донецький апеляційний господарський
суд
Постанова

Іменем України

13.05.2014
справа №908/3796/13

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого:Марченко О.А.суддівПопкова
Д.О., Татенко В.М. за участю
представників сторін:
від позивача: Дубінін Д.Г. - за
довіреністю № 965 від 12.12.2013р.; Кашуба В.І.
- за довіреністю б/н від 01.09.2013р.;від
відповідача: Ковальова І.О. за
довіреністю № 01/01 від 020.01.2014 р.; Бабков
Д.Ю. - за довіреністю № 08/01 від 08.01.2014 р.;
Павленко С.І. - директор;розглянувши у
відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргуТовариства з
обмеженою відповідальністю
"Житломасив", м. Мелітополь на рішення
господарського судуЗапорізької
області від04.02.2014р. (повний текст
підписано 10.02.2014р.) у справі№908/3796/13
(суддя Смірнов О.Г.) за первісним
позовом:Товариства з обмеженою
відповідальністю "Житломасив", м.
Мелітополь до про та за зустрічним
позовом Комунального підприємства
"Житломасив" Мелітопольської міської
ради Запорізької області, м. Мелітополь
розірвання договору № 4-ВК від 02.01.13 р.
Комунального підприємства "Житломасив"
Мелітопольської міської ради
Запорізької області, м. Мелітополь до
проТовариства з обмеженою
відповідальністю "Житломасив", м.
Мелітополь стягнення 62987,97 грн.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду
Запорізької області від 04.02.2014р. у
справі №908/3796/13 у задоволенні первісних
позовних вимог Товариства з обмеженою
відповідальністю "Житломасив", м.
Мелітополь до Комунального
підприємства "Житломасив"
Мелітопольської міської ради
Запорізької області, м. Мелітополь про
розірвання договору № 4-ВК від 02.01.2013 р. -
відмовлено в повному обсязі. Зустрічні
позовні вимоги Комунального
підприємства "Житломасив"
Мелітопольської міської ради
Запорізької області, м. Мелітополь до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Житломасив", м.
Мелітополь про стягнання
заборгованості в розмірі 62987,97 грн за
договором № 4-ВК від 02.01.2013 р. -
задоволені у повному обсязі.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Житломасив", м.
Мелітополь звернулось з апеляційною
скаргою, в якій йдеться про скасування
повністю судового рішення у зв'язку з
тим, що рішення є незаконним та
винесене з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Зокрема, скаржник вважає, що судом
неповно з'ясовані обставини, що мають
значення для справи; висновки,
викладенні у рішенні суду, не
відповідають обставинам справи.

Позивач за первісним позовом наполягає
на задоволенні апеляційної скарги та
просить рішення суду скасувати,
первісний позов задовольнити в повному
обсязі, у задоволенні зустрічного
позову відмовити у повному обсязі.

Відповідач проти скарги заперечує та
просить рішення суду залишити без змін,
у задоволенні скарги відмовити, про що
зазначив у наданому відзиві на
апеляційну скаргу.

Перевіркою матеріалів справи
встановлено наступне.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Житломасив",
м.Мелітополь звернулось до
господарського суду Запорізької
області з позовом до Комунального
підприємства "Житломасив"
Мелітопольської міської ради
Запорізької області, м. Мелітополь про
розірвання договору № 4-ВК від 02.01.2013 р.

Позовні вимоги до Комунального
підприємства "Житломасив"
Мелітопольської міської ради
Запорізької області, м. Мелітополь
обґрунтовані істотною зміною обставин,
якими сторони керувались при укладені
договору № 4-ВК від 02.01.2013 р., а саме:
виникнення перед позивачем за
первісним позовом заборгованості
держави з відшкодування пільг та
житлових субсидій за договором № 33 від
02.01.2013р., укладенним між ТОВ
«Житломасив» та Управлінням праці та
соціального захисту населення
Мелітопольської міської ради
Запорізької області; отримання
скаржником дозвільних документів для
самостійного виконання робіт, які є
предметом договору № 4-ВК від 02.01.2013р.
Позивачем за первісним позовом на
адресу відповідача направлено
пропозицію щодо розірвання договору, у
задоволенні якої відповідачем за
певісним позовом відмовлено. На
підставі наведеного, керуючись ст.ст.
651, 652 Цивільного кодексу України, ст. 188
Господарського кодексу України,
позивач просить суд задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі

Місцевий господарський суд визнав
недоведеними ті обставини, на які
посилався позивач, та відмовив у
позовних вимогах повністю.

