ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 рокуСправа № 912/1138/14
Господарський суд Кіровоградської
області у складі судді Є.М. Наливайко
розглянув у відкритому судовому
засіданні матеріали справи № 912/1138/14

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "ІЛАТАНМЕД"

до Об'єднаного автогосподарства
медичних закладів

за участю третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача:

- Головного управління державної
казначейської служби України у
Кіровоградській області,

- Департаменту охорони здоров'я
Кіровоградської обласної державної
адміністрації,

про стягнення 7 901 996 ,58 грн.,

за участю представників сторін:

від позивача - Кузьменко С.М.,
довіреність від 01.06.2014;

від відповідача - Московець А.О.,
начальник;

від відповідача - Детков А.А.,
довіреність №24 від 23.01.2014;

від третьої особи - Прохоренко Т.В.,
довіреність №15-5/33-177 від 08.01.2014;

від третьої особи - Дахно О.І.,
довіреність №15-7/593-6159 від 17.06.2014;

від третьої особи - Токар О.С.,
довіреність №25-856/11 від 10.02.2014.

У судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Товариством з обмеженою
відповідальністю "ІЛАТАНМЕД" подано
позовну заяву з вимогою стягнути з
Об'єднаного автогосподарства медичних
закладів заборгованості в сумі 7 650 143,84
грн., з яких: 3 250 000,00 грн. основний борг,
113 750,00 грн. втрати від інфляції, 123 143,84
грн. 3 % річних за користування чужими
коштами, 4 163 250,00 грн. пеня, з покладенням
на відповідача витрат по сплаті
судового збору.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач не виконав свої
зобов'язання щодо оплати поставленого
позивачем на виконання умов договору
про закупівлю товару.

Позивач у порядку визначеному статтею
22 Господарського процесуального
кодексу України 14.05.2014 подав
клопотання про збільшення позовних
вимог в частині стягнення інфляційних
втрат та 3% річних та просить
господарський суд стягнути з
відповідача 3250000 грн. основного боргу,
221000 грн. інфляційних втрат, 134897,26 грн. 3%
річних та 4163250 грн. пені, що всього
складає 7 769 147, 26 грн. (а.с. 127-129).

Ухвалою від 14.05.2014 господарський суд
прийняв вказану заяву позивача про
збільшення розміру позовних вимог.

18.06.2014 позивачем подано клопотання, за
змістом якого ним вдруге збільшено
позовні вимоги в частині стягнення
інфляційних втрат та 3% річних. За
вказаним клопотанням позивач просить
господарський суд стягнути з
відповідача 7 901 996,58 грн., з них: 3 250 000,00
грн. основного боргу, 344 500,00 грн. втрат
від інфляції, 144 246,58 грн. 3% річних, 4 163
250,00 грн. пені, з покладенням на
відповідача судових витрат.

Відповідно до положень статті 22
Господарського процесуального кодексу
України позивач вправі до прийняття
рішення у справі збільшити або
зменшити розмір позовних вимог.

Згідно приписів статті 6 Закону України
"Про судовий збір" у разі якщо розмір
позовних вимог, зокрема, збільшено,
недоплачену суму судового збору
необхідно сплатити до звернення до
суду з відповідною заявою. Позивачем за
подання позову у даній справі сплачено
судовий збір у сумі 73 080, 00 грн., що є
максимальним розміром судового збору
за подання позовної заяви майнового
характеру.

На підставі викладеного та оскільки
відповідно до частини 3 статті 55
Господарського процесуального кодексу
України ціну позову вказує позивач,
господарський суд приймає заяву
позивача від 18.06.2014 про збільшення
розміру позовних вимог та враховує, що
в даному випадку має місце нова ціна
позову - 7 901 996,58 грн., виходячи з якої
вирішується даний спір.

Відповідач надав до господарського
суду відзив, у якому заперечує позов
повністю, повідомляє про те, що оплата
вартості поставленого товару не
проведена у зв'язку з не перерахуванням
коштів управлінням казначейської
служби, тоді як зі сторони відповідача
здійснено всі необхідні дії для
перерахування коштів, наданих з
державного бюджету як субвенція.
Посилаючись на умови пункту 4.3.
договору купівлі - продажу за державні
кошти №42/11 від 16.11.2012, укладеного між
сторонами, відповідач зазначає про
відсутність його вини у невиконанні
зобов'язання по оплаті товару та
просить господарський суд визнати
Об'єднане автогосподарство медичних
закладів неналежним відповідачем у
даній справі (а.с.47-51).

