ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 року Справа № 916/3180/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого суддіБожок
В.С.,суддівКостенко Т.Ф., Сибіги
О.М.розглянувши матеріали касаційної
скаргиПриватного підприємства
"Транс-Авто-Д", м. Волочиськ,
Хмельницька обл.на постановуОдеського
апеляційного господарського суду від
18.03.2014 рокуу справі господарського суду
Одеської областіза позовомПриватного
підприємства "Транс-Авто-Д", м.
Волочиськ, Хмельницька обл.до Фірми
"Аліса" у формі товариства з обмеженою
відповідальністю, м. Одесапростягнення
240 731,55 грн.

за участю представників

позивача: Чвир О.М.,

відповідача: не з'явився

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Бітум ІІ" (далі за
текстом - ТОВ "Бітум ІІ")
звернулось до господарського суду
Одеської області з позовом до фірми
"Аліса" у формі ТОВ про стягнення
основного боргу в сумі 222 942, 00 грн., 14 491,
23 грн. пені та 3 298, 32 грн. 3 % річних.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 16.12.2013 року здійснено у
справі заміну позивача - ТОВ "Бітум ІІ"
на його правонаступника - приватне
підприємство "Транс-Авто-Д" (далі за
текстом - ПП "Транс-Авто-Д").

Рішенням господарського суду Одеської
області від 24.01.2014 року залишеним без
змін постановою Одеського
апеляційного господарського суду від
18.03.2014 року у задоволенні позовних
вимог відмовлено.

Вищезазначені судові акти мотивовано
тим, що хоча і судами встановлено
наявність заборгованості відповідача
перед ПП "Транс-Авто-Д" в сумі 222 942 грн.,
що є основним боргом, відповідачем
23.01.2014 року було подано заяву про
застосування до спірних правовідносин
строку позовної давності, а тому за
відсутності наведення позивачем
поважних причин пропуску строку
позовної давності необхідно
застосувати до даних правовідносин
наслідки сплину строку позовної
давності та відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Не погоджуючись з судовими актами
попередніх інстанцій, ПП "Транс-Авто-Д"
звернулось до Вищого господарського
суду України з касаційною скаргою
(з урахуванням доповнень та
уточнень до касаційної скарги), в якій
просить скасувати рішення
господарського суду Одеської області
від 24.01.2014 року та постанову Одеського
апеляційного господарського суду від
18.03.2014 року і передати справу на новий
розгляд до місцевого господарського
суду.

Відповідачем відзиву на
касаційну скаргу подано не було.

Розпорядженням від 10.06.2014 року № 03-05/742
сформовано наступний склад колегії
суддів: головуючий суддя - Божок В.С.,
судді - Костенко Т.Ф., Сибіга О.М.

В судовому засіданні представник
позивача просив касаційну скаргу
задовольнити, рішення господарського
суду Одеської області від 24.01.2014 року та
постанову Одеського апеляційного
господарського суду від 18.03.2014 року -
скасувати і передати справу на новий
розгляд до місцевого господарського
суду.

Відповідача згідно з приписами ст. 1114
ГПК України було належним чином
повідомлено про день, час і місце
розгляду касаційної скарги, однак він
не скористався передбаченим
процесуальним законом правом на участь
у розгляді справи касаційною
інстанцією.

Заслухавши пояснення представника
позивача, приймаючи до уваги межі
перегляду справи в суді касаційної
інстанції, перевіривши повноту
встановлення господарськими судами
обставин справи та правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого господарського
суду України дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню,
а судові акти господарських судів
попередніх інстанцій - скасуванню з
направленням справи на новий розгляд
до місцевого господарського суду з
огляду на наступне.

Господарськими судами попередніх
інстанцій встановлено, що 10.10.2008 року
фірмою "Аліса" у формі ТОВ (замовник) та
ТОВ "Бітум ІІ" (підрядник) було укладено
Договір підряду № 10/10, за умовами якого
замовник доручає, а підрядник виконує
ремонтні роботи власними силами та
засобами на об'єкті (магазин "Кокон
light"), що знаходиться за адресою: м.
Одеса, вул. Грецька, 31.

Згідно з п. п. 3, 7 Договору вартість
виконання робіт, доручених підряднику
за даним Договором, становить 572 942 грн.,
у т.ч. ПДВ 20 % - 95 490, 33 грн., та
визначається договірною ціною, що
підписується сторонами. Оплата по
цьому Договору здійснюється шляхом
перерахування грошових коштів на
поточний рахунок підрядника на умовах,
визначених даним Договором.

