м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/6879/14 12.06.14

За позовом Публічного
акціонерного товариства "Харківгаз"до
Дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України"про визнання
договору частково недійсним

Суддя Стасюк С.В.

Представники сторін:

від позивача Юркова Т.С. (дов. № 3932
від 26.12.2013 року)від відповідача
Петренко А.С. (дов. № 9/10 від 17.01.2014 року)

Відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України у
судовому засіданні 12 червня 2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення у справі.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Публічне акціонерне товариство
"Харківгаз" (надалі по тексту - позивач)
звернулось до Господарського суду
міста Києва з позовом до Дочірньої
компанії "Газ України" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" (надалі по тексту - відповідач)
про визнання договору частково
недійсним.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 15.04.2014 року порушено
провадження у справі № 910/6879/14, слухання
справи призначено на 22.05.2014 року.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 22.05.2014 року розгляд справи
було відкладено на 12.06.2014 року, у зв'язку
з необхідністю надання суду додаткових
доказів по справі.

Через відділ діловодства
Господарського суду міста Києва 12.06.2014
року позивач подав документи на
виконання вимог ухвали суду від 22.05.2014
року.

У судовому засіданні 12.06.2014 року
позивач підтримав позовні вимоги у
повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні 12.06.2014
року надав суду усні пояснення по
справі, в яких проти позову заперечив, з
підстав, наведених у відзиві.

Розглянувши подані сторонами
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, суд -

ВСТАНОВИВ:

20.12.2010 року між Дочірньою компанією "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України"
(постачальник) та Відкритим
акціонерними товариством "Харківгаз",
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство "Харківгаз"
(покупець) було укладено договір №
06/10-2000/8а про закупівлю природного газу
за державні кошти (надалі по тексту -
Договір), у відповідності до умов якого
постачальник зобов'язався передати
природний газ власного видобутку
виключно для подальшої реалізації
населенню, а покупець, в свою чергу,
приймати та оплачувати на умовах цього
Договору. Використання газу покупцем
для інших потреб не є предметом цього
Договору. У разі нестачі газу власного
видобутку за цим Договором передається
імпортований газ.

Згідно з пунктом 1.2. Договору
постачальник передає покупцеві у 2011
році газ в обсязі до 826 801,000 тис.куб.м., в
тому числі по місяцям кварталів.

Відповідно до частини 2 пункту 3.1.
Договору загальна вартість цього
Договору на дату його укладення
становить 405 978 191,93 грн., крім того ПДВ-
20%, разом з ПДВ - 487 173 830,32 грн.

У відповідності до розділу 4 Договору
оплата за газ здійснюється покупцем
виключно грошовими коштами шляхом 100%
поточної оплати протягом місяця
поставки. Остаточний розрахунок за
фактично переданий газ здійснюється до
10 числа, наступного за місяцем поставки
газу. При невиконанні покупцем вимог,
передбачених у пункті 4.1. Договору,
постачальник обмежує поставку газу
покупцеві або припиняє поставку газу
до повного погашення заборгованості за
спожитий газ по цьому Договору. В
платіжних дорученнях покупець повинен
обов'язково вказувати номер договору ,
дату його підписання, призначення
платежу. За наявності заборгованості у
покупця за даним Договором
постачальник зараховує кошти. що
надійшли від покупця, як погашення
заборгованості за газ, поставлений в
минулі періоди по даному Договору,
незалежно від вказаного в платіжному
дорученні призначення платежу. Кошти,
які надійшли від покупця, будуть
зараховані як передоплата за умови
відсутності заборгованості по даному
Договору. Звірка розрахунків
здійснюється сторонами на підставі
відомостей про фактичну оплату
вартості спожитого газу покупцем та
акту приймання - передачі газу протягом
10 днів з моменту вимоги однієї із
сторін. Вказана звірка оформлюється
відповідним актом. Покупець
зобов'язується відкрити рахунок із
спеціальним режимом використання,
відповідно до Закону України "Про
засади функціонування ринку
природного газу".