Крім того, Комунальне підприємство
"Житломасив" Мелітопольської міської
ради Запорізької області, м. Мелітополь
звернулось до господарського суду
Запорізької області із зустрічним
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Житломасив",
м.Мелітополь про стягнення
заборгованості у розмірі 62987,00 грн.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 12.12.2013р.
зустрічна позовна заява прийнята до
спільного розгляду з первісним
позовом.

Зустрічні позовні вимоги до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Житломасив",
м.Мелітополь обґрунтовані неналежним
виконанням останнім зобов'язання з
оплати вартості наданих на підставі
договору №4-ВК від 02.01.2013 р. послуг з
перевірки вентиляційних каналів у
житловому фонді Товариства з обмеженою
відповідальністю "Житломасив",
м.Мелітополь у вересні-листопаді 2013
року.

Місцевий господарський суд визнав
доведеними ті обставини, на які
посилався позивач за зустрічним
позовом, та задовольнив зустрічні
позовні вимоги в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши доводи заявника
апеляційної скарги, повноту
встановлених судом обставин справи та
їх юридичну оцінку, оцінюючи
правильність застосування місцевим
господарським судом норм чинного
законодавства, перевіривши повноту
встановлених фактів, судова колегія
дійшла висновку, що рішення
господарського суду підлягає
частковому скасуванню з наступних
підстав.

Так, 02.01.2013 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Житломасив" (далі - Замовник) та
Комунальним підприємством "Житломасив"
Мелітопольської міської ради
Запорізької області (далі - Виконавець)
укладено договір про надання послуг №
4-ВК (далі - Договір №4-ВК від 02.01.2013 р.),
відповідно до умов якого Виконавець
зобов'язався за завданням Замовника
надати наступні послуги: перевірка
вентиляційних каналів в житловому
фонді, що знаходиться в управлінні
Замовника, за наданим Замовником
графіком.

За умовами п.п. 3.1. 3.2. Договору №4-ВК від
02.01.2013р. вартість послуг Виконавця
становить 26428,00 грн. на місяць. Оплата
вартості послуг Виконавця
здійснюється на підставі актів про
надані послуги. Підписання Замовником
акту про надані послуги є
підтвердженням відсутності претензій
до Виконавця з його боку.

Згідно п. 4.2. Договору №4-ВК від 02.01.2013р.
Замовник зобов'язаний оплачувати
послуги на умовах та в порядку,
визначеному в п. 3 Договору, приймати
від Виконавця послуги, які надаються
відповідно до цього Договору.

Пунктом 6.1. Договору №4-ВК від 02.01.2013р.
визначено, що він набирає чинності з
02.01.2013 року і діє до 31.12.2013 року. Договір
вважається таким, що продовжений на
один рік, якщо за 30 днів до закінчення
строку його дії жодна із сторін не
заявила про відмову від договору або
про його перегляд.

Договір може бути розірваний
достроково за взаємною згодою сторін.
(п. 6.3 Договору №4-ВК від 02.01.2013р).

Пунктом 6.6. Договору №4-ВК від 02.01.2013р.
передбачено, що у випадках, не
передбачених умовами цього договору,
сторони керуються нормами діючого
законодавства.

Позивач за первісним позовом листами
№553 від 03.09.2013р. та № 651 від 20.09.2013р.
пропонував розірвати існуючий договір
№4-ВК від 02.01.2013р. Одночасно, листом № 553
від 03.09.2013р. позивачем за первісним
позовом направлено на адресу
відповідача додаткову угоду про
розірвання договору.

Відповідачем за первісним позовом
листами № 1172 від 05.09.2013р. та № 1338 від
29.10.2013р. відмовлено у розірванні
договору №4-ВК від 02.01.2013р.

