ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2014 р.
Справа № 911/1597/14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Зерностандарт",

м. Знам'янка

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Птахофабрика
Київська",

с. Пухівка

про стягнення 51 631 грн. 05 коп.

Суддя - Мальована Л.Я.

Представники:

позивач - Татарчук О.Л. (дов. № 2 від
14.04.2014 р.);

відповідачів - Вареніченко О.П. (дов. №
б/н від 02.10.2013 року).

Обставини справи:

Позивач звернувся до суду з позовом про
стягнення з відповідача 51 631 грн. 05 коп.
заборгованості, з яких: 45 000 грн. 00 коп.
- сума основного боргу по договору на
постачання товару № ОС/35 від 21.11.2013 р., 2
931 грн. 16 коп. - пеня, 659 грн. 31 коп. - 3%
річних, 1 575 грн. 00 коп. - інфляційні, 1 465
грн. 58 коп. - проценти за користування
чужими грошовими коштами та витрати на
послуги адвоката в сумі 2 500 грн. 00 коп.

Представник позивача підтримав
заявлені позовні вимоги в повному
обсязі.

Представник відповідача вимоги суду
викладені в ухвалах від 05.05.2014 року та
28.05.2014 року не виконав, а через
загальний відділ суду подав клопотання
про ознайомлення з матеріалами справи.

Розглянувши в судовому засіданні
клопотання відповідача суд його не
задовольняє з таких підстав:

Згідно з ч. 3. ст. 22 ГПК України сторони
зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Ухвалу про порушення провадження у
справі від 05.05.2014 року було надіслано
відповідачу за належною адресою
визначеною в позовній заяві, яку було
отримано останнім 13.05.2014 року, про що
свідчить підпис на рекомендованому
повідомленні про вручення поштового
відправлення. У зв'язку з неявкою
представника відповідача розгляд
справи було відкладено про що винесено
ухвалу суду від 28.05.2014 року, тобто
відповідач був належним чином
повідомлений про час і місце розгляду
судом справи, а тому суд подане
клопотання розцінює як зловживання
процесуальними правами, затягуванням
розгляду справи без поважних причин.
Слід також зазначити, що у відповідача
було достатньо часу для ознайомлення
зі справою, більш як півтора місяці,
тому суд не вбачає підстав для
повторного відкладення розгляду
справи, оголосив вступну та
резолютивну частину рішення.

Заслухавши пояснення представників
сторін, суд встановив:

Між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Зерностандарт» та
відповідачем Товариством з обмеженою
відповідальністю «Птахофабрика
Київська» було укладено договір про
постачання товару № ОС/35 від 21.11.2013 р.,
відповідно до умов якого позивач
зобов'язувався передавати у власність
Відповідача товар - сировину для
виробництва комбікормів, а Відповідач
в свою чергу зобов'язувався приймати
товар та своєчасно його оплачувати.

Відповідно до пункту 4.1 Договору
Відповідач був зобов'язаний
здійснювати оплату кожної отриманої
партії товару протягом 7 календарних
днів з моменту постачання, якщо інше не
погоджено сторонами в специфікації.

Сторонами було підписано Специфікацію
№ 1 від 21.11.2013 р. про поставку товару на
суму 126 090,00 грн., та Специфікацію № 2 від
06.12.2013 р. на суму 168 930,00 грн.

На виконання умов договору позивачем
було здійснено поставку товару на
загальну суму 295 020,00 грн., проте
відповідач за поставлений товар
розрахувався частково, в зв'язку з чим в
останнього виникла заборгованість
перед ТОВ «Зерностандарт» в сумі 45 000
грн. 00 коп., що підтверджується наявними
в матеріалах справи накладними та
довіреністю.

Таким чином суд дійшов висновку, що
станом на час розгляду справи в суді
заборгованість відповідача за
отриманий товар становить 45 000 грн. 00
коп. та підтверджується матеріалами
справи.

Ст.ст. 525, 526 ЦК України визначено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

За таких обставин, позовні вимоги про
стягнення з відповідача на користь
позивача боргу в сумі 45 000 грн. 00 коп. є
обґрунтованими, і тому підлягають
задоволенню.

Крім суми основного боргу позивач
просить суд стягнути з відповідача 659
грн. 31 коп. 3 % річних та 1 575 грн. 00 коп.
інфляційних втрат.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Враховуючи, що відповідач прострочив
виконання зобов'язання з оплати
поставленого товару за договором, з
нього на користь позивача на підставі
ст. 625 ЦК України підлягає стягненню 659
грн. 31 коп. 3 % річних та 1 575 грн. 00 коп.
інфляційних втрат, які нараховані
позивачем відповідно до вимог закону
та умов договору.

Статтею 230 ГК України визначено, що
порушення зобов'язання є підставою для
застосування господарських санкцій
(неустойка, штраф, пеня).

Пунктом 5.4 Договору передбачено, що
відповідач у випадку несвоєчасної
оплати прийнятого товару зобов'язаний
сплатити на користь Позивача пеню в
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла на момент прострочення,
від суми заборгованості за кожен день
прострочення.

Враховуючи вищевикладені норми закону
та умови договору, позивачем у зв'язку з
простроченням виконання зобов'язання
за відвантажений товар нараховано 2 931
грн. 16 коп. пені відповідно до наданого
розрахунку, який відповідає вимогам
закону.