Пунктом 10.1. Договору сторони погодили,
що останній набирає чинності з дати
підписання та скріплення печатками
сторін, але не раніше ніж через 14 днів з
дня опублікування у державному
офіційному друкованому виданні з
питань державних закупівель
відомостей про рішення Уповноваженого
органу про погодження процедури
закупівлі в одного учасника, поширює
дію на відносини, що склались між
сторонами з 1 січня 2011 року і діє у
частині поставки газу до 31 грудня 2011
року включно, а в частині проведення
розрахунків за газ - до їх повного
здійснення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
порядок та умови розрахунків, що
передбачені розділом 4 Договору не
відповідають умовам Типового договору
на купівлю-продаж природного газу (між
власниками та постачальниками
природного газу), затвердженого
постановою Національної комісії
регулювання електроенергетики України
№ 849 від 05.07.2012 року.

Зважаючи на вищенаведене, позивач
просить суд визнати розділ 4 договору
№ 06/10-2000/8а про закупівлю
природного газу за державні кошти від
20.12.2010 року недійсним.

Відповідач у своєму відзиві на позов
заперечив проти заявлених позовних
вимог, посилаючись на те, що останні не
містять нормативного обґрунтування, а
тому не можуть бути задоволені.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 509
Цивільного кодексу України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до частини 1 статті 626
Цивільного кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Частиною 1 статті 638 Цивільного кодексу
України встановлено, що договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Судом встановлено, що між позивачем та
відповідачем було укладено договір
№ 06/10-2000/8а про закупівлю
природного газу за державні кошти від
20.12.2010 року, за умовами якого відповідач
зобов'язався передати природний газ
власного видобутку виключно для
подальшої реалізації населенню, а
позивач, в свою чергу, приймати та
оплачувати на умовах цього Договору.

Згідно із статтями 4, 10 та 203 Цивільного
кодексу України зміст правочину не
може суперечити Цивільному кодексу,
іншим законам України, які приймаються
відповідно до Конституції України та
Цивільного кодексу України,
міжнародним договорам, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, актам Президента
України, постановам Кабінету Міністрів
України, актам інших органів державної
влади України, органів влади
Автономної Республіки Крим у випадках
і в межах, встановлених Конституцією
України та законом, а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Зміст правочину не повинен суперечити
положенням також інших, крім актів
цивільного законодавства,
нормативно-правових актів, прийнятих
відповідно до Конституції України
(статті 1, 8 Конституції України).

Згідно з пунктом 2.1. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними"
від 29.05.2013 року, вирішуючи спори про
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними, господарський
суд повинен встановити наявність
фактичних обставин, з якими закон
пов'язує визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення) і
настання відповідних наслідків, та в
разі задоволення позовних вимог
зазначати в судовому рішенні, в чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та яким нормам законодавства
не відповідає оспорюваний правочин.

Статтею 215 Цивільного кодексу України
встановлено, що підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

За своєю правовою природою, укладений
між сторонами спірний Договір є
договором купівлі - продажу.

За договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму (статті 655
Цивільного кодексу України).

З положень статті 628 Цивільного кодексу
України вбачається, що зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.
Сторони мають право укласти договір, в
якому містяться елементи різних
договорів (змішаний договір). До
відносин сторін у змішаному договорі
застосовуються у відповідних частинах
положення актів цивільного
законодавства про договори, елементи
яких містяться у змішаному договорі,
якщо інше не встановлено договором або
не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №18 від
26.12.2011 року "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" підставу позову
становлять обставини, якими позивач
обґрунтовує свої позовні вимоги щодо
захисту права та охоронюваного законом
інтересу.

Обґрунтування позивачем позовних
вимог з посиланням, на те, що умови
розділу 4 Договору не відповідають
умовам Типового договору на
купівлю-продаж природного газу (між
власниками та постачальниками
природного газу), затвердженого
постановою Національної комісії
регулювання електроенергетики України
№ 849 від 05.07.2012 року, а тому Договір в цій
частині має бути визнаний недійсним,
оцінюються судом як безпідставні,
виходячи з наступного.