Звернувшись до суду з даним позовом,
позивач обґрунтовував його
положеннями ст.651, ст.652 Цивільного
кодексу України, вказуючи при цьому на
зміну обставин, що не можливо було
передбачити при укладені договору, а
саме: виникнення перед позивачем за
первісним позовом заборгованості
держави з відшкодування пільг та
житлових субсидій за договором № 33 від
02.01.2013р., укладенним між ТОВ
«Житломасив» та Управлінням праці та
соціального захисту населення
Мелітопольської міської ради
Запорізької області; отримання
позивачем за первісним позовом
дозвільних документів для
самостійного виконання робіт, які є
предметом договору № 4-ВК від 02.01.2013 р.

Дослідивши матеріали справи,
апеляційний суд дійшов висновку щодо
неспроможності наданих позивачем за
первісним позовом доказів,
необґрунтованості первісних позовних
вимог та необхідності відмови у їх
задоволенні у повному обсязі, з огляду
на наступне:

Відповідно до ст.43 ГПК України сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Судовими доказами слід вважати
документи, які можуть підтвердити або
спростувати обставини, що мають
значення для правильного розгляду
справи.

На підставі ст.43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Згідно ч. 1 ст.907 Цивільного кодексу
України договір про надання послуг
може бути розірваний, у тому числі
шляхом односторонньої відмови від
договору, в порядку та на підставах,
встановлених цим Кодексом, іншим
законом або за домовленістю сторін.

Частиною 3 ст.188 Господарського кодексу
України встановлено, що сторона
договору, яка одержала пропозицію про
зміну чи розірвання договору, у
двадцятиденний строк після одержання
пропозиції повідомляє другу сторону
про результати її розгляду. У разі якщо
сторони не досягли згоди щодо зміни
(розірвання) договору або у разі
неодержання відповіді у встановлений
строк з урахуванням часу поштового
обігу, заінтересована сторона має
право передати спір на вирішення суду
(ч.4 ст.188 Господарського кодексу
України).

Статтею 651 Цивільного кодексу України
визначено, що зміна або розірвання
договору допускається лише за згодою
сторін, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною
договору, коли внаслідок завданої цим
шкоди друга сторона значною мірою
позбавляється того, на що вона
розраховувала при укладенні договору.

Частиною 1 ст.652 Цивільного кодексу
України встановлено, що у разі істотної
зміни обставин, якими сторони
керувалися при укладенні договору,
договір може бути змінений або
розірваний за згодою сторін, якщо інше
не встановлено договором або не
випливає із суті зобов'язання. Зміна
обставин є істотною, якщо вони
змінилися настільки, що, якби сторони
могли це передбачити, вони не уклали б
договір або уклали б його на інших
умовах.

Одночасно, ч.2 ст.652 Цивільного кодексу
України передбачено, що якщо сторони не
досягли згоди щодо приведення договору
у відповідність з обставинами, які
істотно змінились, або щодо його
розірвання, договір може бути
розірваний, а з підстав, встановлених
частиною четвертою цієї статті, -
змінений за рішенням суду на вимогу
заінтересованої сторони за наявності
одночасно таких умов: 1) в момент
укладення договору сторони виходили з
того, що така зміна обставин не настане;
2) зміна обставин зумовлена причинами,
які заінтересована сторона не могла
усунути після їх виникнення при всій
турботливості та обачності, які від неї
вимагалися; 3) виконання договору
порушило б співвідношення майнових
інтересів сторін і позбавило б
заінтересовану сторону того, на що вона
розраховувала при укладенні договору;
4) із суті договору або звичаїв ділового
обороту не випливає, що ризик зміни
обставин несе заінтересована сторона.

Отже, закон пов'язує можливість
розірвання договору безпосередньо не з
наявністю істотної зміни обставин, а з
наявністю чотирьох умов, визначених ч. 2
ст. 652 Цивільного кодексу України, при
істотній зміні обставин.

Також можливість зміни та розірвання
договору на підставі ст. 652 Цивільного
кодексу України може мати місце лише за
виключних обставин, у разі істотної
зміни обставин.

