ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"01" липня 2014 р.
Справа № 918/894/14

за позовом Заступника прокурора
м.Рівне

в особі Рівненської міської ради,
Управління житлово-комунального
господарства виконавчого комітету
Рівненської міської ради

до відповідача Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2

про стягнення в сумі 55 980 грн. 48 коп.

Суддя Андрійчук О.В.

Присутні учасники:

від позивача: Отрода Л.М., дов. від 12.02.2014
року

від відповідача: не з'явився

від прокуратури: Грицак Ю.М., посв. № 024979
від 20.03.2014 року

Статті 20, 22, 91, 93 ГПК України сторонам
роз'яснені.

Відводи з підстав, передбачених ст. 20
ГПК України, відсутні.

Протокол судового засідання складено
відповідно до ст. 811 ГПК України.

СУТЬ СПОРУ:

У червні 2014 року Заступник прокурора м.
Рівне звернувся до господарського суду
з позовом в інтересах держави в особі
Рівненської міської ради, Управління
житлово-комунального господарства
виконавчого комітету Рівненської
міської ради до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення
85 980,48 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що:

03.01.2013 року та 10.01.2014 року між
Управлінням житлово-комунального
господарства виконавчого комітету
Рівненської міської ради
(надалі-позивач) та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2
(надалі-відповідач, розповсюджувач)
укладено договори № 139/2013 та № 139/2014 на
тимчасове користування місцями
розташування спеціальних конструкцій
відповідно (надалі - договори), за
умовами яких позивач на правах
власниках надає розповсюджувачу в
тимчасове користування місця, що
перебувають у комунальній власності
територіальної громади м. Рівного, для
розташування спеціальних конструкцій
відповідно до дозволу (-ами) та адресною
програмою, яка є невід'ємною частиною
договорів. Відповідач сплачує позивачу
плату за тимчасове користування
місцями розташування своїх
конструкцій згідно з виставленим
позивачем рахунком.

На підтвердження факту передачі
відповідачу місць тимчасового
користування для розташування
спеціальних конструкцій позивачем
надано дозволи та акти виконаних робіт.

Відповідач, отримавши місця
тимчасового користування для
розташування спеціальних конструкцій,
свої зобов'язання в частині оплати за
їх використання виконав частково,
розмір заборгованості складає 85 980,48
грн.

В матеріально-правове обґрунтування
заявлених позовних вимог позивач
посилається на ст.ст. 1, 16 Закону України
"Про рекламу", ст.ст. 525, 526, ст.ст. 175, 193, 216,
217 ГК України, Постанову КМУ № 2067 від
29.12.2003 року, рішення виконавчого
комітету Рівненської міської ради № 110
від 14.07.2009 року тощо.

Ухвалою суду від 13.06.2014 року порушено
провадження, справу призначено до
судового розгляду на 24.06.2014 року.

Ухвалою суду від 24.06.2014 року розгляд
справи відкладено на 01.07.2014 року.

01.07.2014 року через службу діловодства
господарського суду від позивача
надійшла заява про зменшення розміру
позовних вимог, в якій останній просить
суд стягнути з відповідача
заборгованість в розмірі 55 980,48 грн., що
виникла на підставі договору № 139/2014
від 10.01.2014 року.

Оскільки вказана заява подана у
порядку в строки, встановлені ст. 22 ГПК
України, відтак приймається судом.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, відзив на позовну заяву не
подав, про причини неявки суд не
повідомив, хоча про час та місце
судового засідання повідомлений
належним чином.

Як роз'яснив Пленум Вищого
господарського суду України у п.п. 3.9.1.,
3.9.2. Постанови від 26.12.2011 року № 18 "Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції",
особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог ч. 1 ст. 64 та ст.
87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в
разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом. У
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

За таких обставин справа розглядається
за наявними в ній матеріалами
відповідно до ст. 75 ГПК України.