Щодо вимоги про стягнення відсотків за
користування чужими грошовими коштами,
то суд зазначає наступне.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно зі ст. 692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

За змістом ч. 3 ст. 692 ЦК України в разі
прострочення оплати товару за вимогою
продавця покупець зобов'язаний
сплачувати проценти за користування
чужими грошовими коштами.

Розмір процентів за користування
чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства
(ст. 536 ЦК України).

Позивач звертаючись до суду із
позовними вимогами про стягнення з
відповідача відсотків за користування
чужими коштами, послався на (ч. 1 ст. 8 ЦК
України), ч. 2 ст. 536 та ч. 1 ст. 1048 ЦК
України, якою передбачено, що у разі
невстановлення договором позики
розміру процентів, їх розмір
визначається на рівні облікової ставки
Національного банку України.

Враховуючи вищевикладені норми,
стягнення процентів за користування
чужими грошовими коштами, розмір яких
не встановлено умовами договору,
укладеного між сторонами, а договори
поставки і договори позики є різними за
своєю правовою природою та регулюють
різні види цивільних правовідносин,
тому застосування до договору поставки
положень про договір позики (зокрема,
ст. 1048 ЦК України) є безпідставним.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Верховного суду України від
02.07.2013 року у справі № 18/1372/12.

З огляду на вищевикладене суд
відмовляє у задоволенні позовних вимог
в частині стягнення процентів за
користування чужими грошовими коштами
в розмірі 1465 грн. 58 коп.

Крім того, позивач просить покласти на
відповідача витрати, пов'язані з
оплатою послуг адвоката в розмірі 2 500
грн. 00 коп.

На підтвердження своїх вимог в цій
частині позивачем надано суду, зокрема,
договір про надання юридичних послуг №
5/04-2014 від 14.04.2014 року з додатком, наказ №
76 від 14.04.2014 року, копію свідоцтва № 4155
від 28.09.2010 року, ордер № 001866 від 14.04.2014
року, платіжне доручення № 18 від 24.04.2014
року.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Господарського
процесуального кодексу України, судові
витрати складаються з судового збору,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 5 ст. 49 ГПК України, суми, які
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, послуг
перекладача, адвоката та інші витрати,
пов'язані з розглядом справи,
покладаються при задоволенні позову -
на відповідача.

Вирішуючи питання про розподіл витрат,
які підлягають сплаті за послуги
адвоката, господарський суд має
враховувати, що розмір відшкодування
названих витрат не повинен бути
неспіврозмірним, тобто явно завищеним
(Інформаційний лист Вищого
господарського суду України № 01-8/155 від
13.02.2002р.).

Пунктом 12 роз'яснень президії Вищого
арбітражного суду України "Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України" № 02-05/78 від 04.03.1998р.
передбачено, що вирішуючи питання про
розподіл судових витрат, господарський
суд має враховувати, що розмір
відшкодування названих витрат, не
повинен бути неспіврозмірним, тобто
явно завищеним; за таких обставин суд з
урахуванням обставин конкретної
справи, зокрема, ціни позову, може
обмежити цей розмір з огляду на розумну
необхідність судових витрат для даної
справи.

При вирішенні питань, пов'язаних з
оплатою послуг адвоката, слід також
враховувати викладене в абзаці
третьому пункту 11 Інформаційного листа
Вищого господарського суду України №
01-8/973 "Про деякі питання практики
застосування у вирішенні спорів
окремих норм процесуального права" №
01-8/973 від 14.12.2007р., за яким у визначенні
розумно необхідного розміру сум, які
підлягають сплаті за послуги адвоката,
можуть братися до уваги, зокрема: час,
який міг би витратити на підготовку
матеріалів кваліфікований фахівець;
вартість оплати відповідних послуг
адвокатів, яка склалася в країні або в
регіоні; тривалість розгляду і
складність справи тощо.

Дослідивши матеріали справи та
визначаючи роль адвоката ОСОБА_4 у
всебічному, повному та об'єктивному
розгляді справи, суд вважає заявлену
суму витрат на послуги адвоката в
розмірі 2 500 грн. 00 коп. співрозмірною з
ціною позову, обґрунтованою та
правомірною.

Отже, позовні вимоги підлягають
задоволенню частково, витрати по
сплаті судового збору покладаються на
відповідача.

Керуючись ст. 230 ГК України, ст.ст. 525, 526
ЦК України, ст. ст. 44, 49, 82-85 ГПК України,
суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Птахофабрика
Київська» (07413, Київська область,
Броварський район, вул. Радгоспна, код
05513187) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Зерностандарт» (27400,
Кіровоградська обл., м. Знам'янка, вул.
Чайковського, буд. 18 А, код 38011360) - 45 000
(сорок п'ять тисяч) грн. 00коп. боргу, 2 931
(дві тисячі дев'ятсот тридцять одна)
грн. 16 коп. пені, 1 575 (одна тисяча п'ятсот
сімдесят п'ять) грн. 00 коп. інфляційних
втрат, 659 (шістсот п'ятдесят дев'ять) грн.
31 коп. трьох відсотків річних, 2 500 (дві
тисячі п'ятсот) грн. 00 коп. витрат на
адвокатські послуги, 1 827 (одну тисячу
вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.
судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Наказ видати після вступу рішення в
законну силу.

Суддя
Мальована Л.Я.