ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2014 року Справа № 921/683/13-г/1

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого: суддів:Черкащенка М.М.
Нєсвєтової Н.М. Грека Б.М.розглянувши
касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Інтеграл"на рішення та постанову
господарського суду міста Києва від
18.02.2014 Київського апеляційного
господарського суду від 07.04.2014у
справі№921/683/13-г/1за позовом1.Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Інтеграл" 2.Товариства з обмеженою
відповідальністю "Науково-виробнича
фірма "Інтеграл"до1.Товариства з
обмеженою відповідальністю "Компанія з
управління активами "ІЗІ Лайф"
2.Публічного акціонерного товариства
"Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк
"Промінвестбанк" в особі філії
"Відділення ПАТ Промінвестбанк в м.
Тернопіль"провизнання договору про
відступлення права вимоги недійснимза
участю представників сторін

від позивача-1: не з'явився;

від позивача-2: не з'явився;

від відповідача-1: Ковтун А.В. - за
довіреністю;

від відповідача-2: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Інтеграл" та
товариство з обмеженою
відповідальністю "Науково-виробнича
фірма "Інтеграл" звернулися до
господарського суду міста Києва з
позовом до товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія з
управління активами "ІЗІ Лайф" та
публічного акціонерного товариства
"Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк
"Промінвестбанк" в особі філії
"Відділення ПАТ Промінвестбанк в м.
Тернопіль" про визнання договору про
відступлення права вимоги недійним.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 18.02.2014, залишеним без змін
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 07.04.2014 у справі
№921/683/13-г/1 у задоволенні позову
відмовлено повністю.

Не погоджуючись з зазначеними
рішеннями судів, ТОВ "Інтеграл"
звернулось до Вищого господарського
суду України з касаційною скаргою, в
якій, посилаючись на неправильне
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, просить
постанову Київського апеляційного
господарського суду від 07.04.2014 та
рішення господарського суду міста
Києва від 18.02.2014 скасувати, прийняти
нове рішення, яким позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі
перегляду справи у касаційній
інстанції, обговоривши доводи
касаційної скарги, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування попередніми судовими
інстанціями норм процесуального права
при ухваленні зазначених судових
рішень, вважає, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, між акціонерним комерційним
промислово-інвестиційним банком
(закрите акціонерне товариство),
правонаступником якого є публічне
акціонерне товариство "Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк "Промінвестбанк", як кредитодавцем
та товариством з обмеженою
відповідальністю "Інтеграл", як
позичальником 12.03.2008 року укладено
Кредитний договір про відкриття
мультивалютної лінії № 03-1/33.

Згідно предмету даного договору банк
надає позичальнику кредит шляхом
відкриття відновлювальної
мультивалютної кредитної лінії у сумі,
яка не може перевищувати 1900000,00 доларів
США або в гривні по курсу НБУ, зі
сплатою 15% річних за кредитом наданим в
гривні та 11% річних за кредитом наданим
в доларах США.

В подальшому між сторонами вносились
зміни до зазначеного кредитного
договору шляхом укладення наступних
договорів: Договір про внесення змін №1
від 06.05.2008р., Договір про внесення змін
№3 від 30.09.2009р., Договір про внесення
змін № 3 від 30.04.2009р., Договір про
внесення змін №5 від 29.01.2010р. та Договір
про внесення змін №6 від 05.07.2010р.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань позичальником за кредитним
договором 12.03.2008р. між акціонерним
комерційним промислово-інвестиційним
банком (закрите акціонерне товариство),
правонаступником якого є публічне
акціонерне товариство "Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк "Промінвестбанк", як кредитором,
товариством з обмеженою
відповідальністю "Науково-виробнича
фірма "Інтеграл", як поручителем та
товариством з обмеженою
відповідальністю "Інтеграл", як
боржником укладено Договір поруки №
04-3.

Відповідно до умов зазначеного
договору поручитель прийняв на себе
зобов'язання перед кредитором нести
солідарну відповідальність з
боржником за виконання останнім своїх
боргових зобов'язань за Кредитним
договором про відкриття
мультивалютної лінії №03-1/33 від 12.03.2008
року.

Згодом, 28.07.2010 між публічним
акціонерним товариством "Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк "Промінвестбанк", як первісним
кредитором та товариством з обмеженою
відповідальністю "Компанія з
управління активами "ІЗІ Лайф" , як
новим кредитором укладено Договір
відступлення права вимоги № 39/82,
відповідно до умов якого первісний
кредитор відступає новому кредитору
належне первісному кредитору право
вимоги за Кредитним договором про
відкриття мультивалютної лінії № 03-1/33
від 12.03.2008 року та Договорами про
внесення змін до Кредитного договору
про відкриття мультивалютної лінії №
03-1/33 від 12.03.2008 року.