Відповідно до ст.ст. 4-2, 4-3
Господарського процесуального кодексу
України правосуддя у господарських
судах здійснюється на засадах рівності
всіх учасників судового процесу перед
законом і судом. Судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності.

Згідно ст.ст.33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона з допомогою належних та
допустимих доказів повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Судовими доказами, за визначенням
ст.ст. 32-36 Господарського
процесуального кодексу України, слід
вважати документи, які можуть
підтвердити або спростувати обставини,
що мають значення для правильного
вирішення справи.

Оскільки позивач за первісним позовом
посилається на відповідні обставини,
то обов'язок з доказування істотного
порушення договору відповідачем за
первісним позовом покладається саме на
позивача за цим позовом.

Наразі, позивачем за первісним позовом
взагалі не вказано, які саме істотні
умови договору № 4-ВК від 02.01.2013 р.
порушено відповідачем, не наведено
жодних обставин на підтвердженя та не
доведено належним та допустимим
доказами такого порушення, яке в силу
ст. 651 ЦК України є підставою для
розірвання договору.

Навпаки, відповідач за первісним
позовом належним чином виконував умови
договору щодо надання послуг з
перевірки вентиляційних каналів в
житловому фонді, що знаходиться в
управлінні позивача за первісним
позовом згідно з погодженим сторонами
графіком. Наведене підтверджується
матеріалами справи в їх сукупності.

Одночасно, позивачем не представлено
суду обґрунтування на підтвердження
настання істотної зміни обставин в
розумінні ст.652 Цивільного кодексу
України, які б стали підставою для
розірвання договору в судовому
порядку.

Зокрема, скаржником не доведено, що в
момент укладення договору сторони
виходили з того, що така зміна обставин
не настане; зміна обставин зумовлена
причинами, які заінтересована сторона
не могла усунути після їх виникнення
при всій турботливості та обачності,
які від неї вимагалися; виконання
договору порушило б співвідношення
майнових інтересів сторін і позбавило
б позивача того, на що він розраховував
при укладенні даного договору; із суті
договору або звичаїв ділового обороту
не випливає, що ризик зміни обставин
несе заінтересована сторона.

Так, за приписами ст.ст. 42, 44
Господарського кодексу України
підприємництвом є самостійна,
ініціативна, систематична, на власний
ризик господарська діяльність яка
здійснюється на основі самостійного
формування програми діяльності, вибору
постачальників і споживачів продукції,
комерційного розрахунку та власного
комерційного ризику, отже позивач за
первісним позовом укладаючи спірний
договір мав передбачати ризики,
пов'язані зі здійсненням господарської
діяльності у вигляді порушення
зобов'язань контрагентами.

При цьому, наявність заборгованості
перед ТОВ «Житломасив» з відшкодування
пільг та субсидій за договором № 33 від
02.01.2013р., укладенним між останім та
Управлінням праці та соціального
захисту населення Мелітопольської
міської ради Запорізької області, не є
підставою для розірвання договору про
надання послуг за рішенням суду,
оскільки в силу приписів ст.ст. 617, 625 ЦК
України обов'язок виконання
зобов'язання не залежить від
неможливості його виконання внаслідок
недодержання обов'язків контрагентом
сторони правочину.

Також, оскільки отримання дозвільних
документів для ведення передбаченої
статутом діяльності залежало виключно
від волевиявлення позивача, саме він
при укладенні договору мав передбачити
можливість настання даної обставини в
майбутньому та усунути можливість
настання порушень співвідношень
майнових інтересів сторін за спірним
договором № 4-ВК від 02.01.2013 р..

Крім того, посилання позивача за
первісним позовом на отримання
дозвільних документів для виконання
передбачених спірним договором робіт,
як на обставину що є підставою для
розірвання договору, судовою колегією
не приймається, оскільки ТОВ
«Житломасив» не доведено зміну
договірних обов'язків в силу
збільшення для сторони вартості
виконання, або зменшення цінності
отримуваного стороною виконання, тому
також не є підставою для розірвання
укладеної сторонами угоди.

