ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24.06.2014
Справа № 905/2907/14

Господарський суд Донецької області у
складі головуючого судді Зекунова Е.В.,
при секретарі Павленко М.С. розглянув у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" до
Комунального підприємства
«Тепломережа» про стягнення 17059665 грн. 12
коп.,-

За участю представників сторін:

від позивача - не з'явився.

від відповідача - Прасолов С.М..

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України", звернулось до
господарського суду Донецької області
з позовом до Комунального підприємства
«Тепломережа» про стягнення
заборгованості у загальній сумі 17059665
грн. 12 коп., яка складається з:

- суми основного боргу у розмірі 15162151
грн. 97 коп.

- інфляційних нарахувань у розмірі
44473 грн. 60 коп.

- 3% річних у розмірі 656764 грн. 17 коп.

- пені у розмірі 131352 грн. 83 коп.

- штраф у розмірі 1064922 грн. 54 коп.

Нормативно свої вимоги позивач
обґрунтовує ст.ст. 525, 526, 611, 625
Цивільного кодексу України, ст.ст. 22, 193,
231 Господарського кодексу України.

Розгляд справи відкладався
згідно ст. 77 ГПК України.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, про дату, час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином. Причини неявки суду не
повідомив.

Представник відповідача в
судовому засіданні проти задоволення
позову заперечував. Пояснив, що 01.04.2014
року (до дати подання позивачем
позовної заяви) КП «Тепломережа» було
сплачено суму боргу в повному обсязі,
на підтвердження чого надав платіжне
доручення № 10 від 01.04.2014р. на суму 15162151,97
грн. Крім того, відповідач не
погоджувався с розміром нарахованих
ПАТ «НАК «Нафтогаз» інфляційних.

05 червня 2014 року до
господарського суду Донецької області
надійшло клопотання відповідача, в
якому комунальне підприємство
"Тепломережа" просить зменшити розмір
штрафних санкцій на 99% , оскільки
неналежне виконання зобов'язань щодо
своєчасної оплати поставленого
позивачем газу виникло не з вини КП
«Тепломережа», а внаслідок
несвоєчасної оплати отриманих послуг
населенням та наявністю бюджетної
заборгованості з різниці в тарифах на
послуги теплопостачання.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 18 від 26.12.2011р. «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи, що ухвали суду
направлені позивачу за адресою,
зазначеною в позові та спеціальному
витягу з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, господарський суд
вважає, що позивач був повідомлений про
розгляд справи належним чином, проте
правом бути присутнім в судовому
засіданні не скористався, тому справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами згідно статті 75
Господарського процесуального кодексу
України.

Перевіривши матеріали справи,
вирішивши питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення, та якими
доказами вони підтверджуються, чи є
інші фактичні дані, які мають значення
для вирішення справи, та докази на їх
підтвердження, яку правову норму
належить застосувати до цих
правовідносин, суд приходить до
висновку про наступне.

06 липня 2012р. між Національною
акціонерною компанією "Нафтогаз
України" (Продавець) та КП
«Тепломережа» (Покупець) був укладений
Договір на купівлю-продаж природного
газу №15/08/12-БО (далі - Договір, а.с.12-17).

Відповідно до п.1.1, 1.2. Договору
Продавець зобов'язався передати у
власність Покупцю у 2012р. за яким
Продавець зобов'язався поставити
Покупцю імпортований природний газ (за
кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезеного
на митну територію України ПАТ
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України"), а Покупець
зобов'язався прийняти та оплатити газ
на умовах Договору.

Газ, що постачається за цим договором,
використовується Покупцем виключно
для вироблення теплової енергії для
потреб бюджетних установ та
організацій та інших споживачів (п.1.2.).

Ціна за 1000 куб.м. природного газу
становить 3509 грн. без урахування
податку на додану вартість, збору у
вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ,
тарифів на транспортування, розподіл і
постачання природного газу. До сплати
ціна за 1000 куб.м. природного газу 3884,78
грн., крім того ПДВ-776,96 грн., всього з ПДВ
4661,74 грн. (п.5.1.).

Згідно до п.6.1 Договору оплата за газ
здійснюється Покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця, наступного за місяцем
поставки газу.

