ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" червня 2014 р.
Справа № 914/783/14

м. Львів

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії:

головуючого - судді
Кордюк Г.Т.

суддів
Давид Л.Л.

Данко Л.С.

розглянувши апеляційну скаргу
Львівської міської ради № 1104-вих-533 від
13.05.2013 р.

на рішення Господарського суду
Львівської області від 07.05.2014 року

у справі № 914/783/14

за позовом: Львівської міської ради, м.
Львів

до відповідача-1: Товариства з
обмеженою відповідальністю "Ринок наш",
м. Львів

до відповідача-2: Товариства з
обмеженою відповідальністю "Наш ринок",
м. Львів

до відповідача-3: ОСОБА_2, м. Львів

до відповідача-4: ОСОБА_3, м. Львів

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача: Приватне
підприємство "Наш ринок", м. Львів

про визнання недійсним рішення
загальних зборів учасників ТзОВ "Ринок
наш" від 24.07.2013р., оформлене протоколом
№1 загальних зборів учасників ТзОВ
"Ринок наш" про те, що учасником ТзОВ
"Ринок наш" є ТзОВ "Наш ринок" з внеском
до статутного капіталу права
користування земельною ділянкою за
адресою: м. Львів, вул. Раппапорта, 8
(загальною площею 0,4138га, в т.ч. 0,0468га в
межах червоних ліній, кадастровий
номер :01:001:0058) та визнання
недійсним Статуту ТзОВ "Ринок наш", що
затверджений протоколом загальних
зборів учасників ТзОВ "Ринок наш" №1 від
24.07.2013р.,

За участю представників сторін:

від позивача: Кубай Ю.Г. - представник

від відповідачів: не з'явився

від третьої особи: не з'явився

Права та обов'язки сторін, передбачені
ст.ст. 20, 22 ГПК України роз'яснено, заяви
про відвід суддів не поступали,
клопотання про технічну фіксацію
судового процесу не надходило, тому
протокол судового засідання ведеться з
дотриманням вимог ст. 81-1 ГПК України
без забезпечення повного фіксування
судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу.

Розпорядженням голови Львівського
апеляційного господарського суду від
17.06.2014 року змінено склад колегії,
замість судді Гриців В.М., в склад
колегії введено суддю Данко Л.С..

Рішенням господарського суду
Львівської області від 07.05.2014 року у
справі № 914/783/14 (суддя Щигельська О.І.) в
задоволенні позовних вимог Львівської
міської ради до ТзОВ "Ринок наш", ТзОВ
"Наш ринок", ОСОБА_2 та ОСОБА_3, за участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача: ПП "Наш ринок" про
визнання недійсним рішення загальних
зборів учасників ТзОВ "Ринок наш" від
24.07.2013р., оформлене протоколом №1
загальних зборів учасників ТзОВ "Ринок
наш" про те, що учасником ТзОВ "Ринок
наш" є ТзОВ "Наш ринок" з внеском до
статутного капіталу права
користування земельною ділянкою за
адресою: м. Львів, вул. Раппапорта, 8
(загальною площею 0,4138га, в т.ч. 0,0468га в
межах червоних ліній, кадастровий
номер :01:001:0058) та визнання
недійсним Статуту ТзОВ "Ринок наш", що
затверджений протоколом загальних
зборів учасників ТзОВ "Ринок наш" №1 від
24.07.2013р. - відмовлено.

При винесенні рішення, суд першої
інстанції виходив із того, що
Львівською міською радою способом
захисту свого права обрано вимоги, які
є способом захисту корпоративних прав
у спорах між господарським товариством
та його учасником (засновником,
акціонером), у тому числі учасником,
який вибув, а також між учасниками
(засновниками, акціонерами)
господарських товариств, що пов'язані
зі створенням, діяльністю, управлінням
та припиненням діяльності цього
товариства, однак, Львівська міська
рада не є і не була у минулому учасником
товариства відповідача у зв'язку із чим
її корпоративні права у товаристві не
могли бути порушеними.

Окрім цього, місцевий господарський
суд у рішенні зазначив, що захист прав
громадян та юридичних осіб на земельні
ділянки чітко визначений ст.152
Земельного кодексу України.

