ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" червня 2014 р.
Справа № 922/871/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя
Івакіна В.О., суддя Тихий П.В.

при секретарі Пляс Л.Ф.

за участю представників сторін:

позивача за первісним позовом - Товстян
С.М. за дорученням від 24.03.2014 року

відповідача за первісним позовом - не
з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні апеляційного
господарського суду апеляційну скаргу
відповідача (вх. № 1437С/1-28) на рішення
господарського суду Харківської
області від 19.05.2014 року у справі № 922/871/14

за позовом Підприємства з іноземними
інвестиціями "ІТРАКО", м. Київ;

до Приватного акціонерного товариства
"Виробниче підприємство "Твін-Друк", м.
Харків;

про стягнення 119 764,19 грн., -

та

за зустрічним позовом Приватного
акціонерного товариства "Виробниче
підприємство "Твін-Друк", м. Харків;

до Підприємства з іноземними
інвестиціями "ІТРАКО", м. Київ;

про стягнення 119764,19 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2014 року позивач - ПІІ "ІТРАКО"
звернувся до Господарського суду
Харківської області з позовною заявою
до відповідача - ПАТ "Виробниче
підприємство "Твін-Друк", в якій (з
урахуванням зменшення позовних вимог)
просить стягнути з відповідача на
користь позивача: заборгованість по
договору поставки від 01.02.2010 р. №
ХО/ДП-10-04 в сумі 1178364,75 грн., пеню в сумі
94782,69 грн., 3% річних в сумі 21633,97 грн.,
інфляційні в сумі 8193,03 грн.

ПАТ "Виробниче підприємство "Твін-Друк"
звернулось із зустрічним позовом до
ПІІ "ІТРАКО" про стягнення збитків,
внаслідок поставки неякісної
продукції по Договору поставки від
01.02.2010 року № ХО/ДП-10-04 в сумі119764,19 грн.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 19.05.2014 р. у
справі № 922/871/14 (суддя Яризько В.О.)
первісний позов задоволено частково.
Стягнуто з ПАТ "Виробниче підприємство
"Твін-Друк" на користь ПІІ "ІТРАКО"
заборгованість по договору поставки
від 01.02.2010 р. № ХО/ДП-10-04 в сумі 1178364,75
грн., пеню в сумі 76473,05 грн., 3% річних в
сумі 21534,74 грн., інфляційні в сумі 8193,03
грн. В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено. В задоволенні зустрічного
позову відмовлено.

Відповідач звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення суду першої інстанції
скасувати в частині відмови в
задоволенні зустрічного позову,
прийняти в цій частині нове рішення,
яким задовольнити зустрічний позов.
Вказує на те, що факт наявності дефекту
етикетки був встановлений третьою
стороною, а саме кінцевим виробником
продукції та документально
підтверджений наданими суду
документами, у зв'язку з чим збитки є
доведеними.

Позивач у відзиві на апеляційну
скаргу зазначив, що оскаржене рішення
прийняте при повному та всебічному
з'ясуванні обставин справи, воно є
обґрунтованим і відповідає як
фактичним обставинам, так і вимогам
чинного законодавства. Просить рішення
господарського суду господарського
суду Харківської області від 19.05.2014
року залишити без змін, а апеляційну
скаргу відповідача залишити без
задоволення. Вказує на те, що в
порушення порядку вирішення питань
щодо якості поставленого товару, ПАТ
"Виробниче підприємство "ТВІН-ДРУК" не
викликав представника позивача за
первісним позовом, не складав акт про
виявлення неякісного товару та
звернувся до позивача за первісним
позовом з претензією лише 12.12.2013 року,
при цьому до претензії не доданий акт
про виявлення неякісного товару,
складеного та підписаного
представниками сторін Договору.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, 23.06.2014 року подав через
канцелярію суду заяву, в якій просить
розглянути справу без участі його
представника, яким прийматиме участь в
іншому судовому засіданні.

Приймаючи до уваги належне
повідомлення відповідача про час та
місце проведення судового засідання,
колегія суддів вважає можливим
розглядати апеляційну скаргу у справі
відповідно до ст. 75 ГПК України без
участі представника відповідача за
наявними в матеріалах справи
документами.

