м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/6078/14 26.06.14
За позовом приватного акціонерного
товариства «УКРСТАЛЬКОНСТРУКЦІЯ»
до товариства з обмеженою
відповідальністю "Ринок
сільськогосподарської продукції
про стягнення 1 211 344,87 грн.
Суддя Головатюк Л.Д.
Представники сторін:
Від позивача: Мороз А.М. (дов.№ 01-003
Від відповідача: Козін В.М. (дов. № 29/14
ОБСТАВИНИ СПРАВИ :
Позивач звернувся до господарського
суду м. Києва з позовною заявою про
стягнення з відповідача
заборгованості у зв`язку з неналежним
виконанням умов договору підряду № 11/76
від 23.09.2011 в розмірі 1 211 344, 87 грн.
Ухвалою господарського суду м. Києва
від 10.04.2014 порушено провадження у
справі №910/6078/14 та призначено до
розгляду на 24.04.2014.
В судове засідання 24.04.2014 прибув
представник позивача, надав пояснення
по справі та подав додаткові докази по
справі.
В судове засідання 24.04.2014 представник
відповідача не з'явився, проте через
канцелярію господарського суду м.
Києва подав клопотання про відкладення
розгляду справи.
Суд задовольнив дане клопотання.
Розгляд справи відкладено на 15.05.2014.
В судове засідання 15.05.2014 прибув
представник позивача, надав пояснення
по справі та подав додаткові докази по
справі.
В судове засідання 15.05.2014 представник
відповідача не з'явився, причин неявки
суд не повідомив, хоча про час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином.. Розгляд справи
відкладено на 10.06.2014.
На призначене судове засідання 10.06.2014
прибули представники сторін, надали
пояснення по справі.
Представники сторін подали клопотання
про відкладення розгляду справи, а
також клопотання про продовження
строку розгляду справи на 15 днів.
Суд задовольнив дані клопотання.
Ухвалою суду від 10.06.2014 продовжено
строк розгляду справи № 910/6078/14 на
Відкладено розгляд справи на 17.06.2014.
17.06.2014 в судовому засіданні було
оголошено перерву на 26.06.2014 для подання
додаткових доказів по справі.
В судове засідання 26.06.2014 прибули
представники позивача та відповідача,
дали пояснення по справі.
Представник позивача подав суду заяву
про зменшення позовних вимог,
відповідно до якої просить стягнути з
1. Суму основного боргу у розмірі 1
146 393,06 (Один мільйон сто сорок шість
тисяч триста дев'яносто три гривні 06
2. Суму пені у розмірі 26 335,63
(Двадцять шість тисяч триста тридцять
п'ять гривень 63 коп.) грн.;
3. 3% річних від суми боргу у
розмірі 12 154,91 (Дванадцять тисяч сто
п'ятдесят чотири гривні 91 коп.) грн.;
4. Суму збитків, понесених у зв'язку
з інфляційними процесами - 24 074,27
(Двадцять чотири тисячі сімдесят
чотири гривні 27 коп.) грн.,
всього: 1 208 957,87 (Один мільйон двісті
вісім тисяч дев'ятсот п'ятдесят сім
гривень 87 коп.) грн.
Враховуючи правила ст. 22 ГПК України,
згідно яких позивач, до прийняття
рішення по справі має право збільшити
або зменшити розмір позовних вимог, суд
прийняв до розгляду подану позивачем
заяву про зменшення позовних вимог, а
спір розглядається, виходячи зі
зменшеної ціни позову.

При розгляді даної заяви суд бере до
уваги п.3.10. Поставнови пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" № 18
від 26.12.2011, п. 14 Інформаційного листа
Вищого господарського суду України "
Про деякі питання порушені у
доповідних записках про роботу
господарських судів України у 2009 р.
щодо застосування норм господарського
процесуального кодексу України" від
29.06.2010 № 01-08/369, в яких зазначено, що в
разі збільшення(зменшення) позовних
вимог, якщо його прийнято
господарським судом, має місце нова
ціна позову, виходячи з якої
вирішується спір.

В цій частині позивач позовні вимоги
підтримав та просив їх задовольнити в
повному обсязі.

Представник відповідача проти позову
заперечував та просив відмовити в його
задоволенні, оскільки в порушення п.2.3.
додатку №3 до Договору № 11/76 від 23.09.2011
позивач не подав суду акти
приймання-передачі виконаних робіт та
акти вводу обладнання в експлуатацію. А
подані позивачем докази, на думку
відповідача, не можуть буди доказами по
справі, оскільки ці акти:

- Не підписані (затверджені)
керівниками ПАТ "Укрстальконструкція"
та ТОВ «Ринок сільськогосподарської
продукції «Столичний».