Львівська міська рада, не погоджуючись
з рішенням місцевого господарського
суду, подала апеляційну скаргу №
1104-вих-533 від 13.05.2014 року, в якій просить
скасувати рішення господарського суду
та прийняти нове, яким позовні вимоги
задоволити повністю, оскільки судом
першої інстанції порушено і
неправильно застосовано норми
матеріального та процесуального права
та висновки господарського суду першої
інстанції не відповідають обставинам
справи. Зокрема, скаржник вважає, що
24.07.2013 року було прийнято рішення про
створення ТзОВ „Ринок наш", оформлене
протоколом №1 загальних зборів
учасників цього товариства, якими
стали ОСОБА_2, ОСОБА_3, та ТзОВ „Наш
ринок". ТзОВ „Наш ринок" внесло до
статутного капіталу ТзОВ „Ринок наш"
право користування земельною ділянкою
за адресою: м. Львів, вул. Раппапорта, 8
(загальною площею 0,4138 га, в т.ч. 0,0468 га в
межах червоних ліній, кадастровий
номер :01:001:0058), яке усі учасники
новоствореного товариства оцінили у
1000,00 грн., що становить 0,05% статутного
капіталу товариства.

Однак, земельна ділянка, яка
знаходиться за адресою: м. Львів, вул.
Раппапорта,8 (загальною площею 0,4138 га, в
т.ч. 0,0468 га в межах червоних ліній,
кадастровий номер :01:001:0058)
перебуває у комунальній власності
територіальної громади м. Львова, а
отже, розпоряджатися нею вправі
власник цієї земельної ділянки -
територіальна громада м. Львова в особі
Львівської міської ради.

Проте, як зазначає апелянт, відповідно
до умов договору оренди землі № Ш-1971
від 24.12.2010 року, орендарем земельної
ділянки по вул. Я.Раппапорта, 8 у м.
Львові є ПП «Наш ринок» та Львівська
міська рада, як уповноважений орган
власника даної земельної ділянки,
згоди на заміну сторони у договорі
оренди землі від 24.12.2010 року не
надавала, відповідного рішення про це
нею не приймалося.

Таким чином, апелянт вважає, що ТзОВ
«Наш ринок», не будучи орендарем
земельної ділянки по вул. Раппапорта, 8
у м. Львові, в супереч вимог ст. 8-1 Закону
України «Про оренду землі» внесло у
статутний капітал ТзОВ „Ринок наш"
право користування цією земельною
ділянкою, грубо порушило чинне
законодавства України та права
територіальної громади м. Львова, як
власника цієї земельної ділянки.

З огляду на наведене, апелянт вважає, що
виходячи з вимог ст. 82 ГК України та ст.
89 ЦК України, з метою захисту свого
порушеного права, рішення загальних
зборів учасників ТзОВ „Ринок наш" та
Статуту вказаного товариства, повинні
бути визнанні недійсними, оскільки
містять відомості, які є підставою для
відмови у державній реєстрації
товариства.

Відповідачі та третя особа участь
уповноважених представників у судове
засідання не забезпечили, хоча були
належним чином повідомлені про час та
місце розгляду справи, про що свідчать
повідомлення про вручення поштового
відправлення (а.с. 140-144). Окрім цього,
відповідачі та третя особа відзив на
апеляційну скаргу не подали.

Розглянувши апеляційну скаргу,
вивчивши матеріали справи, оцінивши
наявні в ній докази, заслухавши доводи
та заперечення представника позивача,
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу належить задоволити частково,
виходячи з наступного:

Як вбачається з матеріалів справи,
24.12.2010 року між Львівською міською
радою (орендодавець) та ПП «Наш ринок»
(орендар) укладено договір оренди землі
№ Ш-1971, за умовами якого орендодавець
передав, а орендар прийняв у
користування земельну ділянку за
адресою: м. Львів, вул. Раппапорта, 8,
загальною площею 0,4138 га, в т.ч. 0,0468 га в
межах червоних ліній, кадастровий
номер :01:001:0058.

По акту приймання - передачі від 24.12.2010
року (а.с. 39), орендодавець передав, а
орендар прийняв у строкове, платне
володіння і користування земельну
ділянку площею 0,4138 га, яка знаходиться
за адресою м. Львів, вул. Раппапорта, 8.

Термін дії договору сторони становили
на три роки, до 16.12.2013 року (п. 8 договору).