Клопотанням від 07.05.2014 відповідач
просить залучити до участі у справі
інших відповідачів - Головне
управління державної казначейської
служби України у Кіровоградській
області та Міністерство фінансів
України.

Господарський суд судовому засіданні
розглянув і відхилив вказане
клопотання відповідача з огляду на те,
що договірні відносини виникли між
товариством з обмеженою
відповідальністю "ІЛАТАНМЕД" та
об'єднаним автогосподарством медичних
закладів. Головне управління
державної казначейської служби
України у Кіровоградській області та
Міністерство фінансів України не є
сторонами зазначеного договору. В той
же час, діюче законодавство не
позбавляє відповідача права і
можливості за наявності відповідних
обставин звернутися з позовом до
вказаних осіб за захистом своїх
порушених прав і охоронюваних законом
інтересів.

Ухвалою від 14.05.2014 господарський суд на
підставі положень статті 27
Господарського процесуального кодексу
України за власною ініціативою,
залучив до участі у справі у якості
третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача Головне
управління державної казначейської
служби України у Кіровоградській
області та Департамент охорони
здоров'я Кіровоградської обласної
державної адміністрації.

Наданими до господарського суду
поясненнями Головне управління
державної казначейської служби у
Кіровоградській області підтвердило
наявність за відповідачем станом на
01.01.2013 зареєстрованих та неоплачених
фінансових зобов'язань за рахунок
коштів субвенції з державного бюджету
місцевим бюджетам на придбання по
КТКВК 081002 "Інші заходи по охороні
здоров'я" КЕКВ 3110 у розмірі 3 250 000 грн. на
користь ТОВ "ІЛАТАНМЕД" за накладною
№СФ-000159. Крім того, третя особа
зазначила, що оплата за медичне
обладнання за економічною сутністю
відноситься до незахищених видатків,
платіжні доручення відповідача
оплачувались з урахуванням наявних та
прогнозованих залишків коштів на
єдиному казначейському рахунку та
приорітетності проведення видатків і
надання кредитів. Враховуючи
відсутність необхідних залишків
коштів на єдиному казначейському
рахунку, згадані платіжні доручення не
були оплачені. Відповідно до пункту 24
Порядку перерахування міжбюджетних
трансфертів, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 15.12.2010
№1132, 28 грудня 2012 року не використані
обсяги відкритих асигнувань по
зазначеній субвенції повернуті до
державного бюджету. Протягом 2013 - 2014
років, у зв'язку з відсутністю
відповідної програми державного
бюджету, асигнування не відкривались,
що унеможливлює звернення
розпорядника коштів до органу
казначейської служби для
перереєстрації заборгованості.

Департамент охорони здоров'я
Кіровоградської обласної
адміністрації у своїх поясненнях,
наданих господарському суду у
засіданні, вказує на виконання ним, як
головним розпорядником коштів
обласного бюджету з використання
субвенції на придбання медичного
автотранспорту та обладнання для
закладів охорони здоров'я та
розпорядником коштів на придбання
автомобілів швидкої допомоги -
Об'єднаним автогосподарством медичних
закладів, всіх вимог діючого
бюджетного законодавства та
законодавства у сфері здійснення
закупівель за бюджетні кошти під час
проведення закупівлі автомобілів
швидкої медичної допомоги типу В на
базі Ford Transit. Поряд з цим третя особа
акцентує увагу на умовах договору
купівлі - продажу за державні кошти
№42/11 від 16.11.2012, зокрема, пункті 4.3, яким
передбачено. що оплата товару
проводиться за наявності на
розрахунковому рахунку покупця коштів,
наданих у 2012 році, як субвенція з
державного бюджету місцевим бюджетам
на придбання медичного автотранспорту
та обладнання для закладів охорони
здоров'я та згідно розподілу коштів,
наведеного у довідках головного
розпорядника бюджетних коштів про
зміни до розпису бюджету на 2012 рік.
Зазначені обставини, за твердженням
Департаменту охорони здоров'я
Кіровоградської обласної державної
адміністрації, слугують підставою для
відмови позивачу у задоволенні позову
про стягнення з відповідача
заборгованості у сумі 7 650 143, 84грн.

17.06.2014 відповідач подав до
господарського суду заяву про
застосування скороченої (спеціальної)
позовної давності до вимог про
стягнення пені, втрат від інфляції та 3%
річних за користування коштами.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав в
повному обсязі.