- Не можуть бути підставою для
розрахунку по договору №11/76 від 23.09.2011
укладеного між ПАТ
Укретальконструкція» та ТОВ «Ринок
сільськогосподарської продукції
«Столичний» так, як вони є невід'ємною
частиною іншого договору, а саме
договору підряду № 11/100 від 14.11.2011.

В судовому засіданні судом оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

У судовому засіданні складався
протокол згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов та заперечення проти
позову, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, господарський
суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

23.09.2011 між приватним акціонерним
товариством «УКРСТАЛЬКОНСТРУКЦІЯ»
(далі позивач, підрядник за договором)
та товариством з обмеженою
відповідальністю «Ринок
сільськогосподарської продукції
«СТОЛИЧНИЙ» (далі відповідач, замовник
за договором) був укладений договір
підряду № 11/76 (надалі - договір).

В статті 1 договору сторони погодили
предмет договору, згідно якого позивач
зобов'язався здійснити будівельні
роботи з будівництва терміналу
«М'ясопродукти» (далі - об'єкт), що
згідно проектної документації
визначений, як ІІ-га черга будівництва
в рамках будівництва комплексу
будівель та споруд Оптового ринку
сільськогосподарської продукції з
об'єктами інфраструктури, будівництво
якого здійснюється боржником на
земельній ділянці, в межах
Софіївсько-Борщагівської сільської
ради Києво-Святошинського району
Київської області за адресою:
с.Софіївська Борщагівка, вул. Велика
Кільцева, 110-А (далі - «Роботи»), а
відповідач, в свою чергу, зобов'язався
прийняти виконані роботи та оплатити
їх у відповідності до умов договору.

В силу п. 1.4. договору, роботи з
будівництва об'єкту за договором
виконуються поетапно. Строки, вартість
та види робіт, що виконуються позивачем
в рамках кожного з етапів робіт
визначаються сторонами шляхом
підписання додаткових угод до договору
щодо відповідного етапу робіт.

Так, сторонами, на виконання положень
договору, як його невід'ємні частини,
було укладено:

Додаткову угоду № 1 від 23.09.2011 за
предметом виконання комплексу робіт з
будівництва об'єкту, зазначений у
додатку № 1 «Перелік видів робіт», на
загальну суму 6 932 545,02 грн. з ПДВ;

Додаткову угоду № 2 від 11.11.2011 за
предметом виконання комплексу
будівельно-монтажних робіт із
встановлення на об'єкті холодильного
обладнання в камерах загального
користування на загальну суму 3 685 000,00
грн. з ПДВ;

Додаткову угоду № 3 від 03.12.2012 - щодо
зміни умов порядку фінансування та
оплати робіт за додатковою угодою № 2
від 11.11.2011 до договору (надалі при
спільному згадуванні у тексті -
додаткові угоди до договору).

Порядок приймання-передачі виконаних
робіт визначений у статті 6 договору.
Зокрема, п. 6.1. передбачено щомісячне
приймання відповідачем виконаних
позивачем робіт, що посвідчується
актами за формами КБ-2в та довідками за
формами КБ-3, у порядку, визначеному у п.
6.4. договору.

В силу п. 6.4. договору, відповідач
зобов'язаний розглянути та підписати в
частині фактично виконаних обсягів
робіт відповідні Акти за формою КБ-2в та
довідки за формою КБ-3 протягом 10
(десяти) робочих днів з моменту їх
надання позивачем та/або в цей же строк
надати позивачу обґрунтовані
заперечення від їх підписання.

Відповідно до частини 1 статті 837
Цивільного кодексу України за
договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти
роботи та оплатити виконану роботу.

Згідно частини 4 статті 882 Цивільного
кодексу України передання робіт
підрядником і прийняття їх замовником
оформляється актом, підписаним обома
сторонами. У разі відмови однієї із
сторін від підписання акта про це
вказується в акті і він підписується
другою стороною.

Відповідно до спільного наказу
Державного комітету статистики
України та Державного комітету України
з будівництва та архітектури від 21.06.2002
№ 237/5 "Про затвердження типових форм
первинних документів з обліку в
будівництві", чинного на дату складання
актів, типовими формами первинних
облікових документів у будівництві є №
КБ-2в "Акт приймання виконаних
підрядних робіт" та № КБ-3 "Довідка про
вартість виконаних підрядних робіт".