У відповідності до п.7.2 у разі
невиконання Покупцем умов п.6.1 Договору
Покупець у безспірному порядку
зобов'язується сплатити Продавцю крім
суми заборгованості пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня, від суми простроченого платежу за
кожний день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 днів додатково
сплатити штраф у розмірі 7% від суми
простроченого платежу

Договір набуває чинності з дати його
підписання уповноваженими
представниками сторін та скріплення їх
підписів печатками сторін і діє в
частині поставки газу з 01.08.2012р. до
31.12.2012р., а в частині проведення
розрахунків до повного здійснення
(п.11.1. Договору).

З актів приймання-передачі природного
газу від 31.08.2012р., 30.09.2012р., 26.11.2012р.,
27.11.2012р., 30.11.2012р., 31.12.2012р. вбачається, що
на підставі Договору відповідач
прийняв від позивача у серпні-грудні 2012
року природний газ. Акти підписані
обома сторонами без зауважень та
скріплені печатками підприємств
(а.с.18-23).

Отже, позивач свої зобов'язання за
Договором протягом серпня-грудня 2012
року, виконав належним чином, що
відповідачем не заперечується. Проте,
вартість поставленого газу відповідач
сплачував з порушенням встановлених
Договором термінів.

З матеріалів справи вбачається, що
станом на 01.04.2014 року відповідач мав
заборгованість за Договором №15/08/12-БО у
сумі 15162151 грн. 97 коп.

Неналежне виконання КП «Тепломережа»
своїх договірних зобов'язань стало
підставою для звернення ПАТ
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" з позовом до суду.

Оскільки між сторонами по справі
уклалися господарські правовідносини,
то судом застосовані положення
Господарського кодексу України як
спеціального акту законодавства, який
регулює правовідношення у
господарській сфері.

Господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема, з господарського
договору та інших угод, передбачених
законом, а також з угод, не передбачених
законом, але таких, що йому не
суперечать (абзац третій ч. 1 ст. 174 ГК
України).

Суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору ( п. 1 ст. 193 ГК України).

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом в силу
приписів абзацу 2 п. 1 ст. 193 ГК України.

Частиною 2 ст. 11 ЦК України передбачено,
що підставами виникнення цивільних
прав та обов'язків є договори та інші
правочини. У випадках встановлених
актами цивільного законодавства або
договором, підставою виникнення
цивільних прав та обов'язків може бути
настання або не настання певної події.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що у
силу зобов'язання одна особа (боржник)
зобов'язана здійснити на користь іншої
особи (кредитора) певну дію, наприклад:
передати майно, виконати роботи,
оплатити кошти та інше або утриматися
від певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що станом на 01.04.2014
року відповідач мав заборгованість за
Договором №15/08/12-БО у сумі 15162151 грн. 97
коп.

З позовом про стягнення суми основного
боргу позивач звернувся 22.04.2014 року
(поштовий конверт, а.с.43).

З наданого відповідачем платіжного
доручення № 10 від 01.04.2014р. вбачається,
що відповідач, на погашення
заборгованості за договором №15/08/12-БО
сплатив ПАТ «НАК «Нафтогаз» суму
заборгованості у розмірі 15162151 грн. 97
коп. (а.с.100).

Відповідно до п. 4.4. Постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» господарський суд
припиняє провадження у справі у зв'язку
з відсутністю предмета спору (пункт 1-1
частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у
випадку припинення існування предмета
спору (наприклад, сплата суми боргу,
знищення спірного майна, скасування
оспорюваного акта державного чи іншого
органу тощо), якщо між сторонами у
зв'язку з цим не залишилося
неврегульованих питань.

Визнання боржником претензії
кредитора не є способом припинення
зобов'язання і не свідчить про
відсутність спору; особа, претензія
якої визнана боржником, вправі
звернутися до господарського суду з
позовом про стягнення визнаної суми
коштів.

Припинення провадження у справі на
підставі зазначеної норми ГПК можливе
в разі, коли предмет спору існував на
момент виникнення останнього та
припинив існування в процесі розгляду
справи. Якщо ж він був відсутній і до
порушення провадження у справі, то
зазначена обставина тягне за собою
відмову в позові, а не припинення
провадження у справі.

У зв'язку з наведеним, суд відмовляє у
задоволенні позову в частині стягнення
суми основного боргу у розмірі 15162151
грн. 97 коп., оскільки вказана сума
основного боргу була погашена
відповідачем до дати звернення
позивача з позовом до суду.