Представники відповідача підтвердили
отримання від позивача автомобілів
швидкої медичної допомоги в кількості 5
одиниць та взяття їх на облік. Однак
заперечили щодо наявності підстав для
задоволення позову у зв'язку з
відсутністю відповідного фінансування
з державного бюджету.

Дослідивши матеріали справи та
оцінивши обґрунтованість доводів,
викладених у заявах і виступах
присутніх у судовому засіданні
представників учасників судового
процесу, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

З матеріалів справи слідує, що за
результатами конкурсних торгів
(відкритих торгів) 16.11.2012 між Об'єднаним
автогосподарством медичних закладів
(покупець) та товариством з обмеженою
відповідальністю "ІЛАТАНМЕД"
(продавець) укладено договір купівлі -
продажу товару за бюджеті кошти № 42/11
(далі - Договір), за умовами якого
продавець зобов'язується у 2012 році
передати у власність покупця
(поставити) товар, зазначений у
Договорі, а покупець в свою чергу,
зобов'язується прийняти та оплатити
такий товар (п. 1.1 Договору).

Пунктом 1.2 Договору визначено
найменування (номенклатура,
асортимент) та комплектація товару.
Тобто предметом зазначеного Договору
є: код Дк 016-97-31.10.2 - автомобілі легкові
(спеціальні санітарні автомобілі
швидкої медичної допомоги, тип В, на
базі PEUGEOT Boxer (або еквівалент), а саме:
Автомобілі медичної швидкої допомоги
на базі Ford Transit ТУ У 29.1-4:2012
(Автомобіль швидкої медичної допомоги
FORD TRANSIT, тип В), 2012 року виготовлення, з
комплектацією, технічними
характеристиками, медичним
устаткуванням (обладнанням) згідно
додатків до Договору.

Кількість товару який має бути
поставлений за Договором складає 5 штук
(п. 1.3 Договору).

Згідно умов п. 3.1 договору ціна Договору
становить 3 250 000,00 грн. без ПДВ, вартість
однієї одиницю товару - 650 000,00 грн. без
ПДВ (п. 3.2 Договору).

Пунктами 4.1, 4.2 Договору сторони
встановили, що оплата здійснюється
поетапно після поставки (передачі у
власність покупця) кожної партії
товару, протягом 15 календарних днів з
дня пред'явлення продавцем рахунка на
оплату відповідної партії Товару та
видаткової накладної на поставлену
партію товару. Оплата здійснюється у
безготівковій формі, в національній
валюті України.

За умовами пункту 4.3. Договору оплата
товару проводиться за наявності на
розрахунковому рахунку покупця коштів,
наданих у 2012 році, як субвенція з
державного бюджету місцевим бюджетам
на придбання медичного автотранспорту
та обладнання для закладів охорони
здоров'я та згідно розподілу коштів,
наведеного у довідках головного
розпорядника бюджетних коштів про
зміни до розпису бюджету на 2012 рік.

Строк (термін) поставки (передачі у
власність покупця) товару визначений
Договором - до 25.12.2012 р. (п.5.1. Договору).

Договір набуває чинності з моменту
його укладення та діє до 31.12.2012 (п. 10.1
Договору).

Відповідно до Закону України "Про
здійснення державних закупівель" від
01.06.2010 N2289-VI, який діяв на час укладення
між сторонами Договору, договір про
закупівлю - це договір, який
укладається між замовником і учасником
за результатами процедури закупівлі та
передбачає надання послуг, виконання
робіт або набуття права власності на
товари за державні кошти. До поняття
державних коштів, згідно наведеного
Закону, включено кошти Державного
бюджету України та місцевих бюджетів.
Згідно ст. 40 Закону договір про
закупівлю укладається в письмовій
формі, а у разі здійснення закупівель
за процедурою електронного
реверсивного аукціону - у формі
електронного документа, відповідно до
положень Цивільного та Господарського
кодексів України, законів України "Про
електронний цифровий підпис", "Про
електронні документи та електронний
документообіг" з урахуванням
особливостей, визначених цим Законом.

За вимогами частини першої статті 264
Господарського кодексу України
матеріально-технічне постачання та
збут продукції виробничо-технічного
призначення і виробів народного
споживання як власного виробництва,
так і придбаних у інших суб'єктів
господарювання, здійснюються
суб'єктами господарювання шляхом
поставки, а у випадках, передбачених
цим Кодексом, також на основі договорів
купівлі-продажу.