З огляду на вищевикладене, оскільки
доводи позивача не підтверджують
істотного порушення відповідачем
договору №4-ВК від 02.01.2013р в розумінні
ст. 651 Цивільного кодексу України та
настання істотної зміни обставин в
розумінні ст. 652 Цивільного кодексу
України, місцевий господарський суд
дійшов обґрунтованих висновків, що у
первісних позовних вимогах позивача
щодо розірвання договору №4-ВК від
02.01.2013р. слід відмовити.

Стосовно вимог позивача за зустрічним
позовом, апеляційний суд не
погоджується з висновками місцевого
господарського суду щодо їх
обґрунтованості та необхідності
задоволення зустрічного позову в
повному обсязі, з огляду на наступне:

Так, позивачем за зустрічним позовом
заявлено вимоги про стягнення
заборгованості за послуги, надані у
вересені-листопаді 2013 року на підставі
договору №4-ВК від 02.01.2013р.

Місцевим господарським судом
встановлено, що на виконання умов
договору позивачем за зустрічним
позовом з вересня 2013 року по листопад
2013 року включно виконані роботи,
передбачені умовами договору на
загальну суму 62987,97 грн. згідно з
затвердженим сторонами графіком.

За твердженням позивача за зустрічним
позовом виконання робіт
підтверджується актами здачі-прийомки
виконаних робіт, а саме:

- акт № 6714 від 30.09.2013 року на суму
19526,48 грн.;

- акт № 6801 від 31.10.2013 року на суму
22507,79 грн.;

- акт № 6977 від 05.12.2013 року на суму
20953,70 грн.

Як вбачається з матеріалів справи,
вищезазначені акти здачі-прийомки
виконаних робіт відповідачем за
зустрічним позовом не підписані.

Крім того, судом першої інстанції
встановлено, що позивачем на
підтвердження виконання робіт за
договором за вищевказаний період
надано акти приймання виконаних робіт
за період з вересня по листопад 2013 року,
в яких зазначені об'єкти, на яких
здійснювалась перевірка вентиляційних
каналів у житловому фонді ТОВ
"Житломасив", акти перевірки технічного
стану димових та вентиляційних каналів
по кожному об'єкту окремо. Крім того, до
матеріалів справи долучені листки
контролю технічного огляду димових та
вентиляційних каналів разом з
відомостями перевірки, в яких є підписи
жильців по кожному об'єкту в
підтвердження проведення перевірки.

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного
кодексу України, ст.193 Господарського
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору,
одностороння відмова від зобов'язання
не допускається.

Зобов'язанням у свою чергу є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку (ст.509
Цивільного кодексу України).

Стаття 174 Господарського кодексу
України передбачає, що господарські
зобов`язання можуть виникати з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

За приписом до ст.901 Цивільного кодексу
України, за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.
Положення цієї глави можуть
застосовуватися до всіх договорів про
надання послуг, якщо це не суперечить
суті зобов'язання.

Згідно із ч.1 ст.903 ЦК України, якщо
договором передбачено надання послуг
за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Водночас, аналіз умов договору
свідчить, що при його укладенні
сторонами не встановлено строк оплати
замовником наданих виконавцем послуг.

Оскільки строк оплати послуг за
договором № 4-ВК від 02.01.2013р. сторонами
не погоджений, в даному випадку,
апеляційний суд вважає за необхідне
при встановлені моменту виникнення
зобов`язання відповідача щодо оплати
послуг застосувати положення ч.2 ст.530
Цивільного кодексу України, на
підставі якої якщо строк (термін)
виконання боржником обов'язку не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги, кредитор має право
вимагати його виконання у будь-який
час. Боржник повинен виконати такий
обов'язок у семиденний строк від дня
пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

При укладенні договору № 4-ВК від
02.01.2013р. (п. 3.1.) сторонами погоджено, що
оплата вартості наданих послуг
здійснюється на підставі акті про
надані послуги.

Матеріалами справи підтверджується
направлення позивачем за зустрічним
позовом відповідачу акта № 6714 від
30.09.2013 року - 30.09.2013р.; акта № 6801 від 31.10.2013
року - 31.10.2013р. та акта № 6977 від 05.12.2013
року - 11.12.2013 р.