Відповідно до п. 8 Договору підряду №
10/10 від 10.10.2008 року, п. 4 Додаткової угоди
від 23.06.2009 року у випадку несвоєчасної
оплати замовник сплачує пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
суми, що підлягає сплаті, за кожний день
прострочення, крім того, сплачує на
користь виконавця 3 % річних від суми, що
підлягає сплаті.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ
"Бітум ІІ" належним чином виконало свої
зобов'язання за Договором, що
підтверджується договірною ціною
станом на 10.10.2008 року, локальним
кошторисом станом на 10.10.2008 року,
довідкою про вартість виконаних
підрядних робіт за листопад 2008 року,
актом приймання виконаних підрядних
робіт за листопад 2008 року.

В подальшому, оскільки фірма "Аліса" у
формі ТОВ свої зобов'язання за
Договором по оплаті за виконані роботи
не виконала, 23.06.2009 року фірмою "Аліса" у
формі ТОВ (замовник) та ТОВ "Бітум ІІ"
(підрядник) було укладено Додаткову
угоду до Договору підряду № 10/10 від
10.10.2008 року, за умовами якої сторони
встановили, що станом на дату
підписання цієї Додаткової угоди
заборгованість замовника згідно
Договору становить 552 942 грн. (в т.ч. ПДВ 20
%). У зв'язку з негативним впливом
світової економічної кризи на
господарську діяльність замовника
сторони домовились, що погашення
заборгованості згідно Договору буде
здійснюватись починаючи з 01.07.2009 року
щомісячно, у строк не пізніше 3-го числа
розрахункового місяця, рівними
платежами в розмірі 50 000 грн. (в т.ч. ПДВ 20
%), до моменту повного погашення
заборгованості за вищевказаним
Договором включно до 03.06.2010 року.

Як вбачається з матеріалів справи,
фірма "Аліса" у формі ТОВ лише частково
сплатила заборгованість за виконані
роботи на суму 350 000 грн., що
підтверджується виписками по рахунку у
Тернопільській філії ПАТ
"КБ"Приватбанк" за 10.02.2009 року, 11.03.2009
року, 12.06.2009 року, 03.07.2009 року, 03.08.2009 року,
07.09.2009 року, 10.09.2009 року, 16.11.2009 року,
15.09.2009 року, 12.10.2009 року, 01.12.2009 року,
09.12.2009 року, 15.02.2010 року, 08.07.2010 року,
12.07.2010 року, 13.09.2010 року.

У зв'язку з несплатою фірмою "Аліса" у
формі ТОВ вартості виконаних за
Договором підряду робіт № 10/10 від 10.10.2008
року у повному обсязі, ТОВ "Бітум ІІ"
неодноразово направляв замовнику
претензії з вимогою у добровільному
порядку сплатити заборгованість, які
відповідачем були залишені без
відповіді та належного реагування.

25.11.2013 року ПП "Транс-Авто-Д"
(цессіонарій) та ТОВ "Бітум ІІ" (цедент)
було укладено Договір про відступлення
права вимоги № 2511, за умовами якого
цедент передає цессіонарію, а
цессіонарій приймає право вимоги, що
належить цеденту, і стає кредитором за
Договором підряду № 10/10 від 10.10.2008 року
на загальну суму заборгованості у
розмірі 222 942 грн. та суму штрафних
санкцій за невиконання зазначеного
Договору на суму 17 798, 55 грн., всього на
загальну суму заборгованості в розмірі
240 731, 55 грн., яка є предметом судового
розгляду у господарському суді
Одеської області по справі № 916/3180/13.

Згідно з п. п. 1.2., 1.5. Договору про
відступлення права вимоги № 2511 від
25.11.2013 року за цим Договором
цессіонарій одержує право (замість
цедента) вимагати від боржника
належного виконання зобов'язань за
Договором на загальну суму
заборгованості у розмірі 240 731, 55 грн.
Моментом переходу права вимоги за цим
договором до цессіонарія, визначеного
у п.1.1. цього Договору, є дата підписання
акту приймання-передачі документації.

Відповідно до п. п. 2.1., 2.2. Договору про
відступлення права вимоги № 2511 від
25.11.2013 року за згодою сторін даного
Договору вартість майнових прав, що
вказані у п. 1.1. Договору та є предметом
даного Договору, склала 1000 грн.
Цессіонарій зобов'язаний сплатити суму
грошових коштів, вказану у п.2.1. цього
Договору, шляхом перерахування коштів
на розрахунковий рахунок цедента.

На виконання умов Договору про
відступлення права вимоги № 2511 від
25.11.2013 року ПП "Транс-Авто-Д" та ТОВ
"Бітум ІІ" було підписано Акт
приймання-передачі документації від
25.11.2013 року.

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог господарські суди
попередніх інстанцій виходили з
наступного.