Розглянувши наявні матеріали
справи, перевіривши повноту
встановлених судом першої інстанції
обставин та докази на їх підтвердження,
юридичну оцінку, правильність
застосування господарським судом
Харківської області норм
матеріального та процесуального права
та доводи апеляційної скарги в межах
вимог, передбачених ст. 101 ГПК України,
заслухавши пояснення представника
позивача, колегія суддів встановила
наступне.

Як встановлено господарським судом
та вбачається з матеріалів справи, 01
лютого 2010 року між Підприємством з
іноземними інвестиціями "ІТРАКО"
(Постачальник) та Приватним
акціонерним товариством "Виробниче
підприємство "ТВІН-ДРУК" (Покупець) був
укладений Договір поставки № ХО/ДП -
10-04.

Відповідно до п.1.1. Договору позивач
зобов'язався постачати відповідачу
поліграфічні матеріали (товар), а
відповідач, відповідно, зобов'язався
приймати та своєчасно здійснювати
оплату товару на умовах, визначених у
Договорі.

Згідно з п. 1.2 Договору поставка
здійснюється на підставі письмових
заявок покупця, що передаються факсом
або електронною поштою. В заявці
вказується найменування, асортимент,
кількість, ціна та строки поставки.

У п. 3.1 Договору зазначено, що оплата
товару здійснюється покупцем у гривнях
на розрахунковий рахунок
постачальника протягом 30 календарних
днів з дня поставки товару.

Пунктом 3.2 Договору визначено, що
підставою для оплати є рахунки-фактури,
що виставляються продавцем.

Відповідно до п. 6.2.4. Договору позивач
зобов'язувався надавати відповідачу
для оплати вартості товару
рахунки-фактури, накладні.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач за первісним позовом свої
зобов'язання щодо передачі товару у
власність відповідача за первісним
позовом виконав своєчасно та у повному
обсязі, що підтверджується наявними та
оформленими належним чином
рахунками-фактурами, видатковими
накладними та довіреностями на
отримання товару (а.с. 27-146).

Відповідач за первісним позовом в
порушення умов Договору, отриманий
товар оплатив частково у сумі 119256,26 грн.

У відзиві на позов відповідач за
первісним позовом зазначив, що позов
визнає частково і станом на 04.04.2014 року
його заборгованість перед позивачем
складає 1178364,75 грн. (а.с.183).

Представник позивача за
первісним позовом у судовому засіданні
уточнив, що сума основної
заборгованості відповідача за
первісним позовом складає 1178364,75 грн.

Колегія суддів вважає за необхідне
зазначити, що зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11
Цивільного кодексу України та ст. 174
Господарського кодексу України.

Вказані норми чинного законодавства
передбачають, що господарські
зобов'язання можуть виникати
безпосередньо з господарського
договору та інших угод, передбачених
законом, а також угод, не передбачених
законом, але таких, які йому не
суперечать.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у
встановлений строк (строки) товар у
власність покупця для використання
його у підприємницькій діяльності або
в інших цілях, не пов'язаних з
особистим, сімейним, домашнім або
іншим подібним використанням, а
покупець зобов'язується прийняти товар
і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно з ч.1 ст. 692 ЦК України
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на
нього, якщо договором або актами
цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

За змістом ст. 193 Господарського
кодексу України та ст. 525 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом не
допускається.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст.193 Господарського
кодексу України та ст. 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Якщо у
зобов'язанні встановлений строк його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк.

Ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України
передбачено, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

У ст. ст. 216, 217, 218 Господарського
кодексу України зазначено, що учасник
господарських відносин відповідає за
невиконання або неналежне виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести суду ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Колегія суддів вважає, що позивач з
урахуванням всіх обставин справи подав
суду достатньо доказів, які об'єктивно
і у визначеному законом порядку
підтвердили його позовні вимоги, у
зв'язку з чим господарський суд дійшов
обгрунтованого висновку про те, що
позовні вимоги про стягнення з
відповідача за первісним позвом
заборгованості за Договором поставки
від 01.02.2010 року № ХО/ДП-10-04 в сумі 1178364,75
грн. є обгрунтованими та підлягають
задоволенню.

Відповідно до п. 7.1. Договору у випадку
порушення покупцем строків оплати,
встановлених пунктами 3.1. - 3.3. даного
Договору, покупець зобов'язаний
сплатити постачальнику пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
суми простроченого платежу за кожний
календарний день прострочення.

