ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2014 року Справа № 922/203/14

Вищий господарський суд
України у складі колегії суддів:

Головуючого -
Ткаченко Н.Г.

Суддів -
Катеринчук Л.Й.

Міщенка П.К.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві касаційну скаргу
ПАТ "Центренерго"

на постанову Харківського
апеляційного господарського суду від
15.04.2014 та рішення Господарського суду
Харківської області від 10.02.2014 по
справі № 922/203/14 за позовом ПАТ
"Центренерго" до ТОВ "Фрегат", ФОП ОСОБА_2
про визнання недійсним договору, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач - ПАТ "Центренерго" в січні 2014
звернувся до Господарського суду
Харківської області з позовом до ТОВ
"Фрегат" та ФОП ОСОБА_2 про визнання
договору відступлення права вимоги
від 19.02.2010 на суму 32170,00 грн. - недійсним.

Рішенням Господарського суду
Харківської області від 10.02.2014 по
справі № 922/203/14 /суддя : Мамалуя О.О./
відмовлено у задоволенні позовних
вимог.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 15.04.2014 по
справі №922/203/14 /судді : Істоміна О.А.,
Барбашова С.А., Білецька А.М./ рішення
Господарського суду Харківської
області від 10.02.2014 залишено без змін.

В касаційній скарзі ПАТ
"Центренерго" просить постанову
Харківського апеляційного
господарського суду від 15.04.2014 та
рішення Господарського суду
Харківської області від 10.02.2014
скасувати, посилаючись на те, що вони
постановлені з неправильним
застосуванням норм матеріального та
порушенням норм процесуального права,
а справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Представники сторін в судове засідання
не з'явились, про день та час розгляду
справи повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді Ткаченко
Н.Г., перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів прийшла до висновку, що
касаційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи,
позивач - ПАТ "Центренерго" мав
заборгованість перед ФОП ОСОБА_2 в сумі
32170,51 грн. за договором № 1 про ремонт
крівлі КТЦ-2 від 16.08.2001, що
підтверджується рішенням
Господарського суду м. Києва по справі
№ 42/19 від 10.02.2004 (а.с.15). На виконання
вказаного рішення суду 01.06.2004 видано
відповідний наказ №42/19 та відкрито
виконавче провадження.

Ухвалою Господарського суду м.Києва
від 09.02.2004 порушено провадження по
справі № 15/76-6 про банкрутство ПАТ
"Центренерго".

ФОП ОСОБА_2 в травні 2006 року заявлені
кредиторські вимоги до ПАТ
"Центренерго" в сумі 32170,51 грн (а.с.32).

Між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ "Фрегат" 19.02.2010
укладений договір відступлення права
вимоги до ПАТ "Центренерго" по рішенню
суду по справі № 42/19 (а.с.18).

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що
вказаний договір відступлення права
вимоги між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ "Фрегат"
укладений з порушенням вимог Закону
України "Про виконавче провадження", в
редакції, чинній на момент укладання
договору, оскільки у виконавчому
провадженні за наказом господарського
суду № 42/19 від 01.06.2004 ФОП ОСОБА_2
виступає як стягувач, а стягувач за
виконавчим документом може бути
змінений тільки у випадку його
реорганізації, а не у випадку
відступлення права вимоги; крім того,
ФОП ОСОБА_2 пропущений строк звернення
із кредиторськими вимогами,
встановлений ст.14 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом" у
справі про банкрутство № 15/76-6 і його
вимоги в сумі 32170,51 грн є погашеними, що
позбавляє права ТОВ "Фрегат",
звернутись із грошовими вимогами в
сумі 32 170,51 грн, як нового кредитора у
справі про банкрутство ПАТ
"Центренерго".

Господарський суд першої інстанції,
відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, виходив з того, що позивачем
пропущений строк позовної давності,
так як твердження позивача стосовно
того, що він лише 08.01.2013 дізнався про те,
що між ТОВ "Фрегат" та ФОП ОСОБА_2
укладено договір відступлення права
вимоги є невірним, оскільки в
матеріалах справи міститься поштове
повідомлення про отримання позивачем
даного договору 12.04.2010.

Таким чином, Господарський суд
Харківської області дійшов до
висновку про те, що оскільки строк для
звернення позивача з даним позовом
сплив 12.04.2013, відповідно до ст.ст.256, 257 ЦК
України, то підстав для задоволення
позовних вимог не має.

Харківський апеляційний господарський
суд погодився з висновками суду першої
інстанції та постановою від 15.04.2014
залишив рішення Господарського суду
Харківської області від 10.02.2014 без
змін.