Отже, враховуючи, що при укладенні
договору сторонами підставою
проведення оплати визначено акти про
надання послуг без встановлення
будь-яких додаткових умов, відповідач
зобов'язаний провести оплату саме
після отримання вказаних актів у
семиденний строк.

Акти за вересень 2013 року, за жовтень 2013
року та листопад 2013 року, отримані
відповідачем за зустрічним позовом,
але повернуті позивачеві.

Разом з тим, доказів оплати вартості
виконаних за заявлений період робіт
відповідачем ані суду першої, ані
апеляційної інстанції не представлено.

Таким чином, оскільки доказів оплати
позивачу вартості виконаних у вересні
та жовтні 2013 року робіт відповідачем не
надано, останнім допущено порушення
вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу
України, ст.193 Господарського кодексу
України щодо належного виконання
договірних зобов'язань. Перевіривши
розрахунок позивача, колегія суддів
погоджується з висновком
господарського суду щодо
правомірності задоволення позовних
вимог в частині стягнення з
відповідача на користь позивача
заборгованості в розмірі 42034,27 грн. за
вересень та жовтень 2013 року.

Одночасно, колегія суддів апеляційного
господарського суду вважає
помилковими висновки місцевого
господарського суду щодо наявності
правових підстав для стягнення з
відповідача за зустрічним позовом на
користь позивача заборгованості в
розмірі 20953,70 грн. за листопад 2013 року з
огляду на наступне.

Як зазначалось вище, акт виконаних
робіт за листопад 2013 року № 6977 від
05.12.2013р. направлений відповідачу за
зустрічним позовом 11.12.2013 року, що
вбачається з наявних в матеріалах
справи копій опису вкладення у цінний
лист та фіскального чека № 9731.

Водночас, зустрічний позов про
стягнення з відповідача
заборгованості за вказаним актом
позивачем подано до суду 12.12.2013 р.

Однак, з огляду на нормативні строки
пересилання поштових відправлень,
встановлених Нормативами і
нормативними строками пресилання
поштових відправлень, затверджених
наказом Міністерства інфраструктури
України № 958 від 28.11.2013 р., відповідно до
яких строк пересилання місцевої
простої кореспонденції операторами
поштового зв'язку становить 3 дні з
врахуванням дня подання поштового
відправлення до пересилення в об'єкті
поштового зв'язку, строк оплати наданих
за актом за листопад 2013 року послуг
станом на час звернення Комунального
підприємства «Житломасив»
Мелітопольської міської ради
Запорізької області з зустрічним
позовом не настав.

В силу наведених вище обставин, дії
позивача виключають кваліфікацію
поведінки відповідача як порушення
зобов'язання, оскільки за умовами
договору відповідач несе обов'язок з
оплати послуг, але цей обов'язок,
враховуючи умови договору, не набув
характеру боргу, а кореспондуюче цьому
обов'язку право позивача не набуло
характеру вимоги.

Крім того, відповідно до чинного
законодавства України, позовні заяви
повинні подаватися до суду в разі
порушення відповідачем законних прав
та інтересів позивача. Тобто, подання
позовної заяви є способом захисту
порушених прав та законних інтересів
правомірної сторони.

Виходячи із зазначеного, судова
колегія вважає вимоги позивача про
стягнення заборгованості за листопад
2013року безпідставними, у зв'язку з тим,
що на момент подання позовної заяви до
суду право позивача на стягнення
грошових коштів в розмірі 20953,00грн. не
було порушено.

Інші доводи, наведені в апеляційній
скарзі, не впливають на вищевказані
висновки апеляційного суду та
спростовані матеріалами справи.

Виходячи із викладених вище підстав,
колегія суддів Донецького
апеляційного господарського суду
дійшла висновку, що рішення
господарського суду Запорізької
області від 04.02.2014р. у справі №908/3796/13
підлягає скасуванню в частині
задоволення вимог Комунального
підприємства «Житломасив»
Мелітопольської міської ради
Запорізької області в сумі 20953,00грн.

В решті рішення господарського суду
Запорізької області за мотивами,
зазначеними апеляційним судом,
відповідає фактичним обставинам
справи, чинному законодавству.