Згідно з частиною першою статті 265
Господарського кодексу України за
договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом поставки, згідно частини
першої статті 266 Господарського
кодексу України, є визначені родовими
ознаками продукція, вироби з
найменуванням, зазначеним у
стандартах, технічних умовах,
документації до зразків (еталонів),
прейскурантах чи товарознавчих
довідниках. Предметом поставки можуть
бути також продукція, вироби, визначені
індивідуальними ознаками.

Як передбачає частина шоста статті 265
Господарського кодексу України, до
відносин поставки, не врегульованих
цим Кодексом, застосовуються
відповідні положення Цивільного
кодексу України про договір
купівлі-продажу.

Згідно положень Цивільного кодексу
України про договір купівлі-продажу
продавець зобов'язаний передати
покупцеві товар, визначений договором
купівлі-продажу (частина перша статті
662), натомість покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару; покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару (частини перша та друга статті
692).

Як убачається із матеріалів справи,
позивачем на виконання умов договору
за видатковою накладною № СФ-000159 від
10.12.2012 поставлено, а представником
відповідача Твердохліб В.С. за
довіреністю № 115 від 10.12.2012 отримано
товар по договору на суму 3 250 000,00 грн.,
про що сторонами підписано акти
здавання - приймання від 10.12.2012 № 1, 2, 3, 4,
5 (а.с. 24-35, 79-80).

Позивач надав відповідачу для оплати
рахунок - фактуру № 00051 від 10.12.2012 на
суму 3 250 000,00 грн. (а.с. 36).

Видаткова накладна № СФ-000159 від 10.12.2012
та рахунок - фактура № 00051 від 10.12.2012
пред'явлені продавцем (позивачем у
справі) покупцю (відповідачу у справі)
10.12.2012, що підтверджено відповідачем
заявою від 18.06.2014.

Відповідно до умов укладеного між
сторонами Договору, відповідач мав
оплатити вартість переданого у
власність (поставленого) товару
протягом 15 календарних днів з дня
пред'явлення позивачем рахунку та
видаткової накладної, тобто до 25 грудня
2012 року включно.

Відповідач свої зобов'язання щодо
оплати отриманого товару по договору
не виконав, що стало підставою для
звернення позивача до господарського
суду з позовом у даній справі.

Відповідач у наданих господарському
суду відзиві та поясненнях факт
отримання товару в сумі 3 250 000 грн. та
наявність кредиторської
заборгованості у зазначеному розмірі
не заперечив та повідомив, що для
оплати товару до Головного управління
державної казначейської служби у
Кіровоградській області своєчасно,
12.12.2012, були передані відповідні
документи для проведення
розрахункової операції, тобто до
визначеного Договором строку оплати.
Однак, з незалежних від відповідача
причин, кошти управлінням
казначейської служби товариству з
обмеженою відповідальністю "ІЛАТАНМЕД"
перераховані не були.

З огляду на викладені відповідачем
обставини, господарський суд враховує
наступне.

Вказані фінансові зобов'язання були
передбачені в кошторисі відповідача,
що підтверджується довідками про
зміни до річного розпису бюджету на 2012
рік, довідками про зміни до помісячного
розпису спеціального фонду бюджету на
2012 рік, зведенням показників
спеціального фонду кошторису на 2012 рік
(а.с.54-60).

Головним управлінням Державної
казначейської служби у
Кіровоградській області 12.12.2012
зареєстровано і взято на облік
бюджетне фінансове зобов'язання
Об'єднаного автогосподарства медичних
закладів по КТКВК 081002 "Інші заходи по
охороні здоров'я" КЕКВ 2120 в сумі 3 250 000
грн., що підтверджується відповідним
реєстром (а.с. 66) та поясненнями
Головного управлінням Державної
казначейської служби у
Кіровоградській області від 18.06.2014.

Як свідчить виписка з реєстру
документів по рахунку відповідача за
22.11.2012, кошти в сумі 3 250 000 грн. у цей
операційний день надійшли на вказаний
рахунок від головного розпорядника -
Управління охорони здоров'я у
Кіровоградській області згідно
розподілу №260 від 22.11.2012 (а.с. 61). На
зазначеному документі міститься
відмітка Головного управління
Державної казначейської служби у
Кіровоградській області "оплачено".