Але з такими висновками суду першої та
апеляційної інстанції погодитись не
можна.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Відповідно до чинного законодавства
рішення суду є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги процесуального
законодавства і всебічно перевіривши
обставини, вирішив справу у
відповідності з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин, а за їх
відсутності - на підставі закону, що
регулює подібні відносини, або
виходячи із загальних засад і змісту
законодавства України.

Оскаржуване рішення суду першої
інстанції та апеляційна постанова
зазначеним вище вимогам не
відповідають.

Відповідно до вимог ч.1 ст.261 ЦК України
позовна давність застосовується лише
за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну
давність, господарський суд повинен
розглянути справу відповідно до вимог
ст. 43 ГПК України, з'ясувати та
зазначити в судовому рішенні, чи
порушене право позивача, за захистом
якого той звернувся до суду.

У разі коли таке право не порушене, суд
відмовляє в позові з підстав його
необґрунтованості. І лише якщо буде
встановлено, що право особи дійсно
порушене, але позовна давність спливла
і про це зроблено заяву іншою стороною
у справі, суд відмовляє в позові у
зв'язку зі спливом позовної давності -
за відсутності поважних причин її
пропущення.

Позовна давність не є інститутом
процесуального права та не може бути
відновлена (поновлена) в разі її спливу,
але за приписом частини п'ятої тієї ж
статті позивач вправі отримати судовий
захист у разі визнання поважними
причин пропуску строку позовної
давності.

Як вбачається із матеріалів справи, в
порушення вищевказаних вимог Закону,
господарський суд першої інстанції,
відмовляючи в задоволенні позову з
підстав пропуску строку позовної
давності, взагалі не розглянув по суті
заявлені позовні вимоги та не з'ясував,
чи порушене право позивача спірним
правочином.

Частиною 2 ст.651 ЦК України встановлено,
що договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом.

Вимога про визнання договору
відступлення права вимоги від 19.02.2010,
що укладений між ТОВ "Фрегат" та ФОП
ОСОБА_2, заявлена позивачем, який не
стороною спірного договору.

Способи захисту цивільних прав
визначені ст.16 ЦК України. До них
відносяться : 1) визнання права; 2)
визнання правочину недійсним; 3)
припинення дії, яка порушує право; 4)
відновлення становища, яке існувало до
порушення; 5) примусове виконання
обов'язку в натурі; 6) зміна
правовідношення; 7) припинення
правовідношення; 8) відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; 9) відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; 10)
визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Розглядаючи вказаний спір
Господарський суд Харківської області
не встановив чи порушує оспорюваний
правочин права та законні інтереси
позивача - ПАТ "Центренерго" та чи
відповідає пред'явлений позов способам
захисту цивільних прав, передбаченим
статтею 16 ЦК України.

Відповідно до вимог ст. 99 ГПК України в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.

Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Згідно із ст. 101 ГПК України у процесі
перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Додаткові докази
приймаються судом, якщо заявник
обґрунтував неможливість їх подання
суду першої інстанції з причин, що не
залежали від нього.

Апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Але, всупереч вимог чинного
законодавства, господарський суд
апеляційної інстанції, розглядаючи
вказаний спір в апеляційному порядку
та залишаючи рішення Господарського
суду Харківської області від 10.02.2014
без змін, взагалі не перевірив
обставини щодо обґрунтованості
відмови у задоволенні позову, виходячи
лише із застосування строку позовної
давності до позивача та належним
чином законодавчо не обґрунтував свої
висновки.

Отже, господарські суди першої та
апеляційної інстанції, в порушення
вимог закону, постановили судові
рішення по справі без всебічного,
повного і об'єктивного розгляду всіх
обставин справи та доказів, які мають
суттєве значення по справі.

Відповідно до ст. 1117 ГПК України
переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних
обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що постанова
постановлені з порушенням норм
процесуального та матеріального права
та підлягають скасуванню, а справа
направленню на новий розгляд до
господарського суду першої інстанції.

При новому розгляді справи суду слід
врахувати вище викладене, більш повно
та всебічно перевірити дійсні
обставини справи, дати належну оцінку
зібраним по справі доказам, доводам та
запереченням сторін і в залежності від
встановленого та вимог закону
постановити законне та обґрунтоване
рішення.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 1115, 1117-11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ПАТ "Центренерго"
задовольнити.

Постанову Харківського апеляційного
господарського суду від 15.04.2014 та
рішення Господарського суду
Харківської області від 10.02.2014 по
справі № 922/203/14 скасувати.

Справу № 922/203/14 направити до новий
розгляд до Господарського суду
Харківської області.

Головуючий -
Ткаченко Н.Г.

Судді -
Катеринчук Л.Й.

Міщенко П.К.