Заперечення позивача за первісним
позовом, викладені в апеляційній
скарзі, судовою колегією до уваги не
приймаються як необґрунтовані
належним чином та безпідставно
заявлені, а також спростовуються
вищевикладеними висновками судової
колегії.

Зокрема, твердження скаржника про
відсутність правових підставі для
стягнення заборгованості за надані на
підставі договору № 4-ВК від 02.01.2013р.
послуги з посиланням на відсутність
завдання замовника на їх виконання є
хибним через те, що сторонами при
укладенні договору погоджний графік
перевірки вентиляційних каналів,
згідно якого і здійснювались
перевірки.

Крім того, позивач за первісним позовом
стверджує, що акти приймання виконаних
робіт не є належними доказами надання
послуг, зважаючи на те, що вказана в них
вартість послуг не відповідає вартості
послуг, встановленої сторонами у
договорі. Однак, дані твердження є
безпідставними у зв'язку з тим, що
наявними в матерілах справи доказами
підтверджується проведення перевірки
вентеляцйних каналів у житлових
буданках, а різниця в вартості послуг в
актах та у договорі у бік зменшення не
свідчить про порушення виконавцем
зобов'язань за правочином.

Таким чином, апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст.49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати по сплаті судового збору за
подання первісної позовної заяви
підлягають віднесенню на позивача за
первісним позовом; витрати по сплаті
судового збору за подання зустрічної
позовної заяви та апеляційної скарги
підлягають віднесенню на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 99, 101, 103, 104, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Донецький апеляційний
господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Житломасив» задовольнити частково.

Рішення господарського суду
Запорізької області від 04.02.2014р. у
справі №908/3796/13 скасувати в частині
задоволення вимог Комунального
підприємства «Житломасив»
Мелітопольської міської ради
Запорізької області в сумі 20953,00грн.

Прийняти нове рішення в частині
розгляду зустрічних позовних вимог,
яким зустрічний позов Комунального
підприємства «Житломасив»
Мелітопольської міської ради
Запорізької області до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Житломасив», м. Мелітополь
Запорізької області про стягнення 62987,97
грн. задовольнити частково.

Абзац третій резолютивної частини
рішення викласти в наступній редакції:

«Зустрічний позов Комунального
підприємства «Житломасив»
Мелітопольської міської ради
Запорізької області до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Житломасив», м. Мелітополь
Запорізької області про стягнення 62987,97
грн . задовольнити частково».

Абзац четвертий резолютивної частини
рішення викласти в наступній редакції:

«Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Житломасив" (72319, м.
Мелітополь, Запорізька область, вул.
Бєляєва, буд. 18, ) на
користь Комунального підприємства
"Житломасив" Мелітопольської міської
ради Запорізької області (72319, м.
Мелітополь, Запорізька область, вул.
Бєляєва, буд. 18, )
42034,27грн. (сорок дві тисячі тридцять
чотири грн. 27 коп) заборгованості за
надані послуги, 1148,09 грн. (одна тисяча
сто сорок вісім грн. 09 коп) витрат по
сплаті судового збору».

В решті рішення господарського суду
Запорізької області від 04.02.2014р. у
справі №908/3796/13 залишити без змін.

Стягнути з Комунального підприємства
"Житломасив" Мелітопольської міської
ради Запорізької області (72319, м.
Мелітополь, Запорізька область, вул.
Бєляєва, буд. 18, ) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Житломасив" (72319, м.
Мелітополь, Запорізька область, вул.
Бєляєва, буд. 18, ) 303,92 грн.
(триста три грн. 92 коп) витрат по сплаті
судового збору за подання апеляційної
скарги.

Зобов'язати господарський суд
Запорізької області видати накази
відповідно до вимог Закону України
«Про виконавче провадження».

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України у
касаційному порядку через апеляційний
господарський суд протягом двадцяти
днів.

У судовому засіданні 13.05.2014р. оголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

Повний текст постанови підписаний
16.05.2014р.

Головуючий О.А. Марченко

Судді: Д.О. Попков

В.М. Татенко