Відповідачем надані 12.12.2012 та 26.12.2012
управлінню казначейської служби
платіжні доручення на перерахування
позивачу коштів в загальній сумі 3 250 000
грн., що підтверджується реєстром та
відповідними платіжними дорученнями з
відміткою про одержання банком
(а.с.112-115).

Проте вказані кошти не були
перераховані позивачу, згідно виписки
з реєстру документів по рахунку
відповідача за 28.12.2012 здійснено їх
повернення (а.с.69).

Згідно пояснень Головного управління
Державної казначейської служби у
Кіровоградській області платіжні
доручення відповідача не були оплачені
у зв'язку з відсутністю необхідних
залишків на єдиному казначейському
рахунку.

За вимогами частини першої статті 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Статтею 202 Господарського кодексу
України встановлено, що господарське
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Згідно з пунктом 30.1 статті 30 Закону
України "Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні" моментом
виконання грошового зобов'язання є
дата зарахування коштів на рахунок
кредитора або видачі їх йому готівкою.
При цьому, відповідно до пункту 8.1
статті 8 цього Закону банк зобов'язаний
виконати доручення клієнта, що
міститься в розрахунковому документі,
який надійшов протягом операційного
часу банку, в день його надходження.

Отже, порушення банком, що обслуговує
платника (боржника), строку
перерахування коштів до банку, який
обслуговує кредитора, або несвоєчасне
зарахування банками коштів на рахунок
кредитора, в зв'язку з чим сталося
прострочення виконання грошового
зобов'язання, не звільняє боржника від
відповідальності за невиконання цього
зобов'язання, однак надає боржникові
право звернутися до банку, який його
обслуговує, з вимогою щодо сплати пені
відповідно до пункту 32.2 статті 32
названого Закону.

Відповідна позиція викладена в пункті
1.4. постанови пленуму Вищого
господарського суду України № 14 від
17.12.2013 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань".

Таким чином, наведені відповідачем у
відзиві обставини не є припиненням
зобов'язання та не звільняють
відповідача від обов'язку виконати
своє зобов'язання, а також від
відповідальності за його невиконання.
Його заперечення щодо позовних вимог з
мотивів відсутності бюджетних
асигнувань, господарським судом
відхиляються, оскільки невиконання
відповідачем своїх зобов'язань з
оплати прийнятих товарів за наявності
коштів, передбачених у видатках
Державного бюджету України на 2012 рік, є
порушенням вимог статті 193
Господарського кодексу України та
статей 525,526 Цивільного кодексу України.

Зазначена правова позиція викладена
також у постановах Верховного Суду
України від 26 грудня 2011 року у справі №
9/400, від 15 травня 2012 року у справі №11/446,
прийнятих на підставі п.1 ч.1 статті 111-16
Господарського процесуального кодексу
України за результатом перегляду
судових рішень з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах.

Відповідно до статті 111-28
Господарського процесуального кодексу
України рішення Верховного Суду
України, прийняте за наслідками
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень,
які застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою практику у відповідність
із рішенням Верховного Суду України.

Відповідно до частини першої ст. 530
Цивільного кодексу України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу приписів ст. 629 Цивільного
кодексу України договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

На підставі викладеного, у зв'язку з
підтвердженням матеріалами справи
отримання відповідачем товару на
загальну суму 3 250 000 грн. та відсутність
доказів його оплати в установлений
Договором строк, позовні вимоги
товариства з обмеженою
відповідальністю "ІЛАТАНМЕД" про
стягнення з Об'єднаного
автогосподарства медичних закладів
суми основного боргу у розмірі 3 250 000
грн. підлягають задоволенню.

Водночас порушення зобов'язання є
підставою для застосування санкцій,
передбачених Господарським кодексом
України, іншими законами або договором
(ст. 216 Господарського кодексу України).
За вимогами ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, у
вигляді сплати неустойки.

За змістом ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, яке
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Сторони узгодили відповідно до пункту
7.4 Договору, що покупець несе
відповідальність за несвоєчасну
оплату товару у вигляді пені в розмірі
0,7% вартості несвоєчасно оплаченого
товару за кожен день прострочення
платежу.

У відповідності до зазначеного пункту
позивачем здійснено нарахування пені
за період з 26.12.2012 по 26.06.2013 в сумі 4 163 250
грн.