У відповідності до Закону "Про засади
функціонування ринку природного газу"
державне регулювання діяльності
суб'єктів ринку природного газу, в тому
числі суб'єктів природних монополій та
суб'єктів господарювання, які діють на
суміжних ринках, здійснюється
Кабінетом Міністрів України,
Національною комісією, що здійснює
державне регулювання у сфері
енергетики, та центральними органами
виконавчої влади в межах їх
повноважень.

Національна комісія, що здійснює
державне регулювання у сфері
енергетики, при прийнятті своїх рішень
діє за принципом незалежності від
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, їх посадових
осіб та суб'єктів господарювання, а
також політичних партій та інших
об'єднань громадян чи їх органів.

До повноважень Національної комісії,
що здійснює державне регулювання у
сфері енергетики, належать, зокрема
затвердження типових договорів на
купівлю-продаж природного газу (між
власниками та постачальниками
природного газу) (стаття 4 Закону
України "Про засади функціонування
ринку природного газу").

Постановою Національної комісії
регулювання електроенергетики України
№ 849 від 05.07.2012 року затверджено Типовий
договір на купівлю-продаж природного
газу (між власниками та
постачальниками природного газу)
(надалі по тексту - Типовий договір).

Порядок та проведення розрахунків
визначено розділом 6 Типового договору,
відповідно до якого оплата за газ
здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами у національній
валюті шляхом 100 % поточної оплати
протягом місяця поставки. У разі
неповної оплати остаточний розрахунок
за фактично переданий газ здійснюється
покупцем до 20-го числа місяця,
наступного за місяцем реалізації газу,
на підставі підписаного Сторонами акта
приймання-передачі газу за
розрахунковий місяць. Оплата за газ
здійснюється з поточного рахунка із
спеціальним режимом використання
покупця на поточний рахунок із
спеціальним режимом використання
продавця відповідно до вимог Закону
України "Про засади функціонування
ринку природного газу" кожного
банківського дня розрахункового
місяця згідно з нормативами розподілу
коштів, затвердженими відповідною
постановою НКРЕ, та зараховується як
оплата за газ, поставлений продавцем
покупцю в тому самому місяці, у якому
надійшли кошти. За наявності
заборгованості за попередні періоди
покупець перераховує кошти з поточного
рахунка на поточний рахунок із
спеціальним режимом використання
продавця. При невиконанні покупцем
вимог, передбачених пунктом 6.1
Договору, продавець має право обмежити
передачу газу покупцеві або припинити
передачу газу до повного погашення
заборгованості за переданий газ за
Договором. Сторони погоджуються, що
покупець не зазначає призначення
платежу лише у випадку перерахування
коштів з поточного рахунка із
спеціальним режимом використання
покупця на поточний рахунок із
спеціальним режимом використання
продавця. У всіх інших випадках
посилання на призначення платежу та
розрахунковий період є обов'язковими.
Сторони погоджуються, що сума, яка була
сплачена покупцем понад вартість
фактично отриманого газу за
розрахунковий місяць, зараховується
Сторонами як погашення заборгованості
покупця перед продавцем за минулі
періоди за Договором, а у випадку
відсутності простроченої
заборгованості за Договором сума, яка
була сплачена покупцем понад вартість
фактично отриманого газу за
розрахунковий місяць, зараховується
продавцем як авансовий платіж на
наступний розрахунковий місяць. Звірка
розрахунків здійснюється Сторонами на
підставі відомостей про фактичну
оплату вартості спожитого газу
покупцем та акта приймання-передачі
газу протягом 10-ти днів з дня винесення
вимоги однією із Сторін.

