповідачеві відповідних рахунків з
зазначенням в них вартості виконаних
робіт, то у останнього, відповідно до
п.3.5 договору, і не виникло обов'язку
щодо їх оплати, у зв'язку з чим
заявлений позов задоволений бути не
може внаслідок його недоведеності.

При викладених обставинах
колегія суддів вважає, що резолютивна
частина рішення місцевого суду
прийнята з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
відповідає фактичним обставинам і
матеріалам справи, а підстави,
передбачені ст. 104 ГПК України, для її
зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 99, 101-
105 ГПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства "Український державний
центр радіочастот" в особі Одеської
філії Державного підприємства
"Український державний центр
радіочастот" - залишити без
задоволення, а рішення господарського
суду Одеської області від 21.05.2014 року у
справі № 916/1292/14 - без змін.

Постанова набирає законної сили з
дня її прийняття і може бути оскаржена
у касаційному порядку до Вищого
господарського суду України.

Повний текст постанови
виготовлено та підписано 03.07.2014 року.

Головуючий суддя:
Шевченко В.В.

Судді:
Мирошниченко М.А.

Головей В.М.