На вимогу господарського суду позивач
надав пояснення щодо підставності
нарахування ним пені у розмірі, що
перевищує подвійну облікову ставку
Національного банку України, що діяла
у період, за який сплачується пеня. Так
позивач стверджує, що пеня у розмірі 0,7%
вартості несвоєчасно оплаченого
товару за кожний день прострочення
платежу визначена як істотна умова
договору на вимогу відповідача, що
підтверджується витягом з
документації конкурсних торгів на
закупівлю (а.с.121) та не заперечується
самим відповідачем (а.с. 167). А тому у
відповідності до вимог частини 5 статті
40 Закону України "Про здійснення
державних закупівель", у редакції
чинній на момент укладення договору,
зазначена істотна умова договору не
може бути змінена після його
підписання до виконання зобов'язань
сторонами у повному обсязі.

Господарський суд вважає, що зазначене
пояснення позивача не спростовує
необхідності застосування у даних
правовідносинах сторін приписів
статті 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" та
частини 2 статті 343 Господарського
кодексу України, якими розмір пені за
прострочку платежу не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Установлене зазначеними нормами
обмеження розміру пені не стосується
неустойки, встановленої іншими
законодавчими актами. Тобто, лише за
наявності у спеціальному нормативному
акті, який регулює відповідні
відносини, норми, яка встановлює
неустойку (пеню) у відповідному
відсотковому розмірі від суми
простроченого платежу, нарахування
пені здійснюється не з урахуванням
положень Закону України "Про
відповідальність за невиконання
грошових зобов'язань", а на підставі
зазначеного спеціального
нормативного акта.

Положеннями статі 40 Закону України "Про
державні закупівлі" ( у редакції чинній
на момент укладення договору) не
встановлено розміру неустойки (пені),
яка нараховується при виникненні
правовідносин по закупівлі товарів,
робіт, послуг за державні кошти.

Цією статтею закону передбачено
основні вимоги до договору про
закупівлю, серед яких частиною 5
встановлено, що умови договору про
закупівлю не повинні відрізнятися від
змісту конкурсних торгів або цінової
пропозиції (у тому числі ціни за
одиницю товару) переможця процедури
закупівлі.

Дійсно, згідно вказаної норми істотні
умови договору про закупівлю не можуть
змінюватися після його підписання,
крім окремих випадків, які не
відносяться до обставин даного спору.
Проте, це зовсім інші обмеження і вони
не стосуються порядку застосування
Закону України "Про відповідальність
за невиконання грошових зобов'язань".

З вищенаведеного слідує, що договірні
відносини, які виникли між позивачем та
відповідачем, підпадають під дію
Закону України "Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань".

Отже, яким би способом не визначався в
договорі розмір пені, він не може
перевищувати той розмір, який
встановлений як граничний, тобто за
прострочку платежу за договором може
бути стягнуто лише пеню, яка не
перевищує подвійної облікової ставки
Національного банку України.

Господарським судом здійснено
розрахунок пені з урахуванням положень
Закону України "Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" відповідно до якого сума
пені за період з 26.12.12 по 25.06.13 складає 241
051,76 грн. Пеня в сумі 3922198,24 грн. заявлена
позивачем до стягнення безпідставно. У
цій частині позову слід відмовити.

В той же час господарський суд
враховує, що згідно положень статті 258
Цивільного кодексу України до вимог
про стягнення неустойки
застосовується спеціальна (скорочена)
позовна давність тривалістю в один рік,
який відповідно до вимог статті 261
цього кодексу розпочинає свій перебіг
з першого дня прострочення здійснення
відповідного платежу.

За приписами частин 3,4 статті 267
Цивільного кодексу України позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленої до
винесення рішення, а її сплив за умов
подання такої заяви є підставою для
відмови у позові.

Отже, господарським судом враховується
подана відповідачем заява про
застосування до вимог по стягненню
пені позовної давності в один рік та
відсутність клопотання позивача про
наявність поважних причин пропуску
позовної давності щодо стягнення пені.

При цьому, оскільки відповідно умов
договору пеня підлягає стягненню за
кожний день прострочення виконання
грошового зобов'язання позовна
давність господарським судом
обчислена щодо кожного дня окремо за
попередній рік до дня подання позову.

Таким чином, з огляду на дату
надсилання позивачем позову (09.04.2014 -
дата поштового штемпеля підприємства
зв'язку, через яке надсилалась позовна
заява), тривалість позовної давності в
один рік сплинув відносно вимог у даній
справі про стягнення пені, нарахованої
за період з 26.12.2012 по 08.04.2013.