Враховуючи вищевикладене, належним
доказом, що підтверджує факт виконання
підрядних робіт та їх вартість, є акти
форм № КБ-2в і КБ-3, які належним чином
оформлені обома учасниками підрядних
відносин та підписані представниками
сторін.

Позивачем на виконання договору та
додаткових угод до договору належним
чином виконано роботи, що
підтверджується оформленими сторонами
Актами за формою КБ-2в:

- від 31.10.2011 на суму 2 323 462,62 грн.;

- від 28.11.2011 на суму 2 167 692,50 грн.;

- від 02.12.2011 на суму 2 441 389,90 грн.;

- від 30.08.2013 на суму 2 617 067,98 грн. (з
коригуванням (за мінусом 258 606,94 грн.);

- від 31.10.2013 на суму 1 067 932,02 грн.,

та відповідними довідками за формою
КБ-3, загалом на суму: 10 358 938,08 грн.

Порядок розрахунків за договором
передбачено п. 3.5. договору.

Зокрема, відповідно до положень п. 3.5.2.
договору, порядок та умови оплати
кожного з етапів робіт визначаються
відповідною додатковою угодою щодо
такого етапу робіт.

Як вбачається з умов Додаткової угоди
№ 3 від 03.12.2012 до договору, остаточний
розрахунок, що враховує у собі
пропорційне вирахування раніше
здійснених траншів авансових платежів,
відповідач проводить з позивачем
протягом 5 (п'яти) банківських днів з
моменту підписання сторонами
відповідного акту приймання-передачі
виконаних робіт та акту вводу
обладнання в експлуатацію. Вказані
виконавчі документи підписано
сторонами на дати: 30.08.2013 та 31.10.2013
відповідно.

Таким чином, за умовами договору (в т.ч.
додаткових угод до договору) позивачем
належним чином виконано робіт на
загальну суму 10 358 938,08 грн. відповідач
прийняв виконані роботи у повному
обсязі, доказом чого слугують належним
чином оформлені сторонами
вищезазначені Акти КБ-2в та Довідки КБ-3.

Згідно встановленого договірними
нормами порядку розрахунків,
відповідачем за умовами договору та
додаткових угод до договору проведено
розрахунки на загальну суму 9 212 545,02 грн.

Як вказувалось вище, відповідач згідно
погоджених умов порядку розрахунків за
додатковою угодою № 3 від 03.12.2012 до
договору, повинен був розрахуватися з
позивачем впродовж 5 (п'яти) банківських
днів з моменту підписання сторонами
Акту приймання-передачі виконаних
робіт (КБ-2в) та Акту вводу обладнання в
експлуатацію. Враховуючи дату
підписання кінцевого Акту КБ-2в станом
на 31.10.2013, відповідач повинен був
здійснити розрахунок не пізніше 07.11.2013.

Проте, незважаючи на прийняті на себе
договірні зобов'язання та встановлені
законодавством вимоги в частині
проведення своєчасних розрахунків,
відповідачем, у передбачені строки,
розрахунків з позивачем у повному
обсязі не проведено. Відповідач має
перед позивачем заборгованість у
розмірі 1 146 393,06 грн., в т.ч. ПДВ.

Намагаючись вирішити спір у досудовому
порядку, за вих. № 01-439 від 13.12.2013
позивачем було скеровано відповідачу
претензію про сплату існуючої
заборгованості. Доказом направлення
претензії відповідачу є опис вкладення
у цінний лист від 18.12.2013 з фіскальним
чеком № 6601 від 18.12.2013 (за юридичною
адресою відповідача). Цінний лист,
направлений за фактичною адресою
відповідача, був повернутий позивачу
поштовим органом в зв'язку з
закінченням терміну зберігання.

Заперечуючи проти позову, відповідач
вказує на договірну норму щодо
непідписання сторонами акту вводу
обладнання в експлуатацію, який є за
своїм змістом одним із виконавчих
документів за договірними
зобов'язаннями та підставою для
проведення остаточних розрахунків.

Однак суд зазначає, що умовами
додаткової угоди № 3 від 03.12.2012 до
договору, сторони змінили умови
порядку фінансування та оплати робіт.
Зокрема, змінений строк у порядку
розрахунків з дати підписання
сторонами кінцевого акту
приймання-передачі виконаних робіт та
акту вводу обладнання в експлуатацію -
впродовж 5 (п'яти) банківських днів з
моменту підписання відповідних акту
приймання-передачі виконаних робіт
(КБ-2в) та акту вводу обладнання в
експлуатацію.