У зв'язку з неналежним виконанням
грошових зобов'язань за Договором,
позивач просить сягнути з КП
«Тепломережа» інфляційні нарахування
у розмірі 44473 грн. 60 коп. та 3% річних у
розмірі 656764 грн. 17 коп.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

З наданого позивачем розрахунку
вбачається, що 3% річних нараховані
позивачем на заборгованість за
Договором №15/08/12-БО за зобов'язаннями
за періоди серпень-грудень 2012 року
складають 131352 грн. 83 коп., проте у
позовних вимогах позивач просить
стягнути з відповідача суму 3% річних у
розмірі 656764 грн. 17 коп.

Перевіривши розрахунок № % річних, суд
вважає його арифметично невірними,
тому стягненню на користь позивача
підлягає сума нарахованих 3% річних у
розмірі 131396 грн. 74 коп.

Щодо позовних вимог про стягнення
інфляційних нарахувань у розмірі 44473
грн. 60 коп. суд зазначає наступне.

З наданого позивачем розрахунку
вбачається, що інфляційні нарахування
здійснені позивачем на заборгованість
за Договором №15/08/12-БО за
зобов'язаннями за періоди
серпень-грудень 2012 року та складають
44473 грн. 60 коп.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін)
-це показник, що характеризує динаміку
загального рівня цін на товари та
послуги, які купуються населенням для
невиробничого споживання, який
визначається виключно Держкомстатом і
його найменший період визначення
становить місяць, а тому прострочка
платежу за менший період не тягне за
собою нарахування інфляційних втрат, а
розмір боргу з урахуванням індексу
інфляції визначається виходячи з суми
боргу, що мала місце на останній день
місяця, в якому платіж мав бути
здійснений, помноженої на індекс
інфляції, визначений Держкомстатом, за
період прострочки. Розрахунки індексу
інфляції за квартал, період з початку
року і т. п. проводяться "ланцюговим"
методом, тобто шляхом множення
місячних (квартальних і т. д.) індексів
(наказ Держкомстату від 27.07.2007р. №265 "Про
затвердження Методики розрахунку
базового індексу споживчих цін").

Нарахування індексу інфляції у
розумінні статті 625 ЦК України
відбувається за весь час прострочення
без обмежень певним вибірковим
періодом. Цією нормою передбачено
підрахунок індексу інфляції не за
окремі інтервали часу, а в цілому за
весь період прострочення. І якщо індекс
інфляції в окремі періоди є меншим за
одиницю, і може мати при цьому
економічну назву "дефляція", то це не
змінює її правову природу. Є цілком
неприпустимим при розрахунку пропуск
жодного місяця, бо при цьому руйнувався
би весь ланцюг розрахунків. Державні
органи статистики щорічно
встановлюють загальний індекс
інфляції в цілому за минулий рік з
обов'язковим урахуванням інфляції за
всі без виключення місяці, в яких
індекс інфляції був як більше, так і
менше одиниці.

Суд перевіривши розрахунки
інфляційних втрат, здійснених на суми
основного боргу, враховуючи дати
виникнення обов'язку сплати за товар
відповідно до п.6.1. Договору (з 14 числа,
наступного за місяцем поставки газу),
вважає обґрунтованим проведення
розрахунків за наступні періоди:

- з 14.11.2012р. по 15.01.2013р. на суму боргу
38612,25 грн. у розмірі 38,54 грн.

- з 14.10.2012р. по 15.01.2013р. на суму
155729,96грн. у розмірі 155,42 грн.

- з 14.11.2012р. по 15.01.2013р. на суму 2100335,83
грн. у розмірі 2096,14 грн.

- з 14.12.2012р. по 15.01.2013р. на суму 4730948,80
грн. у розмірі 9461,90

- з 14.01.2013р. по 15.03.2013р. на суму
8185546,91грн. у розмірі 8169,18

З огляду на вищевикладене суд дійшов
висновку що сума інфляційних
нарахувань за вказані періоди складає
19921 грн.18 коп., з урахуванням чого, суд
задовольняє позовні вимоги в цій
частині частково, в розмірі 19921 грн. 18
коп.