Як зазначає позивач у позовній заяві,
24.07.2013 року загальними зборами
учасників ТзОВ «Ринок наш», було
прийнято рішення про створення ТзОВ
„Ринок наш", оформлене протоколом № 1.
Учасниками товариства стали ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ТзОВ „Наш ринок" (а.с. 103).

ТзОВ „Наш ринок", як учасник
товариства, внесло до статутного
капіталу ТзОВ „Ринок наш" право
користування земельною ділянкою за
адресою: м. Львів, вул. Раппапорта, 8,
загальною площею 0,4138 га, в т.ч. 0,0468 га в
межах червоних ліній, кадастровий
номер :01:001:0058, яку всі учасники
новоствореного товариства оцінили у
1000,00 грн., що становить 0,05% статутного
капіталу товариства.

Не погодившись з такими діями ТзОВ
„Наш ринок", Львівська міська рада, як
уповноважений орган власника
земельної ділянки - територіальної
громади м. Львова, звернулась до
господарського суду з позовом про
визнання недійсним рішення загальних
зборів учасників ТзОВ „Ринок наш" та
Статуту вказаного товариства, оскільки
ТзОВ «Наш ринок», не будучи орендарем
земельної ділянки по вул. Раппапорта, 8
у м. Львові, всупереч вимог ст. 8-1 Закону
України «Про оренду землі» внесло у
статутний капітал ТзОВ „Ринок наш"
право користування цією земельною
ділянкою, чим порушило чинне
законодавства України та права
територіальної громади м. Львова, як
власника цієї земельної ділянки.

Приймаючи рішення у справі про відмову
у задоволенні позовних вимог, місцевий
господарський суд прийшов до висновку,
що Львівською міською радою способом
захисту свого права обрано вимоги, які
є способом захисту корпоративних прав,
а не власника земельної ділянки,
способи захисту якого встановлені ст.
152 ЗК України.

Колегія суддів з таким висновком
місцевого господарського суду
погоджується, однак вважає, що рішення
належить скасувати виходячи з
наступного:

Предметом позову є певна матеріальна -
правова вимога позивача до
відповідача. Предмет позову
кореспондує зі способами захисту
права, які визначені, зокрема, згідно зі
статтею 16 Цивільного кодексу України
та статтею 20 Господарського кодексу
України.

Відповідно до ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України,
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів. У
випадках, передбачених законодавчими
актами України, до господарського суду
мають право звертатися державні та
інші органи, фізичні особи, що не є
суб'єктами підприємницької діяльності.

Згідно зі ст. 2 ГПК України,
господарський суд порушує провадження
у справі за позовами, зокрема,
підприємств та організацій, які
звертаються до господарського суду за
захистом своїх прав та охоронюваних
законом інтересів, державних та інших
органів, які звертаються до
господарського суду у випадках,
передбачених законодавчими актами
України.

Виходячи із змісту вказаних правових
норм, до господарського суду
звертаються відповідні особи, а суд при
вчиненні провадження у справі з'ясовує
наявність у позивача суб'єктивного
матеріального права або охоронюваного
законом інтересу, на захист якого
подано позов, та у випадку встановлення
факту порушення або оспорювання
наявного у позивача права чи
охоронюваного законом інтересу,
ухвалює відповідне рішення про їх
захист відповідно до врегульованих
законом способів захисту цивільних
прав та інтересів (ст. 16 Цивільного
кодексу України, ст. 20 Господарського
кодексу України).

Статтею 20 ГК України встановлено, що
держава забезпечує захист прав і
законних інтересів суб'єктів
господарювання та споживачів.

Кожний суб'єкт господарювання та
споживач має право на захист своїх прав
і законних інтересів. Права та законні
інтереси зазначених суб'єктів
захищаються шляхом: визнання наявності
або відсутності прав; визнання
повністю або частково недійсними актів
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування, актів інших
суб'єктів, що суперечать законодавству,
ущемляють права та законні інтереси
суб'єкта господарювання або
споживачів; визнання недійсними
господарських угод з підстав,
передбачених законом; відновлення
становища, яке існувало до порушення
прав та законних інтересів суб'єктів
господарювання; припинення дій, що
порушують право або створюють загрозу
його порушення; присудження до
виконання обов'язку в натурі;
відшкодування збитків; застосування
штрафних санкцій; застосування
оперативно-господарських санкцій;
застосування
адміністративно-господарських
санкцій; установлення, зміни і
припинення господарських
правовідносин; іншими способами,
передбаченими законом.