На виконання договірних зобов'язань
сторонами було підписано:

- акт вводу обладнання в експлуатацію
від 02.11.2012;

- акт вводу обладнання в експлуатацію
від 21.12.2012 (у 3-х екземплярах згідно
позицій обладнання);

- акт вводу обладнання в експлуатацію
від 08.11.2013.

Відповідно, враховуючи дату підписання
останнього акту вводу обладнання в
експлуатацію від 08.11.2013 та керуючись
договірною нормою відповідач повинен
був здійснити розрахунок не пізніше
15.11.2013.

Таким чином, відповідач своїми діями
(не проведення розрахунків за виконані
будівельні роботи) порушив умови
договорів щодо належного та
добросовісного виконання зобов'язання
по договору, наслідком чого є
неотримання позивачем коштів у сумі 1 146
393,06 грн.

Відмова в оплаті - є відмовою у
виконанні взятих на себе за договором
зобов'язань, а це порушення умов
договору і прав позивача на отримання
узгоджених сум зобов'язання, що
зумовило звернення останнього до суду
із вимогою про зобов'язання примусово
сплатити суми грошового зобов'язання.

Оцінюючи подані позивачем докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Внаслідок укладення договору між
сторонами згідно ст. 11 ЦК України,
виникли цивільні права та обов'язки.
Оскільки між сторонами по справі
склалися господарські правовідносини,
то до них слід застосовувати положення
ГК України як спеціального акту
законодавства, що регулює
правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193
ГК України до виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення ЦК України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
кодексом.

Статтею 626 ЦК України визначено поняття
договору, яким є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні
обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором. Зміст договору
становлять умови (пункти) визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства (ст.
628 ЦКУ) Відповідно до ст.629 ЦКУ договір є
обов'язковим до виконання сторонами, а
отже умови договору, укладеного між
сторонами є юридично обов'язковими.

Згідно ст. 173 ГК України один суб'єкт
господарського зобов'язання повинен
вчинити певну дію на користь іншого
суб'єкта, а інший суб'єкт має право
вимагати від зобов'язаної сторони
виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

У відповідності до ст.ст. 202, 203, 205, 206 ЦК
України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Правочини можуть бути
односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори). Зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Правочин може
вчинятися усно або в письмовій формі.
Сторони мають право обирати форму
правочину, якщо інше не встановлено
законом. Усно можуть вчинятися
правочини, які повністю виконуються
сторонами у момент їх вчинення, за
винятком правочинів, які підлягають
нотаріальному посвідченню та (або)
державній реєстрації, а також
правочинів, для яких недодержання
письмової форми має наслідком їх
недійсність.

Зазначене також кореспондується зі
ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до
яких зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 2 ст. 530
Цивільного кодексу України, якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

У відповідності до ст.610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 ЦК України).

На підставі ст. 3 ЦК України, яка
закріплює свободу договору, сторони
мають право як врегулювати у договорі
свої відносини, які не врегульовані
цими актами, так і відступити від
положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд.

Відповідно до ст. 632 ЦК України ціна в
договорі встановлюється за
домовленістю сторін. Зміна ціни після
укладення договору допускається у
випадках і на умовах, встановлених
договором.

Згідно ст. 527 Цивільного кодексу
України боржник зобов'язаний виконати
всій обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності і
справедливості.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

За приписами ст. 837 Цивільного кодексу
України за договором підряду одна
сторона (підрядник) зобов'язується на
свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на
виготовлення, обробку, переробку,
ремонт речі або на виконання іншої
роботи з переданням її результату
замовникові.

Відповідно до ст. 853 Цивільного кодексу
України замовник зобов'язаний прийняти
роботу, виконану підрядником
відповідно до договору підряду,
оглянути її і в разі виявлення
допущених у роботі відступів від умов
договору або інших недоліків негайно
заявити про них підрядникові.

Якщо замовник не зробить такої заяви,
він втрачає право у подальшому
посилатися на ці відступи від умов
договору або недоліки у виконаній
роботі.

Замовник, який прийняв роботу без
перевірки, позбавляється права
посилатися на недоліки роботи, які
могли бути встановлені при звичайному
способі її прийняття (явні недоліки).