У ст. 549 ЦК України зазначено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання; штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання; пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно з ч.1 ст. 230 ГК України штрафними
санкціями визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

З наданого до позову розрахунку пені
вбачається, що позивач за первісним
позовом просить стягнути з відповідача
суму пені у розмірі 94782,69 грн.

Колегія суддів погоджується з позицією
суду першої інстанції, що позивачем за
первісним позовом невірно визначені
дати, з яких розпочинається
нарахування пені.

Відповідно до п. 3.1 Договору оплата
товару здійснюється покупцем у гривнях
на розрахунковий рахунок
постачальника протягом 30 календарних
днів з дня поставки товару.

Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

Позивачем в порушення зазначеної норми
строк оплати товару вирахуваний разом
з днем, в якому така поставка
відбувалась, у зв'язку з чим,
нарахування пені здійснено зайво за 1
день.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

З наданого розрахунку вбачається, що по
поставкам, які відбувались до 06.08.2013
року строк нарахування пені перевищує
шестимісячний строк.

Приймаючи до уваги вищевикладене,
колегія суддів погоджується з позицією
суду першої інстанції про те, що з
відповідача за первісним позовом на
користь позивача за первісним позовом
підлягає стягненню пеня у розмірі 76473,05
грн. У задоволенні позовних вимог в
частині стягнення пені у розмірі 18309,64
грн. обґрунтовано відмовлено.

Також колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що відповідно до
ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
іншій розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Позивачем за первісним позовом до
матеріалів справи наданий розрахунок 3%
річних та інфляційних втрат, з якого
вбачається, що нараховані річні
складають 21633,97 грн., а інфляційні
втрати - 8193,03 грн.

Перевіривши надані розрахунки, колегія
суддів погоджується з позицією суду
першої інстанції, що розрахунок
інфляційних втрат відповідає вимогам
чинного законодавства. Проте, при
нарахуванні 3% річних позивачем зайво
нараховані річні за 1 день по кожній
поставці згідно з раніше наведеним
обґрунтуванням.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що господарським судом першої
інстанції обґрунтовано стягнуто з
відповідача за первісним позовом 3%
річних в сумі 21534,74 грн., інфляційні в
сумі 8193,03 грн. В задоволенні вимог про
стягнення 3 % річних у сумі 99,23 грн.
відмовлено.

З матеріалів справи вбачається, що у
відзиві на позов відповідач просив
зменшити суму пені на 40474,17 грн.,
інфляційні втрати на суму 5227,33 грн., 3%
річних на суму 9309,04 грн.

В обґрунтування посилався на те, що в
діях позивача наявна вина в виникненні
існуючої суми заборгованості, оскільки
він мав право припинити поставки
товару, однак за наявної
заборгованості понад 500000,00 грн. він
продовжував відвантажувати товар.

Колегія суддів вважає за необхідне
зазначити, що відповідно до п. 3 ст. 83 ГПК
України господарський суд, приймаючи
рішення, має право зменшувати у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно зі ст. 233 ГК України у разі якщо
належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу. Якщо порушення зобов'язання
не завдало збитків іншим учасникам
господарських відносин, суд може з
урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Приписами ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу
України передбачено, що розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

У ст. 616 ЦК України зазначено, що суд має
право зменшити розмір збитків та
неустойки, які стягуються з боржника,
якщо кредитор умисно або з
необережності сприяв збільшенню
розміру збитків, завданих порушенням
зобов'язання, або не вжив заходів щодо
їх зменшення.

Суд зазначає, що нарахування
інфляційних витрат та 3% річних
виступають способом захисту майнового
права та інтересу, який полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення коштів
внаслідок інфляційних процесів за весь
час прострочення в їх сплаті, а 3% річних
є способом захисту майнового права та
інтересу кредитора шляхом отримання
від боржника компенсації (плати) за
користування ним коштами, належними до
сплати кредиторові, у зв'язку з чим
розмір нарахованих інфляційних втрат
та 3% річних не підлягає зменшенню
судом.