Статтею 837 Цивільного
кодексу України встановлено, що за
договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

За приписами ч. 1 ст. 853 Цивільного
кодексу України замовник зобов'язаний
прийняти роботу, виконану підрядником
відповідно до договору підряду,
оглянути її і в разі виявлення
допущених у роботі відступів від умов
договору або інших недоліків негайно
заявити про них підрядникові.

Якщо замовник не зробить такої заяви,
він втрачає право у подальшому
посилатися на ці відступи від умов
договору або недоліки у виконаній
роботі.

Згідно з ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу
України якщо договором підряду не
передбачена попередня оплата
виконаної роботи або окремих її етапів,
замовник зобов'язаний сплатити
підрядникові обумовлену ціну після
остаточної здачі роботи за умови, що
роботу виконано належним чином і в
погоджений строк або, за згодою
замовника, - достроково.

Частиною 4 ст. 882 Цивільного кодексу
України передбачено, що передання
робіт підрядником і прийняття їх
замовником оформляється актом,
підписаним обома сторонами. У разі
відмови однієї із сторін від
підписання акта про це вказується в
акті і він підписується другою
стороною.

Згідно з ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу
України, які кореспондуються з
положеннями ст. 193 Господарського
кодексу України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від виконання зобов'язання і
одностороння зміна умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України
передбачено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України
визначено, що у разі порушення
зобов'язання, настають наслідки,
передбачені договором або законом.

За результатами розгляду справи
господарським судами попередніх
інстанцій було встановлено факт
виконання ТОВ "Бітум ІІ" робіт за
Договором підряду № 10/10 від 10.10.2008 року
на користь фірми "Аліса" у вигляді ТОВ
на суму 572 942 грн. та їх часткову оплату
відповідачем у сумі 350 000 грн., у зв'язку
з чим у останнього утворилась
заборгованість перед позивачем в сумі
222 942 грн.

Крім того, відповідно до п. 1 ч. 1
ст. 512 Цивільного кодексу України
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок,
зокрема, передання ним своїх прав іншій
особі за правочином (відступлення
права вимоги).

За приписами ч. ч. 1 ст. 513 Цивільного
кодексу України правочин щодо заміни
кредитора у зобов'язанні вчиняється у
такій самій формі, що і правочин, на
підставі якого виникло зобов'язання,
право вимоги за яким передається
новому кредиторові.

Згідно зі ст. 514 Цивільного кодексу
України до нового кредитора переходять
права первісного кредитора у
зобов'язанні в обсязі і на умовах, що
існували на момент переходу цих прав,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Отже, господарським судами вірно
встановлено, що у зв'язку з
відступленням права вимоги,
непогашеною залишилась заборгованість
фірми "Аліса" у вигляді ТОВ перед ПП
"Транс-Авто-Д" в сумі 222 942 грн. основного
боргу, 14 491, 23грн. пені, 3 298, 32 грн. 3 %
річних.

Разом з тим, як зазначено
господарськими судами попередніх
інстанцій, 23.01.2014 року фірма "Аліса" у
формі ТОВ звернулась до господарського
суду Одеської області із заявою про
застосування строків позовної
давності, в якій просила відмовити у
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі.

В оскаржуваних судових актах
господарським судами попередніх
інстанцій зазначено, що оскільки
спірні правовідносини між сторонами
спору виникли як вбачається із
Договору про відступлення права вимоги
№ 2511 від 25.11.2013 року за Договором
підряду № 10/10 від 10.10.2008 року, а останню
оплату відповідачем здійснено 13.09.2010
року, що набагато пізніше від
узгодженого граничного строку, то
строк позовної давності за цією
вимогою переривався 13.09.2010 року та з
14.09.2010 року розпочався заново і сплинув
15.09.2013 року, в той час як позовну заяву
було направлено до суду 13.11.2013 року.

Відтак, господарські суди попередніх
інстанцій дійшли висновку, що за
відсутності наведення позивачем
поважних причин пропуску строку
позовної давності до даних
правовідносин необхідно застосувати
наслідки сплину строку позовної
давності та відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Поряд з цим, в оскаржуваній постанові
апеляційним господарським судом
відзначено, що доводи апелянта щодо
поважності причин пропуску строку
позовної давності не приймаються судом
апеляційної інстанції до уваги,
оскільки не були предметом розгляду
суду першої інстанції.

Проте, колегія суддів Вищого
господарського суду України, приймаючи
до уваги межі перегляду справи в суді
касаційної інстанції, вважає такі
висновки господарських судів
суперечливими та передчасними з огляду
на наступне.