Крім стягнення суми основного боргу,
посилаючись на неналежне виконання
відповідачем взятих на себе за п.п.6.1, 7.2
Договору зобов'язань, позивач просить
суд стягнути з відповідача 131352 грн. 83
коп. пені та 7% штрафу у розмірі 1064922 грн.
54 коп.

За порушення у сфері господарювання
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність шляхом застосування
до правопорушників господарських
санкцій на підставах і в порядку,
передбачених ГК України, іншими
законами та договором (частина друга
статті 193, частина перша статті 216 та
частина перша статті 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій
згідно з частиною другою статті 217 ГК
України є штрафні санкції, до яких
віднесено штраф та пеню (частина перша
статті 230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до
частини четвертої статті 231 ГК України
встановлюється законом, а в разі якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
передбаченому договором розмірі. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання або в певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання
зобов'язання як пеня та її розмір
встановлено частиною третьою статті 549
ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК
України, статтями 1, 3 Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" та
частиною шостою статті 232 ГК України.

Право встановити в договорі розмір та
порядок нарахування штрафу надано
сторонам частиною четвертою статті 231
ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені
та штрафу за порушення окремих видів
господарських зобов'язань передбачено
частиною другою статті 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання
господарських зобов'язань чинне
законодавство не встановлює для
учасників господарських відносин
обмежень передбачати в договорі
одночасне стягнення пені та штрафу, що
узгоджується із свободою договору,
встановленою статтею 627 ЦК України,
коли сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Одночасне стягнення з учасника
господарських відносин, який
порушив господарське зобов'язання за
договором, штрафу та пені не
суперечить статті 61 Конституції
України, оскільки згідно зі статтею 549
ЦК України пеня та штраф є формами
неустойки, а відповідно до статті 230 ГК
України - видами штрафних санкцій,
тобто не є окремими та самостійними
видами юридичної відповідальності. У
межах одного виду відповідальності
може застосовуватися різний набір
санкцій. Аналогічної правової позиції
притримується й Судова палата у
господарських справах Верховного суду
України у постанові від 27.04.2012 р. №
3-24гс12.

Перевіривши здійснений позивачем
розрахунок пені, суд встановив, що
порядок її нарахування відповідає
умовам Договору, приписам ч.6 ст.232 ГК
України та п.1 ч.2 ст.258 ЦК України та є
арифметично вірним.

Таким чином, стягненню на користь
позивача підлягає пеня у розмірі 131352
грн. 83 коп., нарахована на
заборгованість за Договором №15/08/12-БО
за зобов'язаннями у періоди серпня по
грудень 2012 року.

Як вбачається, сторонами у п. 7.2
Договору передбачено, що за
невиконання покупцем умов п.6.1 цього
договору, покупець зобов'язується
сплатити постачальнику пеню за кожний
день прострочення платежу, в розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, а за
прострочення понад 30 днів додатково
сплатити штраф у розмірі 7% від суми
простроченого платежу.

Підрахувавши нараховані позивачем на
підставі п. 7.2 договору №15/08/12-БО від
06.07.2012р. штраф у розмірі 7 % на суму 1064922,54
грн., господарський суд дійшов
висновку, що наданий розрахунок є
обґрунтованим та арифметично вірним,
тому суд задовольняє вимоги в цій
частині як обґрунтовані.

Відповідачем надане клопотання про
зменшення пені та штрафу на 99%. В
обґрунтування клопотання відповідач
зазначає, що основним предметом
діяльності КП «Тепломережа» є
виробництво, транспортування та
постачання теплової і електричної
енергії.

Підприємство постійно працює по
збитковим тарифам для населення,так в
2012-2013 році тарифи на послуги
теплопостачання, покривали фактичні
затрати на виробництво теплової
енергії тільки на 55%.

На даний час комунальне підприємство
«Тепломережа» знаходиться у важкому
фінансовому стані. Наданий балансовий
звіт підприємства підтверджує
збитковість КП «Тепломережа» (а.с.77-80)

Крім того, дебіторська заборгованість
за споживання теплової енергії
підприємствами міста станом на 01.05.2014р.
склала 6319100 грн., заборгованість
населення перед відповідачем станом на
01.05.2014року склала 28386900.

Додатковий фінансовий тягар у вигляді
примусового стягнення штрафних
санкцій може призвести до банкрутства
підприємства Відповідача і поставить
під загрозу можливість забезпечення
теплом споживачів міста Донецьк.