Порядок захисту прав суб'єктів
господарювання та споживачів
визначається цим Кодексом, іншими
законами.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу, при цьому способами захисту
цивільних прав та інтересів можуть
бути: визнання права; визнання
правочину недійсним; припинення дії,
яка порушує право; відновлення
становища, яке існувало до порушення;
примусове виконання обов'язку в натурі;
зміна правовідношення; припинення
правовідношення; відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Під способами захисту права слід
розуміти заходи, прямо передбачені
законом або договором з метою
припинення оспорювання або порушення
суб'єктивних цивільних прав та (або)
усунення наслідків такого порушення.

Як вбачається з позовної заяви,
Львівська міська рада звертаючись з
позовом про визнання недійсними
рішення загальних зборів учасників
ТзОВ "Ринок наш" від 24.07.2013р., оформлене
протоколом №1 загальних зборів
учасників ТзОВ "Ринок наш" та Статуту
ТзОВ "Ринок наш", що затверджений
протоколом загальних зборів учасників
ТзОВ "Ринок наш" №1 від 24.07.2013р.,
зазначає, що підставами для визнання
акта, в тому числі статуту, недійсним є
його відповідність вимогам чинного
законодавства та/або визначеній
законом компетенції органу, який видав
(затвердив) цей акт, а також порушення у
зв'язку його прийняттям прав та
охоронюваних законом інтересів
позивача. Такий висновок, позивач
обґрунтовує тим, ТзОВ «Наш ринок», не
будучи орендарем земельної ділянки по
вул. Раппапорта, 8 у м. Львові, в супереч
вимог ст. 8-1 Закону України «Про оренду
землі» внесло у статутний капітал ТзОВ
„Ринок наш" право користування цією
земельною ділянкою, чим порушило права
територіальної громади м. Львова, як
власника цієї земельної ділянки.

Захист права власності встановлено
главою 29 «Захист права власності»
Цивільного кодексу України, в тому
числі і захист права власності від
порушень, не пов'язаних із позбавленням
володіння (ст. 391 ЦК України). Глава 29 не
містить такого способу захисту права
власності, як визнання недійсним
статуту юридичної особи за позовами
власників.

Так, стаття 393 ЦК України, визначає, що
правовий акт органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, який не відповідає
законові і порушує права власника, за
позовом власника майна визнається
судом незаконним та скасовується.
Власник майна, права якого порушені
внаслідок видання правового акта
органом державної влади, органом влади
Автономної Республіки Крим або органом
місцевого самоврядування, має право
вимагати відновлення того становища,
яке існувало до видання цього акта.

Натомість, згідно Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
розгляду судом корпоративних спорів»
від 24.10.2008 року № 13, (п. 12) з вимогами про
визнання недійсними установчих
документів господарського товариства
можуть звертатися органи Державної
податкової служби України та інші
суб'єкти владних повноважень, що
здійснюють контроль за діяльністю
товариства, а також органи, що
здійснюють державну реєстрацію
юридичних осіб. Такі спори є
публічно-правовими.

Отже, колегія суддів приходить до
висновку, що позовні вимоги міської
ради спрямовано на захист позивачем
права власності на земельну ділянку,
яка є власністю територіальної громади
м. Львова та відповідно до умов
договору оренди землі № Ш-1971 від 24.12.2010
року, перебувала у оренді ПП «Наш
ринок».

Відповідно до ст. 90 ЗК України, порушені
права власників земельних ділянок
підлягають відновленню в порядку,
встановленому законом.

Пунктом 2.9 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики розгляду справ у
спорах, що виникають із земельних
відносин" від 17.05.2011 року № 6,
встановлено, що способи захисту прав
юридичних та фізичних осіб на земельні
ділянки визначені статтею 152
Земельного кодексу України, положення
якої у відповідних правовідносинах
підлягають переважному застосуванню
перед нормами Цивільного кодексу
України та Господарського кодексу
України.

Виходячи з приписів ст. 152 Земельного
кодексу України, власник земельної
ділянки або землекористувач може
вимагати усунення будь-яких порушень
його прав на землю, навіть якщо ці
порушення не пов'язані з позбавленням
права володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб
на земельні ділянки здійснюється
шляхом: визнання прав; відновлення
стану земельної ділянки, який існував
до порушення прав, і запобігання
вчиненню дій, що порушують права або
створюють небезпеку порушення прав;
визнання угоди недійсною; визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування; відшкодування
заподіяних збитків; застосування
інших, передбачених законом, способів.