Оцінивши правильність визначення
прокурором органу, на який державою
покладено обов'язок щодо здійснення
конкретних функцій у правовідносинах,
пов'язаних із захистом інтересів
держави, дослідивши матеріали справи,
перевіривши копії документів на їх
відповідність оригіналам, заслухавши
пояснення присутніх представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд

ВСТАНОВИВ:

10.01.2014 року між позивачем та
відповідачем укладено договір № 139/2014
на тимчасове користування місцями для
розміщення рекламних конструкцій, який
регулює правовідносини щодо
встановлення спеціальних конструкцій
для розміщення зовнішньої реклами на
території міста Рівного, а також
надання у тимчасове платне
користування місць для розміщення
спеціальних конструкцій зовнішньої
реклами за адресами і на терміни,
визначені у виданих дозволах на
розміщення зовнішньої реклами у межах
міста Рівного, згідно з Правилами
розміщення зовнішньої реклами у місті
Рівному. Перелік дозволів зазначений у
адресній програмі, яка є невід'ємною
частиною цього договору (п. 1.1.
договору).

За п. 7.1. договору цей договір набирає
чинності з 01.01.2014 року до 31.12.2014 року.

Рішенням виконавчого комітету
Рівненської міської ради "Правила
розміщення зовнішньої реклами в м.
Рівному" від 14.07.2009 року № 110 позивача
визначено уповноваженою особою на
укладення з розповсюджувачами
зовнішньої реклами договорів на право
тимчасового користування місцями
розташування спеціальних конструкцій,
які перебувають у комунальній
власності територіальної громади м.
Рівного (п. 3.1.7. ст. 3 вказаного рішення).

Статтею 1 Закону України "Про рекламу",
п. 2.1. ст. 2 рішення виконавчого комітету
Рівненської міської ради "Правила
розміщення зовнішньої реклами в м.
Рівному" від 14.07.2009 року № 110
передбачено, що зовнішня реклама -
реклама, що розміщується на
спеціальних тимчасових і стаціонарних
конструкціях, розташованих на
відкритій місцевості, а також на
зовнішніх поверхнях будинків, споруд,
на елементах вуличного обладнання, над
проїжджою частиною вулиць і доріг.

Згідно з п. 2 Постанови КМ України від
29.12.2003 року № 2067 "Про затвердження
Типових правил розміщення зовнішньої
реклами", п. 2.1. ст. 2 рішення виконавчого
комітету Рівненської міської ради
"Правила розміщення зовнішньої реклами
в м. Рівному" від 14.07.2009 року № 110
спеціальні конструкції - тимчасові та
стаціонарні рекламні засоби (світлові
та несвітлові, наземні та неназемні
(повітряні), плоскі та об'ємні стенди,
щити, панно, транспаранти, троли,
таблички, короби, механічні, динамічні,
електронні табло, екрани, панелі, тумби,
складні просторові конструкції,
аеростати, повітряні кулі тощо), які
використовуються для розміщення
реклами.

Відповідно до підп. 2.4.1. п. 2.4. договору
позивач зобов'язався надавати в
тимчасове оплатне користування
розповсюджувачу місця для розміщення
спеціальних конструкцій зовнішньої
реклами за адресами і на терміни,
визначені у виданих дозволах на
розміщення зовнішньої реклами на
території міста Рівного, згідно з
Правилами розміщення зовнішньої
реклами у місті Рівному.

У силу вимог ст. 16 Закону України "Про
рекламу", п. 3 Постанови КМ України від
29.12.2003 року № 2067 "Про затвердження
Типових правил розміщення зовнішньої
реклами" розміщення зовнішньої реклами
у населених пунктах проводиться на
підставі дозволів, що надаються
виконавчими органами сільських,
селищних, міських рад, а поза межами
населених пунктів - на підставі
дозволів, що надаються обласними
державними адміністраціями, а на
території Автономної Республіки Крим -
Радою міністрів Автономної Республіки
Крим, в порядку, встановленому цими
органами на підставі типових правил, що
затверджуються Кабінетом Міністрів
України. Під час видачі дозволів на
розміщення зовнішньої реклами
втручання у форму та зміст зовнішньої
реклами забороняється. Стягнення плати
за видачу дозволів забороняється.