Стосовно зменшення суми пені, слід
зазначити, що в діях позивача за
первісним позовом відсутня вина у
здійсненні відвантаження товару на
користь відповідача, при цьому суд
враховує, що призупинення відпуску
товару є правом позивача, а не його
обов'язком, відповідач, знаючи про
наявну заборгованість, продовжував
здійснювати замовлення на підставі
п.1.2. Договору та отримання
поставленого товару.

Також слід зазначити, що нарахована
пеня відповідає вимогам закону та не є
занадто неспіврозмірною.

Приймаючи до уваги, що відповідачем за
первісним позовом не доведено
обставин, за яких розмір нарахованої
пені може бути зменшено, колегія суддів
вважає, що господарський суд дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
клопотання відповідача про зменшення
суми пені на 40474,17 грн., інфляційних
втрат на суму 5227,33 грн., 3% річних на суму
9309,04 грн. не підлягає задоволенню.

На підставі наведеного колегія суддів
погоджується, що первісний позов
обґрунтовано задоволено в частині
стягнення інфляційних втрат у сумі 8193,03
грн., 3% річних у сумі 21534,74 грн., пені в
сумі 76473,05 грн. В іншій частині
первісного позову обґрунтовано
відмовлено.

Що стосується зустрічного позову,
колегія суддів вважає за необхідне
зазначити наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ
"Виробниче підприємство "Твін-Друк"
звернулось із зустрічним позовом до
ПІІ "ІТРАКО", в якому просить стягнути
збитки, які виникли внаслідок поставки
неякісної продукції по Договору
поставки від 01.02.2010 року № ХО/ДП-10-04 в
сумі119764,19 грн.

В обґрунтування своїх вимог
посилається на те, що отриманий від
позивача за первісним позовом товар за
видатковою накладною № ХК001313 від 07.06.2013
р., а саме папір у рулоні H242 62Gpt 523(0,23 x 2000;)
в кількості 2760 кв.м; ціна без ПДВ 3,71
грн./кв.м в кількості 6 рулонів за ціною
1705,74 грн. без ПДВ, на загальну суму 10234,44
грн. без ПДВ (12281,33 грн. з ПДВ 20%) виявився
неякісним. З вказаного паперу
відповідачем за первісним позовом були
виготовлені етикетки, які поставлені
ним ТОВ "ТВП Україна ЛТД" для
подальшого використання в виробничому
процесі по виготовленню упаковки для
харчової продукції. При зберіганні
кінцевим споживачем упаковки для
харчової продукції з вищезазначеними
етикетками сталося масове
відклеювання етикеток від упаковки -
прозорих стаканів. Відповідач за
первісним позовом вказує, що неякісні
етикетки були виготовлені ним з паперу,
що поставлений ПІІ "ІТРАКО", при цьому
технічна документація на такий папір
не містила жодного застереження щодо
його застосування. Таким чином, як
зазначає відповідач за первісним
позовом, він зазнав збитків у сумі 119764,19
грн., що полягають у витратах на закупку
неякісного товару паперу на суму 12281,33
грн., в неодержаному доході від
реалізації етикеток на суму 13368,67 грн., в
витратах, які підприємство має
здійснити на відшкодування збитків, що
завдані кінцевому споживачу в сумі
94114,19 грн.

Колегія суддів вважає за необхідне
зазначити, що відповідно до ст. 611 ЦК
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема
відшкодування збитків.

У ч. І ст. 614 ЦК України зазначено, що
особа, яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом

Згідно ст. 623 ЦК України боржник, який
порушив зобов'язання, має відшкодувати
кредиторові завдані цим збитки. Розмір
збитків, завданих порушенням
зобов'язання, доказується кредитором.

Відповідно до ст. 224 Господарського
кодексу України учасник господарських
відносин, який порушив господарське
зобов'язання або установлені вимоги
щодо здійснення господарської
діяльності, повинен відшкодувати
завдані цим збитки суб'єкту, права або
законні інтереси якого порушено. Під
збитками розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Згідно зі ст. 225 Господарського кодексу
України до складу збитків, що
підлягають відшкодуванню особою, яка
допустила господарське
правопорушення, включаються: вартість
втраченого, пошкодженого або знищеного
майна, визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною; матеріальна компенсація
моральної шкоди у випадках,
передбачених законом.

Відповідно до ст.22 Цивільного кодексу
України, особа, якій завдано збитків в
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Збитки відшкодовуються у повному
обсязі, якщо договором або законом не
передбачено відшкодування у меншому
або більшому розмірі.