Якщо після прийняття роботи замовник
виявив відступи від умов договору
підряду або інші недоліки, які не могли
бути встановлені при звичайному
способі її прийняття (приховані
недоліки), у тому числі такі, що були
умисно приховані підрядником, він
зобов'язаний негайно повідомити про це
підрядника.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 875
Цивільного кодексу України за
договором будівельного підряду
підрядник зобов'язується збудувати і
здати у встановлений строк об'єкт або
виконати інші будівельні роботи
відповідно до проектно-кошторисної
документації, а замовник
зобов'язується надати підрядникові
будівельний майданчик (фронт робіт),
передати затверджену
проектно-кошторисну документацію, якщо
цей обов'язок не покладається на
підрядника, прийняти об'єкт або
закінчені будівельні роботи та
оплатити їх.

Договір будівельного підряду
укладається на проведення нового
будівництва, капітального ремонту,
реконструкції (технічного
переоснащення) підприємств, будівель
(зокрема житлових будинків), споруд,
виконання монтажних,
пусконалагоджувальних та інших робіт,
нерозривно пов'язаних з
місцезнаходженням об'єкта.

Згідно ч. 3 ст. 875 Цивільного кодексу
України до договору будівельного
підряду застосовуються положення
цього Кодексу, якщо інше не встановлено
законом.

Статтею 879 ЦК України передбачено, що
матеріально-технічне забезпечення
будівництва покладається на
підрядника, якщо інше не встановлено
договором будівельного підряду.

Договором на замовника може бути
покладений обов'язок сприяти
підрядникові у забезпеченні
будівництва водопостачанням,
електроенергією тощо, а також у наданні
інших послуг.

Підрядник, який зобов'язаний
здійснювати матеріально-технічне
забезпечення будівництва, несе ризик
неможливості використання наданого
ним матеріалу (деталей, конструкцій)
або устаткування без погіршення якості
робіт.

У разі неможливості використання
матеріалу (деталей, конструкцій) або
устаткування, наданого замовником, без
погіршення якості виконуваних робіт
підрядник має право відмовитися від
договору та вимагати від замовника
сплати ціни робіт пропорційно їх
виконаній частині, а також
відшкодування збитків, не покритих
цією сумою.

Оплата робіт провадиться після
прийняття замовником збудованого
об'єкта (виконаних робіт), якщо інший
порядок розрахунків не встановлений за
погодженням сторін.

Відповідно до ст.. 882 ЦК України
замовник, який одержав повідомлення
підрядника про готовність до передання
робіт, виконаних за договором
будівельного підряду, або, якщо це
передбачено договором, - етапу робіт,
зобов'язаний негайно розпочати їх
прийняття.

Замовник організовує та здійснює
прийняття робіт за свій рахунок, якщо
інше не встановлено договором. У
прийнятті робіт мають брати участь
представники органів державної влади
та органів місцевого самоврядування у
випадках, встановлених законом або
іншими нормативно-правовими актами.

Замовник, який попередньо прийняв
окремі етапи робіт, несе ризик їх
знищення або пошкодження не з вини
підрядника, у тому числі й у випадках,
коли договором будівельного підряду
передбачено виконання робіт на ризик
підрядника.

Передання робіт підрядником і
прийняття їх замовником оформляється
актом, підписаним обома сторонами. У
разі відмови однієї із сторін від
підписання акта про це вказується в
акті і він підписується другою
стороною.

Акт, підписаний однією стороною, може
бути визнаний судом недійсним лише у
разі, якщо мотиви відмови другої
сторони від підписання акта визнані
судом обґрунтованими.

Прийняття робіт може здійснюватися
після попереднього випробування, якщо
це передбачено договором будівельного
підряду або випливає з характеру робіт.
У цьому випадку прийняття робіт може
здійснюватися лише у разі позитивного
результату попереднього випробування.

Замовник має право відмовитися від
прийняття робіт у разі виявлення
недоліків, які виключають можливість
використання об'єкта для вказаної в
договорі мети та не можуть бути усунені
підрядником, замовником або третьою
особою.

Згідно ст.. 886 ЦК України у разі
невиконання або неналежного виконання
замовником обов'язків за договором
будівельного підряду він сплачує
підрядникові неустойку, встановлену
договором або законом, та відшкодовує
збитки у повному обсязі, якщо не доведе,
що порушення договору сталося не з його
вини.