За приписом п.3 ст.83 Господарського
процесуального кодексу України,
приймаючи рішення, господарський суд
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.233 Господарського
кодексу України у разі, якщо належні до
сплати штрафні санкції надмірно великі
порівняно зі збитками кредитора, суд
має право зменшити розмір санкцій.

Частина 3 ст.551 ЦК України встановлює, що
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Правовий аналіз наведених норм
свідчить, що вони не є імперативними та
застосовуються за визначених умов на
розсуд суду.

Оскільки пеня та штраф є різновидом
неустойки, які в свою чергу має
подвійну правову природу - одночасно є
засобом забезпечення договірних
зобов'язань (стимулює їх виконання) і
мірою відповідальності за неналежне
виконання зобов'язання (санкцією), то
пеня має компенсаційний характер та їх
розмір повинен бути відповідним
розміру понесених позивачем збитків.

Суд вважає, що в даному випадку розмір
заявлених до стягнення штрафних
санкцій не відповідають наслідкам
порушення відповідачем своїх
зобов'язань та є надмірно великі
порівняно зі збитками позивача.

У зв'язку з зазначеним, враховуючи: мету
діяльності відповідача; об'єктивність
причин виникнення заборгованості;
суспільний інтерес; надмірно великий
розмір штрафних санкцій порівняно з
боргом; ненадання позивачем доказів
настання для нього негативних
наслідків, спричинених саме
невиконанням відповідачем своїх
зобов'язань за Договором, а також
беручи до уваги те, що позивачем
нараховано 3% річних та інфляційні
втрати, що частково компенсує можливі
збитки, суд вважає за можливе
скористатися своїм правом та зменшити
розмір пені на 20%.

Таким чином, стягненню з відповідача
підлягає пеня в розмірі 105082 грн. 27 коп.
та штраф в розмірі 851938 грн. 03 коп.

Стаття 129 Конституції України
відносить до основних засад
судочинства змагальність сторін. За
змістом статей 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтвердженні певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Позивач надав суду докази, якими він
обґрунтовує свої позовні вимоги і вони
є належними. Усупереч вказаним нормам,
відповідач не надав господарському
суду доказів, які спростовують вимоги
позивача у повному обсязі.

Згідно статті 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене
господарський суд вважає, що позовні
вимоги ПАТ "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України до КП
«Тепломережа» підлягають частковому
задоволенню.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України,
судовий збір у спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших підстав,
покладається на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 75, п.п.
1-1.п.1.ст.80, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
до Комунального підприємства
«Тепломережа» про стягнення 17059665 грн. 12
коп. - задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства
«Тепломережа» (83049,м.Донецьк, вул..
Куйбишева,109; ) на користь
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" (01001, м.Київ, вул.
Б.Хмельницького, 6; ):

- три відсотки річних у розмірі 131 396 (сто
тридцять одна тисяча триста дев'яносто
шість)грн. 74 коп. .

- суму інфляційних нарахувань у розмірі
19 921 (дев'ятнадцять тисяч дев'ятсот
двадцять одна) грн. 18 коп.

- пеню у розмірі 105082 (сто п'ять тисяч
вісімдесят дві) грн. 27 коп.

- штраф у розмірі 851 938 (вісімсот
п'ятдесят одна тисяча дев'ятсот
тридцять вісім) грн. 03 коп.

Стягнути з Комунального підприємства
«Тепломережа» (83049,м.Донецьк, вул..
Куйбишева,109; ) на користь
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" (01001, м.Київ, вул.
Б.Хмельницького, 6; ) витрати
по сплаті судового збору у сумі
5436(п'ять тисяч чотириста тридцять
шість) грн. 30 коп.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення прийняте у нарадчій кімнаті,
його вступну та резолютивну частини
проголошено у судовому засіданні 24
червня 2014 року.

Повний текст рішення складено 27 червня
2014 року.

Рішення господарського суду Донецької
області набирає законної сили за
правилами, встановленими частиною 5
статті 85 Господарського
процесуального кодексу України та може
бути оскаржене до Донецького
апеляційного господарського суду в
порядку, передбаченому розділом ХІІ
Господарського процесуального кодексу
України.

Суддя
Е.В. Зекунов