З огляду на положення ст. 22 ЦК України,
ст. 224 ГК України для застосування такої
міри відповідальності як стягнення
збитків, потрібна наявність усіх
елементів складу цивільного
правопорушення, а саме: протиправної
поведінки, збитків, причинного зв'язку
між протиправною поведінкою боржника
та збитками, вини. За відсутності хоча б
одного з цих елементів
цивільно-правова відповідальність не
настає.

(Такої правової позиції дотримується
Верховний Суд України у постанові від
20.12.2010 у справі №06/113-38).

Колегія суддів вважає за необхідне
зазначити, що відповідно до п. 5.2.1
Договору поставки претензії по якості
поставленого товару приймаються
постачальником протягом 30 календарних
днів з моменту одержання товару
покупцем. При виявленні у вищезгаданий
строк неякісного товару, покупець має
право за своїм вибором вимагати від
постачальника: 1) заміни неякісного
товару на якісний товар; 2)
відшкодування вартості неякісного
товару (п. 5.2.2 Договору). При цьому
упущена вигода, а також прямий дійсний
збиток понад вартість неякісного
товару постачальником не
компенсуються, за винятком випадків,
коли збиток заподіяний у результаті
навмисних або недбалих дій
постачальника. Покупець зобов'язаний
проводити вхідний контроль якості
товару, що поставляється. Збитки не
компенсуються постачальником якщо
вони виникли в результаті дій покупця,
у тому числі при порушенні покупцем
умов зберігання, використання товару й
таке інше (п. 5.2.3 Договору).

У п. 5.4 Договору поставки сторони
визначили, що заміна неякісного товару
на якісний товар або відшкодування
вартості неякісного товару, а також
надання недопоставленого товару або
відшкодування його вартості,
здійснюється на підставі акту про
виявлення неякісного товару або/і
недостачі, складеного покупцем і
підписаного представниками покупця й
постачальника. При виявленні
неякісного товару покупець
зобов'язаний негайно повідомити про це
постачальника. Постачальник
зобов'язується направити свого
представника на подальше приймання
товару й складання акту протягом 3
робочих днів з моменту одержання
відповідного повідомлення. У
випадку неявки представника
постачальника в зазначений строк
покупець складає односторонній акт.
При цьому відповідно до п. 5.4.1 Договору
у випадку спору про якість товару,
заміна неякісного товару проводиться
постачальником на підставі акту
незалежної експертизи, за умови
пред'явлення акту постачальнику не
пізніше строку, зазначеного в п. 5.1.1.
даного Договору.

Пунктом 5.4.2 Договору передбачено, що
при пред'явленні претензій покупець
додає акт про виявлення неякісного
товару й/або недостачі, а також
документи, що дозволяють
ідентифікувати партію товару,
фотографії (при їхній наявності).

Відповідно до п. 9 Інструкції про
порядок приймання продукції (товару) по
якості П-7 Акт про приховані недоліки
продукції повинен бути складений
протягом 5 днів з моменту виявлення
недоліків, проте не пізніше 4 місяців з
дня надходження продукції на склад
отримувача. У разі коли приховані
недоліки продукції можуть бути
виявлені лише у процесі її обробки, яка
проводиться послідовно двома або
декількома підприємствами, акт про
скриті недоліки повинен бути складений
не пізніше 4 місяців від дня отримання
продукції підприємством, яке виявило
недоліки. Якщо для участі у складанні
акту викликається представник
виробника (відправника), то до
встановленого 5-ти денного строку
добавляється час , необхідний для
приїзду. Прихованими недоліками
визнаються такі недоліки, які не могли
бути виявлені при звичайній для цього
виду продукції перевірці, а виявлені
лише в процесі обробки, підготовки до
монтажу, в процесі монтажу,
випробовування, використання та
зберігання.

У п. 16 Інструкції зазначено, що при
виявленні невідповідності якості,
комплектності, маркирування продукції,
тари чи упаковки вимогам стандартів та
технічних умов договору чи даним
зазначеним у маркіровці та супровідних
документах (п. 14 Інструкції), отримувач
призупиняє подальше приймання товару
та складає акт, в якому зазначає
кількість товару та характер виявлених
при прийманні дефектів. Отримувач
зобов'язаний забезпечити зберігання
товару неналежної якості. Отримувач
також зобов'язаний викликати для
участі в продовженні приймання товару
та складання двостороннього акту
представника виробника (відправника),
якщо це передбачено Особливими умовами
поставки та Договором.