Оскільки відповідач не виконав взятих
на себе зобов'язань за договором щодо
повної оплати здійснених позивачем
робіт, то позовні вимоги про стягнення
з нього грошових коштів в розмірі 1 146
393,06 грн. є правомірними та такими, що
підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача 3% річних в сумі 12 154,91 грн.
та інфляційні збитки в розмірі 24 074,27
грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом. Таким чином,
частина 1 статті 625 Цивільного кодексу
України встановлює виняток із
загального правила статті 614
Цивільного кодексу України, що
закріплює принцип вини як підставу
відповідальності боржника.

Отже, відсутність у боржника грошей у
готівковій формі або грошових коштів
на його рахунку в банку, і як наслідок,
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання, якщо навіть у цьому немає
його провини, не звільняють боржника
від відповідальності за прострочення
грошового зобов'язання.

Слід зазначити, що передбачене законом
право кредитора вимагати стягнення
боргу враховуючи індекс інфляції та
відсотків річних є способом захисту
майнових прав та інтересів кредитора,
сутність яких складається з
відшкодування матеріальних втрат
кредитора та знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів,
а також отримання компенсації (плати)
від боржника за користування ним
грошовими коштами, які належать до
сплати кредитору.

Згідно розрахунку позивача, 3% річних
становлять 12 154,91 грн., інфляційні
збитки складають 24 074,27 грн. Суд вважає
даний розрахунок обґрунтованим та
задовольняє позовні вимоги в цій
частині.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем своїх зобов'язань за
договором, позивач просить суд
стягнути з відповідача на свою користь
пеню за прострочення грошового
зобов'язання, яка згідно розрахунку
позивача становить 26 335,63 грн.

Пунктом 9.2. договору встановлено, що у
випадку порушення відповідачем
строків оплати робіт, він зобов'язаний
сплатити на користь позивача пеню у
розмірі облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період прострочення, від простроченої
(недоплаченої) суми, за кожен день
такого прострочення.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 Господарського
кодексу України учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання. У разі, якщо інше не
передбачено законом або договором,
суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов'язання несе
господарсько-правову
відповідальність, якщо не доведе, що
належне виконання зобов'язання
виявилося неможливим внаслідок дії
непереборної сили, тобто надзвичайних
і невідворотних обставин за даних умов
здійснення господарської діяльності.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України встановлено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

Згідно із ст. 599 Цивільного Кодексу
України, зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Штрафними санкціями у Господарському
кодексі України визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного або неналежно виконаного
зобов'язання (ч.4 ст. 549 ЦК України).

Статтею 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
встановлено, що розмір пені не може
перевищувати подвійну облікову ставку
Національного Банку, що діяла в період,
за який сплачується пеня.

Отже, згідно з розрахунком позивача
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача пеня в сумі 26 335,63
грн. З цією сумою суд погоджується, так
як позивачем вона розрахована
арифметично вірно.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд дійшов
висновку, що заявлені позивачем вимоги
є обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, з
відповідача на користь позивача
підлягають стягненню витрати по сплаті
судового збору пропорційно
задоволеним позовним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись
Цивільним Кодексом України, ст.ст. 33, 34,
49, 64, 75, 82, 83, 84, 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги приватного
акціонерного товариства
«УКРСТАЛЬКОНСТРУКЦІЯ» задовольнити в
повному обсязі.

2. Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "Ринок
сільськогосподарської продукції
"Столичний" (01602, м. Київ, Шевченківський
район, вул. Михайлівська, буд. 18-В,
літера «А», ) на користь
приватного акціонерного товариства
«УКРСТАЛЬКОНСТРУКЦІЯ» (01001, м. Київ,
Печерський район, вул. Архітектора
Городецького, буд. 11-В, )
основний борг в розмірі 1 146 393(один
мільйон сто сорок шість тисяч триста
дев'яносто три) грн. 06 коп., 3% річних в
сумі 12 154(дванадцять тисяч сто п'ятдесят
чотири) грн. 91 коп., інфляційні збитки в
розмірі 24 074(двадцять чотири тисячі
сімдесят чотири) грн. 27 коп., пеню в сумі
26 335(двадцять шість тисяч триста
тридцять п'ять) грн. 63 коп. та судовий
збір у розмірі 24 179(двадцять чотири
тисячі сто сімдесят дев'ять) грн. 16 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

4. Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його підписання, оформленого
відповідно до ст. 84 Господарського
процесуального кодексу України, та
може бути оскаржене в порядку та
строки, визначені Господарським
процесуальним кодексом України.

5. Копію рішення розіслати сторонам.

Суддя
Головатюк Л.Д.

Дата
підписання повного тексту рішення -
02.07.2014