Господарський суд вважає правомірно
нарахованою пеню за період з 09.04.2013 по
25.06.2013 в сумі 102 753,42 грн.

Водночас, господарський суд,
користуючись положеннями частини 3
статті 551 Цивільного кодексу України,
статті 233 Господарського кодексу
України, пунктом 3 статті 83
Господарського процесуального кодексу
України та враховуючи обставини за
яких виникла заборгованість
відповідача, вважає за необхідне за
власною ініціативою зменшити розмір
пені, що підлягає стягненню зі сторони,
яка порушила зобов'язання.

Господарський суд при вирішенні даного
питання бере до уваги майновий стан
сторін, соціальну значущість
підприємства відповідача, основні
функції, які покладаються на нього за
статутом, вчинені відповідачем дії та
намагання своєчасно виконати свої
зобов'язання по оплаті товару.

Висновок господарського суду щодо
необхідності зменшення розміру пені,
крім викладеного, також ґрунтується
на загальних засадах цивільного
законодавства, якими, зокрема, є
справедливість, добросовісність та
розумність (пункт 6 статті 3 Цивільного
кодексу України).

Розмір до якого підлягає зменшенню
неустойка (штраф, пеня) діюче
законодавство відносить на розсуд
суду.

Господарський суд на підставі
викладеного дійшов висновку, що розмір
пені необхідно зменшити на 90%, тобто до
стягнення з відповідача підлягає пеня
в сумі 10 275,34грн. В іншій частині позову
щодо стягнення пені слід відмовити.

Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача 3% річних в сумі 144246,58 грн.
та втрати від інфляції в сумі 344 500,00 грн.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу
України встановлено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три відсотки річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Відповідач не виконав грошові
зобов'язання по оплаті за отриманий
товар, в результаті чого позивач
нарахував три відсотки річних в сумі 144
246,58 грн. за період з 26.12.2012 по 18.06.2014 та
втрати від інфляції в сумі 344 500,00 грн. за
період з 01.01.2013 по 31.05.2014 (з урахуванням
заяви по збільшення позовних вимог від
18.06.2014).

Господарський суд перевіривши
вказаний розрахунок позивача за
допомогою програми ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ 9.1.3
Інформаційно-аналітичний центр
"ЛІГА:ЗАКОН", 2014, дійшов висновку про
задоволення зазначених вимог в межах
заявлених сум, так як вони не
перевищують правомірно нарахованих
розмірів за відповідні періоди.

Клопотання відповідача про
застосування до цих вимог скороченої
(спеціальної) позовної давності
господарським судом відхиляється як
необґрунтоване з наступних підстав.

Сплата 3% річних від простроченої суми
та інфляційних нарахувань не мають
характеру штрафних санкцій і є
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора шляхом отримання
від боржника компенсації (плати) за
користування ним коштами, належними до
сплати кредиторові.

До вимог про стягнення інфляційних
нарахувань та сум процентів,
передбачених статтею 625 Цивільного
кодексу України, застосовується
загальна позовна давність у три роки.

З урахуванням наведеного задоволенню
підлягають позовні вимоги в частині
стягнення 3 250 000,00 грн. основного боргу,
10 275,34 грн. пені, 144 246,58 грн. 3% річних та
344500,00 грн. втрати від інфляції, що в
загальній сумі складає 3 749 021,92 грн. В
інший частині позову слід відмовити.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати покладаються на відповідача
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85, 116
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Об'єднаного
автогосподарства медичних закладів
(25011, м. Кіровоград, вул. Адама Міцкевича,
21, ідентифікаційний код 23905301) на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю "ІЛАТАНМЕД" (03680, м.
Київ, вул. Ак. Глушкова, 40, корп. 5, оф. 716,
ідентифікаційний код 34494612)
заборгованість в сумі 3 749 021,92 грн., з
яких: 3250000,00грн. основного боргу, 344500,00
грн. втрат від інфляції, 144 246,58 грн. 3%
річних, 10 275,34 грн. пені, а також 73 080,00
грн. судового збору.

Наказ видати стягувачу після набрання
рішенням законної сили.

У задоволенні позовних вимог в іншій
частині відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Рішення може бути оскаржене протягом
десяти днів з дня його підписання до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду через
господарський суд Кіровоградської
області.

Повне рішення складено 23.06.2014.

Суддя
Є. М. Наливайко