ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

10 червня 2014 року Справа № 18/1561/12

Вищий господарський суд України у
складі

головуючого судді:Вовка
І.В.,суддів:Бакуліної С.В., Грека Б.М.,
Добролюбової Т.В., Черкащенка М.М.,

розглянувши заяву товариства з
додатковою відповідальністю
"Полтаваавтотранс"про перегляд
Верховним Судом
УкраїнипостановиВищого
господарського суду України від 24.12.2013
у справі№ 18/1561/12за позовом товариства з
додатковою відповідальністю
"Полтаваавтотранс"доПолтавського
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету
Українипровизнання недійсним рішення,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Полтавської області від 21.06.2013 у справі
№ 18/1561/12, залишеним без змін постановою
Харківського апеляційного
господарського суду від 16.09.2013,
задоволено позов товариства з
додатковою відповідальністю
"Полтаваавтотранс" про визнання
недійсними пунктів 2-6 рішення
адміністративної колегії відділення
Антимонопольного комітету України
(далі - відділення АМК України) від
03.07.2012 № 02/86-рш.

Постановою Вищого господарського суду
України від 24.12.2013 у справі № 18/1561/12,
рішення та постанову судів першої та
апеляційної інстанцій скасовано, у
позові відмовлено.

Товариством з додатковою
відповідальністю "Полтаваавтотранс"
подано заяву про перегляд Верховним
Судом України постанови Вищого
господарського суду України від 24.12.2013
у справі № 18/1561/12, в якій заявник
просить вказану постанову скасувати,
рішення господарського суду
Полтавської області від 21.06.2013 та
постанову Харківського апеляційного
господарського суду від 16.09.2013 залишити
без змін.

Заяву з посиланням на ухвалу Вищого
адміністративного суду України від
27.11.2013 у справі № К/800/45011/13 та постанову
Судової палати в адміністративних
справах і Судової палати у
господарських справах Верховного Суду
України від 22.04.2014 у справі № 21-81а14
мотивовано неоднаковим застосуванням
судами касаційної інстанції положень
частини першої статті 13, пункту 2 статті
50 Закону України "Про захист
економічної конкуренції", внаслідок
чого ухвалено різні за змістом судові
рішення у подібних правовідносинах.

Ухвалою Вищого господарського суду
України від 20.05.2014 у справі № 18/1561/12
заявнику було надано строк до 13.06.2014 для
усунення недоліків, допущених при
оформленні заяви про перегляд
Верховним Судом України постанови
Вищого господарського суду України від
24.12.2013.

Заявником усунуто недоліки у
встановлений строк.

Згідно з частиною третьою статті 11120
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України) у разі якщо
заявник усунув недоліки заяви в
установлений строк, вона вважається
поданою в день первинного її подання до
Вищого господарського суду України.

Розглянувши заяву про перегляд
постанови суду касаційної інстанції та
додані до неї матеріали, колегія суддів
вважає, що справа № 18/1561/12 не підлягає
допуску до провадження Верховного Суду
України з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої
статті 11116 ГПК України заява про
перегляд судових рішень господарських
судів може бути подана на підставі
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права,
внаслідок чого ухвалено різні за
змістом судові рішення у подібних
правовідносинах.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень (пункт 1 частини першої статті
11116 ГПК України) матиме місце в разі,
коли суд (суди) касаційної інстанції у
розгляді двох чи більше справ за
подібних предмета і підстав позову,
змісту позовних вимог та встановлених
судом фактичних обставин і однакового
матеріально-правового регулювання
спірних правовідносин дійшов (дійшли)
неоднакових правових висновків,
покладених в основу цих судових рішень.

У постанові від 24.12.2013 у справі № 18/1561/12,
про перегляд якої просить заявник,
Вищий господарський суд України
зазначив про безпідставність позову
щодо визнання недійсними пунктів 2-6
рішення відділення АМК України, яким
дії позивача визнані порушенням
конкурентного законодавства, а саме,
частини третьої статті 13, пункту 2
статті 50 Закону України "Про захист
економічної конкуренції" у вигляді
зловживання монопольним (домінуючим)
становищем на ринку автостанційних
послуг та обов'язкових послуг
автостанції, які надаються
автоперевізникам на сегменті продажу
квитків у межах Полтавської області за
2011 рік, що призвело до ущемлення
інтересів інших суб'єктів
господарювання та споживачів, яке було
б неможливим за умов існування значної
конкуренції на ринку. При цьому, суд
касаційної інстанції на підставі
встановлених судами попередніх
інстанцій обставин справи виходив з
доведеності оспорюваним рішенням
відділення АМК України того, що позивач
на досліджуваному ринку надання
обов'язкових автостанційних послуг в
межах автостанцій Полтавської області
займає монопольне (домінуюче)
становище та, зловживаючи цим
становищем, здійснював продаж квитків
автомобільних перевізників пасажирам
на приміських маршрутах за вартістю з
урахуванням додаткових 20 % та
обраховував винагороду автостанції за
обов'язкові автостанційні послуги при
розрахунках з перевізниками, які
здійснюють приміські пасажирські
перевезення, як 10 % від суми вартості за
тарифом реалізованих квитків з
урахуванням додаткових 20 %, що є
порушеннями антиконкурентного
законодавства.

Водночас в ухвалі Вищого
адміністративного суду України від
27.11.2013 у справі № К/800/45011/13, на яку
посилається заявник, суд касаційної
інстанції погодився з висновками судів
першої та апеляційної інстанцій щодо
задоволення позову про визнання
протиправним та скасування рішення
адміністративної колегії АМК України з
огляду на встановлені судами
попередніх інстанцій обставини справи
про те, що відповідачем не подано
доказів зловживання позивачем
монопольним становищем на ринку
надання автостанційних послуг,
оскільки відповідач ухвалюючи спірне
рішення не навів та не обґрунтував, які
саме дії позивача є порушенням
антиконкурентного законодавства.

Таким чином, зазначені судові рішення
не підтверджують доводів заявника щодо
неоднакового застосування норм
матеріального права в подібних
правовідносинах, а свідчать лише про
наявність у згаданих справах різних
обставин, залежно від яких суд
касаційної інстанції дійшов
відповідних правових висновків.

Крім того, до кола судових рішень, на
які може бути здійснене посилання на
підтвердження підстави, встановленої
пунктом 1 частини першої статті 11116 ГПК
України, належать виключно рішення
суду касаційної інстанції, ухвалені в
порядку розгляду касаційної скарги на
рішення судів попередніх інстанцій, а
тому на постанову Судової палати в
адміністративних справах і Судової
палати у господарських справах
Верховного Суду України від 22.04.2014 у
справі № 21-81а14 не може бути здійснене
посилання, оскільки останню прийнято
згідно з главою 3 розділом ІV КАС
України, якою встановлено порядок
перегляду судових рішень Верховним
Судом України після їх перегляду в
касаційному порядку.

З огляду на викладене, Вищий
господарський суд України дійшов
висновку про відсутність підстав для
допуску даної справи до провадження
Верховного Суду України.

Керуючись статтями 11116, 11121 ГПК України
Вищий господарський суд України

УХВАЛИВ:

Відмовити товариству з додатковою
відповідальністю "Полтаваавтотранс" у
допуску справи № 18/1561/12 до провадження
Верховного Суду України.

Головуючий суддя:І. ВовкСудді:С.
Бакуліна Б. Грек Т. Добролюбова М.
Черкащенко