Дозвіл - документ установленої форми,
виданий розповсюджувачу зовнішньої
реклами на підставі рішення
виконавчого органу сільської,
селищної, міської ради, який дає право
на розміщення зовнішньої реклами на
певний строк та у певному місці (п. 2
Постанови КМ України від 29.12.2003 року №
2067 "Про затвердження Типових правил
розміщення зовнішньої реклами").

Пунктами 4.2.7., 4.2.8. рішення виконавчого
комітету Рівненської міської ради
"Правила розміщення зовнішньої реклами
в м. Рівному" від 14.07.2009 року № 110
передбачено, що дозвіл надається
строком на 5 років, якщо менший строк не
зазначено у заяві розповсюджувача
зовнішньої реклами. Виданий у
встановленому порядку дозвіл є
підставою для розміщення зовнішньої
реклами та виконання робіт, пов'язаних
з розташуванням рекламного засобу.

Як встановлено судом із матеріалів
справи, позивачем видано відповідачу
дозволи на розміщення зовнішньої
реклами №№ 139/1-139/5 від 26.12.2005 року, №№
139/6-139/8 від 02.03.2006 року, №№ 139/9- 139/10 від
21.03.2006 року, №№ 139/11-139/24 від 11.03.2008 року,
№№ 139/25-139/26 від 14.07.2009 року, № 139/27 від
09.12.2009 року, №№ 139/28-139/34 від 22.02.2010 року,
№№ 139/35-139/40 від 01.12.2003 року (зі змінами
від 21.11.2013 року).

Згідно з п. 32 Постанови КМ України від
29.12.2003 року № 2067 "Про затвердження
Типових правил розміщення зовнішньої
реклами" плата за тимчасове
користування місцем розташування
рекламних засобів, що перебуває у
комунальній власності, встановлюється
у порядку, визначеному органами
місцевого самоврядування, а місцем, що
перебуває у державній або приватній
власності, - на договірних засадах з
його власником або уповноваженим ним
органом (особою). При цьому площа місця
розташування рекламного засобу
визначається як сума площі
горизонтальної проекції рекламного
засобу на це місце та прилеглої ділянки
завширшки 0,5 метра за периметром
горизонтальної проекції цього засобу.
Для неназемного та недахового
рекламного засобу площа місця дорівнює
площі вертикальної проекції цього
засобу на уявну паралельну їй площину.

За п.п. 6.1., 6.3. рішення виконавчого
комітету Рівненської міської ради
"Правила розміщення зовнішньої реклами
в м. Рівному" від 14.07.2009 року № 110 плата
за тимчасове користування місцями, які
перебувають у комунальній власності,
для розташування спеціальних
конструкцій здійснюється на підставі
укладеного договору між робочим
органом та розповсюджувачем
зовнішньої реклами і визначається у
Порядку (додаток 5), встановленому і
затвердженому виконавчим комітетом
Рівненської міської ради. Плата за
тимчасове користування місцем
справляється з дня видачі дозволу на
розміщення зовнішньої реклами.
Відсутність спеціальної конструкції
на вказаному місці не є підставою для
звільнення від плати за користування
місцем.