Відповідно до п. 29 вказаної
Інструкції за результатами приймання
товару по якості та комплектності за
участю представників, зазначених в п.п.
19 и 20 цієї Інструкції, складається акт
про фактичну якість та комплектність
отриманого товару.

Акт повинен бути складений в день
закінчення приймання товару по якості.

У п. 30 Інструкціі зазначено, що акт
повинен бути підписаний всіма особами,
які приймали участь в перевірці якості
та комплектності товару. Особа, яка не
згодна зі змістом акту, зобов'язана
підписати його з обумовою про свою
незгоду та викласти свою думку.

Колегія суддів вважає за необхідне
зазначити, що в порушення норм чинного
законодавства та умов Договору
поставки, ПАТ "Виробниче підприємство
"ТВІН-ДРУК" не викликало представника
позивача за первісним позовом, не
складало Акт про виявлення неякісного
товару та звернулось до позивача за
первісним позовом з претензією лише
12.12.2013 року, чим порушило вимоги п. 9
Інструкції про порядок приймання
продукції (товару) по якості П-7.

При цьому слід зазначити, що поставка
неякісного товару не підтверджена
Актом про виявлення неякісного товару,
складеного та підписаного
представниками обох сторін Договору.

Акт забраковки товару, а саме
етикетки самоклеючої "Ягідна спокуса"
(етикетка та контретикетка) та
"Італійська спокуса" (етикетка та
контретикетка), що складений Спільним
українсько-німецьким підприємством у
формі ТОВ "ТВП Україна ЛТД.", та акт
забраковки товару, а саме
пластмасового стаканчику "Ягідна
спокуса" та "Італійська спокуса",
складений ПАТ "Житомирський
маслозавод", без представників
відповідача за первісним позовом та
позивача за первісним позовом у зв'язку
з чим не є доказом того, що папір в
рулоні H242 62Gpt 523(0,23 x 2000), який
поставлений позивачем за первісним
позовом відповідачу був неналежної
якості.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Позивач, в порушення вищенаведених
норм матеріального права не надав ні
суду першої інстанції ні суду
апеляційної інстанції доказів
наявності усіх елементів складу
цивільного правопорушення, а саме:
протиправної поведінки відповідача,
збитків, причинного зв'язку між
протиправною поведінкою відповідача
та збитками, вини, а відсутність одного
із них є підставою для відмови для
застосування такої міри
відповідальності та и збитків
заявлених до стягнення і наявності чи
відсутності права вимоги на такі
збитки у позивача.

Приймаючи до уваги недоведеність ПАТ
"Виробниче підприємство "Твін-Друк"
нанесення йому позивачем за первісним
позовом збитків, внаслідок поставки
неякісної продукції по Договору
поставки від 01.02.2010 року № ХО/ДП-10-04 в
сумі119764,19 грн., колегія суддів вважає,
що господарський суд також дійшов
обґрунтованого висновку, що зустрічний
позов необґрунтований, не
підтверджений матеріалами справи, у
зв'язку з чим не підлягає задоволенню.

Що стосується заявленого
відповідачем за первісним позовом у
апеляційній скарзі клопотання
розглянути заяву про призначення
судової експертизи колегія суддів
вважає за необхідне зазначити
наступне.

З матеріалів справи вбачається, що
під час розгляду справи у суді першої
інстанції, відповідач за первісним
позовом заявив клопотання про
витребування у позивача за первісним
позовом зразку паперу H242 62Gpt 523(0,23 x 2000) в
обсязі 4 м.п. та призначення по справі
судової технічної експертизи, на
вирішення якої поставити питання : Чи
відповідає склад і якість клейового
шару паперу H242 62Gpt 523(0,23 x 2000) при
застосування етикетки, виготовленої з
цього паперу, на прозорі полістирольні
стакани умовам технологічного
зберігання готової продукції в
холодильних установках?