Таким чином, з положень вищенаведеної
статті Кодексу випливає, що власники та
землекористувачі користуються
захистом не лише від порушень,
пов'язаних із позбавленням права
володіння (віндикаційний позов - вимога
про витребування майна з чужого
незаконного володіння), а й від
порушень, не пов'язаних з позбавленням
володіння (негаторний позов, вимога про
усунення перешкод у здійсненні права
власності).

Отже, у даному випадку вимога позивача
про визнання недійсними рішення
загальних зборів учасників та Статуту
товариства, не може призвести до
відновлення права власності позивача
на земельну ділянку, а тому колегія
суддів апеляційного господарського
суду погоджується з висновком
місцевого господарського суду, що
позивачем обрано невірний спосіб
захисту порушеного права, а тому в
позові Львівської міської ради
належить відмовити.

Однак, як встановлено колегією суддів,
позивачем заявлено позов до
відповідачів, як юридичних осіб, так і
до фізичних осіб - ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 12 ГПК України,
господарським судам підвідомчі справи
у спорах, що виникають із земельних
відносин, в яких беруть участь суб'єкти
господарської діяльності.

Відповідно до положень ст. 21 ГПК
України, сторонами в судовому процесі -
позивачами і відповідачами - можуть
бути підприємства та організації,
зазначені у статті 1 цього Кодексу.

Позивачами є підприємства та
організації, що подали позов або в
інтересах яких подано позов про захист
порушеного чи оспорюваного права або
охоронюваного законом інтересу.
Відповідачами є підприємства та
організації, яким пред'явлено позовну
вимогу.

Відповідно до ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України,
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів. У
випадках, передбачених законодавчими
актами України, до господарського суду
мають право звертатися державні та
інші органи, фізичні особи, що не є
суб'єктами підприємницької діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ГПК України,
провадження у справі підлягає
припиненню, коли спір не підвідомчий
господарському суду. Спір не підлягає
вирішенню в господарських судах,
зокрема, якщо спір за предметною
ознакою підвідомчий господарському
суду, але одна зі сторін не може бути
учасником господарського процесу.

Відповідно до пп. 4.2.5.п. 4.2 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» від 26.12.2011 року № 18
(із змінами і доповненнями),
провадження у справі підлягає
припиненню з посиланням на пункт 1
частини першої статті 80 ГПК України,
якщо при розгляді справи буде
встановлено, що позов подано позивачем
або до відповідача, який не має статусу
юридичної особи або громадянина -
суб'єкта підприємницької діяльності і
не є учасником корпоративних відносин.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що в частині позовних вимог
заявлених до відповідача-3 - ОСОБА_2 та
відповідача-4 - ОСОБА_3, провадження у
справі слід припинити на підставі ч. 1
ст. 80 ГПК України.

Місцевий господарський суд на дану
обставину уваги не звернув і прийняв
рішеня про відмову в позові до
відповідачів, якими є фізичні особи.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення господарського суду
належить скасувати та прийняти нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог Львівської міської ради до ТзОВ
"Ринок наш" та ТзОВ "Наш ринок" -
відмовити, а в частині позовних вимог
до відповідача-3 - ОСОБА_2 та
відповідача-4 - ОСОБА_3, провадження у
справі слід припинити на підставі ч. 1
ст. 80 ГПК України.

Керуючись п. 1 ст. 80, ст.ст. 99, 101, 103, 104, 105
ГПК України, Львівський апеляційний
господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Львівської
міської ради задоволити частково.

2. Рішення господарського суду
Львівської області від 07.05.2014 року
скасувати. Прийняти нове рішення.

3. В позові Львівської міської ради
до ТзОВ "Ринок наш" та ТзОВ "Наш ринок" -
відмовити.

4. Провадження у справі за позовом
Львівської міської ради до ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 - припинити.

5. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України в порядку та строки,
встановлені ст.ст. 109, 110 ГПК України.

Головуючий - суддя
Кордюк Г.Т.

суддя
Давид Л.Л.

суддя
Данко Л.С.