Так, відхиляючи будь-які доводи сторін
чи спростовуючи подані стороною
докази, господарські суди повинні у
мотивувальній частині судового
рішення навести правове обгрунтування
і ті доведені фактичні обставини, з
огляду на які ці доводи або докази не
взято до уваги судом. Викладення у
рішенні доводів та доказів сторони, на
користь якої приймається рішення, є
порушенням вимог ст. 42 ГПК України щодо
рівності всіх учасників судового
процесу перед законом і судом.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 99 ГПК
України апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції, та не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обгрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі
(ч. 2 ст. 101 ГПК України).

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 105 ГПК України у
постанові апеляційної інстанції мають
бути зазначені обставини справи,
встановлені апеляційною інстанцією,
доводи, за якими апеляційна інстанція
відхиляє ті чи інші докази, мотиви
застосування законів та інших
нормативно-правових актів.

В порушення вказаних вимог
процесуального законодавства, суд
апеляційної інстанції, приймаючи
оскаржувану постанову прийшов до
суперечливих і не однозначних
висновків у справі щодо строку
позовної давності одночасно вказавши
на відсутність поважних причин для
відновлення строку позовної давності і
в той же час на те, що такі доводи
позивача щодо відновлення строку не
приймаються судом апеляційної
інстанції з огляду на те, що не були
предметом розгляду в суді першої
інстанції.

Крім того, і судом першої інстанції під
час розгляду справи по суті не було
надано оцінки причинам пропущення
строку позовної давності і обставинам,
з яких позивач вважає такі причини
поважними.

До того ж, в матеріалах справи взагалі
відсутнє клопотання позивача про
поновлення пропущеного строку
позовної давності, а тому постає
питання яким чином суди надавати йому
оцінку і з'ясовували поважність або не
поважність причин пропуску строку і чи
надавали суди йому таку оцінку.

Крім того, положеннями ч. 5 ст. 267
Цивільного кодексу України
передбачено, що якщо суд визнає
поважними причини пропущення позовної
давності, порушене право підлягає
захисту.

Відтак, суд касаційної інстанції
відзначає, що коли судом на підставі
досліджених доказів буде встановлено,
що право особи, про захист якого вона
просить, порушене, а стороною у спорі до
винесення рішення буде заявлено про
застосування позовної давності, і буде
встановлено, що строк позовної
давності пропущено без поважних
причин, суд на підставі статті 267
Цивільного кодексу України ухвалює
рішення про відмову в задоволенні
позову за спливом позовної давності.

У разі ж визнання судом причин пропуску
позовної давності поважними, порушене
право підлягає захисту.

Однак, зазначені обставини залишились
поза увагою господарських судів
попередній інстанцій, у зв'язку з чим
суди прийшли до передчасних висновків
у справі.

Неповне дослідження фактичних
обставин справи та неналежне
з'ясування дійсних прав і обов'язків
сторін унеможливлює правильне
застосування матеріального закону, що
регулює спірні правовідносини.

Таким чином, колегія суддів Вищого
господарського суду України приходить
до висновку, що всупереч покладеному на
суди обов'язку щодо повного та
всебічного з'ясування дійсних обставин
справи, суди на вищенаведене уваги не
звернули, а тому судові акти попередніх
інстанцій не можна визнати законними
та обґрунтованими.

Передбачені процесуальним законом
межі перегляду справи в касаційній
інстанції не дають їй права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені в
рішеннях судів чи відхилені ними,
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими, збирати нові
докази або додатково перевіряти
докази.

Відповідно до ч. 1 ст. 11110 ГПК України
підставою для скасування рішення
місцевого господарського суду та
постанови апеляційного господарського
суду є порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 1119 ГПК України Вищий
господарський суд України за
результатами розгляду касаційної
скарги має право скасувати рішення
першої інстанції або постанову
апеляційної інстанції і передати
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції, якщо суд припустився
порушень норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин справи, що мають
значення для правильного вирішення
спору.

При новому розгляді справи суду
необхідно врахувати викладене,
всебічно і повно з'ясувати обставини
справи, дійсні права та обов'язки
сторін, перевірити доводи, на яких
ґрунтуються вимоги та заперечення
сторін і, в залежності від
встановленого, вирішити спір у
відповідності з нормами матеріального
та процесуального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин.

За таких обставин, касаційна скарга ПП
"Транс-Авто-Д" на постанову Одеського
апеляційного господарського суду від
18.03.2014 року підлягає задоволенню, а
судові акти попередніх інстанцій -
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119 - 11112
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу задовольнити.

2. Рішення господарського суду Одеської
області від 24.01.2014 року та постанову
Одеського апеляційного господарського
суду від 18.03.2014 року у справі № 916/3180/13
- скасувати.

3. Справу № 916/3180/13 направити на новий
розгляд до господарського суду
Одеської області.

Головуючий суддя В.С. Божок

Судді:
Т.Ф. Костенко

О.М. Сибіга