Колегія суддів вважає за необхідне
зазначити, що відповідач за первісним
позовом отримав від відповідача папір
в рулоні H242 62Gpt 523(0,23 x 2000) в кількості 2760
кв.м. за видатковою накладною № ХК001313
від 07.06.2013 року, який за його
твердженням виявився неякісним, а отже
для проведення судової експертизи
необхідно представлення паперу, який
був поставлений, або зразки паперу з
тієї самої партії.

У п. 26, п.27 Інструкції про порядок
приймання продукції по якості П-7
зазначено, що відбір зразків (проб)
проводиться у точній відповідності до
вимог нормативних актів. Відібрані
зразки опечатуються або
опломбовуються та снабжаються
этикетками підписаними особами, які
приймали участь у відібранні. Про
відібрання зразків (проб) складається
акт, який підписується всіма особами,
які приймали участь у відібранні.

Відповідачем за первісним позовом на
підтвердження факту поставки
неякісного товару не надано доказів
складання Акту про виявлені недоліки
товару та відібрання зразків
неякісного товару.

Крім того, слід зазначити, що
відповідно до вимог п.5.4. Договору факт
поставки неякісного товару не
підтверджений передбаченим умовами
Договору актом, підписаним
уповноваженими представниками
позивача (постачальником по Договору)
та відповідача (покупця по Договору).
При виявленні неякісного товару
Покупець зобов'язаний був терміново
викликати представника Постачальника
для складання акту. В матеріалах справи
відсутні докази повідомлення та
виклику представника Постачальника
для складання акту.

Сторони передбачили в п.5.4.1. Договору
необхідність проведення незалежної
експертизи у разі виникнення спору про
якість товару. Позивач за зустрічним
позовом не вжив належних заходів щодо
підтвердження неналежної якості
товару висновком незалежного експерта
та витребування у кінцевого споживача
для проведення експертизи зразків
неякісної партії товару.

Питання, яке відповідач за первісним
позовом просить поставити на вирішення
експерта, стосується подальшого
використання поставленого позивачем
за первісним позовом паперу. Однак такі
умови не визначались сторонами при
укладенні Договору № ХО/ДП-10-4 від 01.02.2010
року або в заявці на товар.

Відповідно до ст. 37 ГПК України
речовими доказами є предмети, що своїми
властивостями свідчать про обставини,
які мають значення для правильного
вирішення спору.

За приписами ст. 38 ГПК України сторона
повинна самостійно надати докази в
підтвердження заявлених вимог, а у разі
неможливості самостійно надати докази,
подати клопотання про їх витребування.

На підставі наведеного, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
клопотання відповідача за первісним
позовом про витребування у позивача за
первісним позовом зразку паперу H242 62Gpt
523(0,23 x 2000) в обсязі 4 м.п. та призначення
по справі судової технічної експертизи
необґрунтоване та не підлягає
задоволенню.

Таким чином, перевіривши юридичну
оцінку обставин справи та повноту їх
встановлення в рішенні місцевого
господарського суду, колегія суддів
дійшла висновків про те, що місцевий
господарський суд розглянув всебічно,
повно та об'єктивно в судовому процесі
всі обставини справи в їх сукупності,
належним чином проаналізував
правовідносини, що виникли між
сторонами, та вірно застосував норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апелянта про порушення і
неправильне застосування
господарським судом норм
матеріального права при прийнятті
оскаржуваного рішення не знайшли свого
підтвердження.

На підставі наведеного, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
прийняте господарським судом рішення
відповідає статтям 43, 85 Господарського
процесуального кодексу України,
вимогам щодо законності та
обґрунтованості, підстав для його
скасування з мотивів, наведених в
апеляційній скарзі не вбачається.

За таких обставин, рішення
господарського суду Харківської
області від 19 травня 2014 року у справі №
922/871/14 підлягає залишенню без змін, а
апеляційна скарга відповідача
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105
ГПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

В задоволенні заяви відповідача про
витребування у позивача зразків паперу
та призначення по справі судової
технічної експертизи відмовити.

Апеляційну скаргу відповідача
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Харківської області від 19 травня 2014
року у справі № 922/871/14 залишити без
змін.

Постанова набирає законної сили з
дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою апеляційного
господарського суду законної сили

Повна постанова складена 01.07.2014
року.

Головуючий суддя
Пелипенко Н.М.

Суддя
Івакіна В.О.

Суддя
Тихий П.В.