Розділом 4 Договору сторони погодили,
що оплата за газ здійснюється покупцем
виключно грошовими коштами шляхом 100%
поточної оплати протягом місяця
поставки. Остаточний розрахунок за
фактично переданий газ здійснюється до
10 числа, наступного за місяцем поставки
газу. При невиконанні покупцем вимог,
передбачених у пункті 4.1. Договору,
постачальник обмежує поставку газу
покупцеві або припиняє поставку газу
до повного погашення заборгованості за
спожитий газ по цьому Договору. В
платіжних дорученнях покупець повинен
обов'язково вказувати номер договору ,
дату його підписання, призначення
платежу. За наявності заборгованості у
покупця за даним Договором
постачальник зараховує кошти. що
надійшли від покупця, як погашення
заборгованості за газ, поставлений в
минулі періоди по даному Договору,
незалежно від вказаного в платіжному
дорученні призначення платежу. Кошти,
які надійшли від покупця, будуть
зараховані як передоплата за умови
відсутності заборгованості по даному
Договору. Звірка розрахунків
здійснюється сторонами на підставі
відомостей про фактичну оплату
вартості спожитого газу покупцем та
акту приймання - передачі газу протягом
10 днів з моменту вимоги однієї із
сторін. Вказана звірка оформлюється
відповідним актом. Покупець
зобов'язується відкрити рахунок із
спеціальним режимом використання,
відповідно до Закону України "Про
засади функціонування ринку
природного газу".

Посилаючись на невідповідність
розділу 4 Договору умовам Типового
договору, позивачем не надано суду
жодних відповідних обґрунтувань та
належних доказів на їх підтвердження,
відносно того, в чому саме полягає
незаконність умов розділу 4 Договору,
що тягне за собою визнання його
недійсним.

Окрім того, у процесі вирішення спору
сторони можуть самі усунути у
встановленому порядку порушення, які
тягнуть за собою визнання правочину
недійсним, зокрема, шляхом: вчинення
нового правочину; погодження правочину
з відповідним державним органом, якщо
це необхідно було для даного правочину,
а таке погодження не було раніше
здійснено тощо. Сторони також не
позбавлені права вчинити правочин про
внесення змін до правочину з метою
приведення його у відповідність із
законом (крім зміни ціни в договорі
після його виконання, оскільки згідно з
частиною третьою статті 632 Цивільного
кодексу України така зміна не
допускається). Якщо згаданий правочин
(про внесення змін) не суперечить
вимогам закону, господарський суд
приймає судове рішення, виходячи з його
умов. При цьому господарським судам
необхідно мати на увазі, що законом не
передбачено заборони стосовно надання
правочинові, - в тому числі про внесення
змін до іншого правочину, - за згодою
сторін зворотної дії в часі (пункт 2.4.
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 11 від
29.05.2013 року " Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними).

Також, судом враховано, що сторонами
частково виконано умови оспорюваного
Договору, що підтверджується актами
прийому - передачі природного газу від
31.01.2011 року, від 28.02.2011 року, від 31.03.2011
року, від 30.04.2011 року, від 31.05.2011 року, від
30.06.2011 року, від 31.07.2011 року, від 31.08.2011
року, від 30.09.2011 року, які підписані
уповноваженими особами та скріплені
печатками сторін, та платіжними
дорученнями (належним чином засвідчені
копі містяться в матеріалах справи).

Згідно зі статтею 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Суд приходить до висновку, що позивач
не довів та не надав суду жодних
доказів, які підтверджують, що в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) були недодержані вимоги,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
Цивільного кодексу України, тобто не
довів підстави, в силу яких спірні
умови розділу Договору мають бути
визнані недійсними. Більше того, судом
встановлено та враховано, що спірний
правочин спрямований на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлені ним, не містить положень,
які б суперечили вимогам чинного
законодавства або інтересам сторін, а
волевиявлення сторін правочину є
вільне і відповідає їхній внутрішній
волі, що відповідає загальним вимогам,
встановленим статтею 203 Цивільного
кодексу України, додержання яких є
необхідним для чинності правочину.

Враховуючи вищенаведене, позовні
вимоги Публічного акціонерного
товариства "Харківгаз" до Дочірньої
компанії "Газ України" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" про визнання договору №
06/10-2000/8а про закупівлю природного газу
за державні кошти від 20.12.2010 року
частково недійсним задоволенню не
підлягають.

Витрати з судового збору покладаються
на позивача, відповідно до статті 49
Господарського процесуального кодексу
України.

Керуючись статтями 4, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові Публічного акціонерного
товариства "Харківгаз" відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом

Повне рішення складено 17.06.2014 року

Суддя
С.В. Стасюк