Відповідно до п.п. 3.1., 3.2., 3.3., 3.7. договору
нарахування плати за тимчасове
користування місцями розташування
спеціальних конструкцій проводиться з
моменту видачі розповсюджувачу
дозволу на розміщення зовнішньої
реклами. Розмір плати за тимчасове
користування місцем розташування
спеціальних конструкцій визначається
згідно з встановленим та затвердженим
Порядком визначення розміру плати за
тимчасове користування місцями, що
перебувають у комунальній власності
територіальної громади м. Рівного, при
розміщенні на них спеціальних
конструкцій, зі всіма наступними
змінами та додатками, які є невід'ємною
частиною Правил розміщення зовнішньої
реклами в м. Рівному, затверджених
рішенням виконавчого комітету
Рівненської міської ради від 14.07.2009
року № 110. Позивач щомісяця складає та
надає розповсюджувачу акт виконаних
робіт та рахунок на оплату за тимчасове
користування місцями розташування
спеціальних конструкцій. Протягом дії
договору розповсюджувач не
звільняється від плати за тимчасове
використання місць при відсутності
рекламних засобів на місцях згідно з
наданих дозволів.

Відповідач зобов'язався щомісячно до 30
числа, наступного після звітного
місяця, повертати позивачу підписані
акти виконаних робіт (наданих послуг)
або мотивовану відмову від їх
підписання (підп. 2.2.13. п. 2.2. договору).

Позивачем у підтвердження факту
надання в тимчасове користування місць
розташування спеціальних конструкцій
направлено відповідачу акти виконаних
робіт № 35 від 31.01.2014 року на суму 14 368,56
грн., № 124 від 28.02.2014 року на суму 11 999,88
грн., № 213 від 31.03.2014 року на суму 12 823,36
грн., № 302 від 30.04.2014 року на суму 15 197,86
грн., № 389 від 30.05.2014 року на суму 15 197,86
грн., № 470 від 30.06.2014 року на суму 10 780,01
грн. та рахунки, про що свідчать реєстри
використаних конвертів за
січень-червень 2014 року.

Однак відповідач свій обов'язок щодо
підписання актів виконаних робіт та їх
повернення позивачу не виконав.

Згідно з підп. 2.2.1. п. 2.2. до обов'язків
відповідача віднесено перерахування
на рахунок позивача своєчасно і в
повному обсязі зазначену в даному
договорі суму, яка коригується в
порядку, визначеному п. 4.2. договору, і
на момент укладення договору становить
15 197,86 грн. в місяць.

Також, підп. 2.2.2. п. 2.2. договору
передбачено, що розповсюджувач
перераховує грошові кошти щомісяця до
25 числа поточного місяця.

Судом зі наявних матеріалів справи
встановлено, що заборгованість
позивача перед відповідачем становить
55 980,48 грн. та виникла за період: лютий 2014
року в сумі 1 981,39 грн., березень 2014 року в
сумі 12 823,36 грн., квітень 2014 року в сумі 15
197,86 грн., травень 2014 року в сумі 15 197,86
грн., червень 2014 року в сумі 10 780,01 грн.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема є договори та
інші правочини.

Договір є обов`язковим до виконання
сторонами (ст.629 ЦК України).

У силу вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1, 2 ст. 193 ГК України
встановлено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення
загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, ч. 6 ст. 193
ГК України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

У силу вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Враховуючи, що відповідачем не надано
доказів сплати заборгованості в
розмірі 55 980,48 грн., відтак вимоги
позивача підлягають задоволенню.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ст. 34 ГПК України).

У силу вимог ч. 1 ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Зважаючи на викладене, враховуючи, що
позивач належними та достатніми
доказами, як того вимагають приписи
ст.ст. 33, 34 ГПК України, довів факт
прострочення в оплаті, а відповідач
вказаних обставин не спростував, суд
дійшов висновку про наявність підстав
для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий
збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 82-85 ГПК
України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, 33018, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь Управління
житлово-комунального господарства
виконавчого комітету Рівненської
міської ради (вул. Шевченка,45, м. Рівне,
33000, ) 55 980,48 грн.
основного боргу.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, 33018, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) в доход Державного
бюджету України судовий збір в розмірі
1 827,00 грн.

Після набрання рішенням законної сили
видати наказ.

Рішення набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 85 ГПК
України. Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку та в строки,
встановлені ст. 93 ГПК України.

Повне рішення складено 01.07.2014 року.

Суддя
Андрійчук О.В.