До нового кредитора переходять всі без
винятку права та обов'язки первісного
кредитора, відповідача за Кредитним
договором (п. 1.4 договору).

Згідно п. 1.8 договору у зв'язку з
укладенням цього договору, первісним
кредитором здійснюється на користь
нового кредитора відступлення прав за
договорами, що забезпечують виконання
зобов'язань за Кредитним договором, а
саме: Іпотечним договором, посвідченим
приватним нотаріусом Тернопільського
міського нотаріального округу ОСОБА_6
13.03.2008 р., зареєстрований в реєстрі за
№2197 з урахуванням Договору про
внесення змін до іпотечного договору,
посвідченого приватним нотаріусом
Тернопільського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 07.07.2010р.,
зареєстрованого в реєстрі за №4090,
укладеного між первісним кредитором та
ТОВ "Науково-виробнича фірма "Інтеграл"
(іпотекодавцем), а також Договором
поруки №04-3 від 12.03.2008 року, укладеним
між первісним кредитором та
(іпотекодавцем).

Пунктом 2.1 договору передбачено, що
новий кредитор зобов'язаний переказати
первісному кредитору за відступлення
права вимоги за Кредитним договором
9094110,23 грн. у день підписання цього
Договору.

На виконання умов договору новим
кредитором було перераховано 28.07.2010
первісному кредитору за відступлення
права вимоги за Кредитним договором
грошові кошти в сумі 9094110,23 грн., що
підтверджується платіжним дорученням,
в свою чергу первісний кредитор
передав новому кредитору оригінали
усіх документів, які свідчать про право
вимоги за Кредитним договором та
інформацію, яка важлива для їх
здійснення, що підтверджується Актом
приймання-передачі документів.

Звертаючись з позовом до суду, ТОВ
"Інтеграл" та ТОВ "НВФ "Інтеграл"
вказували на те, що договір
відступлення права вимоги є договором
факторингу, який було укладено першим
відповідачем за відсутністю у нього
статусу фінансової установи, що
відповідно до закону має право
здійснювати факторингові операції, а
отже укладений між відповідачами
договір підлягає визнанню недійсним.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог місцевий господарський суд, з
яким погодився суд апеляційної
інстанції виходили з того, що в
оскаржуваному договорі відсутні
ознаки платності, що є притаманним для
договору факторингу, а сума коштів
сплачена новим кредитором первісному
дорівнює сумі кредитної
заборгованості, право вимоги сплати
якої відступлено за цим договором, а
отже в даному випадку суди дійшли
висновку, що договір відступлення,
укладений між відповідачами
відповідає нормам чинного
законодавства і підстави для визнання
його недійсним відсутні.

Колегія суддів Вищого господарського
суду України погоджується з такими
висновками судів, вважає їх
обґрунтованими та такими, що
відповідають матеріалам справи,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямованих на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу
України сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагентів та
визначення умов договору з урахуванням
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Частиною першої ст.638 вказаного кодексу
передбачено, що договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.
Дані положення також закріплені в
главі 20 Господарського кодексу
України.

Частина 1 ст.215 ЦК України встановлює, що
підставою для недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.1077 Цивільного
кодексу України, за договором
факторингу (фінансування під
відступлення права грошової вимоги)
одна сторона (фактор) передає або
зобов'язується передати грошові кошти
в розпорядження другої сторони
(клієнта) за плату (у будь-який
передбачений договором спосіб), а
клієнт відступає або зобов'язується
відступити факторові своє право
грошової вимоги до третьої особи
(боржника).

Договір факторингу спрямований на
фінансування однією стороною іншої
сторони шляхом передачі в її
розпорядження певної суми грошових
коштів. Зазначена послуга за договором
факторингу надається фактором клієнту
за плату, розмір якої визначається
договором. При цьому сама грошова
вимога, передана клієнтом фактору, не
може розглядатись як плата за надану
останнім фінансову послугу.

Таким чином, з огляду на обставини
відсутності будь-якого фінансування
ТОВ "Компанія "Ізі Лайф" діяльності ПАТ
"АКПІБ "Промінвестбанк" в замін на
передачу права вимоги, висновок судів
про те, що оскаржуваний договір від
28.07.2010р. про відступлення права вимоги
за кредитним договором про відкриття
мультивалютної лінії "03-1/33 від 12.03.2008 не
є договором факторингу, а є договором
цесії (уступки права вимоги), є вірним,
тому доводи щодо необхідності для його
укладання у сторін спеціального
правового статусу, зокрема, реєстрації
нового кредитора в якості фінансової
установи відхиляються, як
необґрунтовані.

Враховуючи наведене, колегія суддів
Вищого господарського суду України
приходить до висновку, що під час
розгляду справи судами попередніх
інстанцій на основі повного,
всебічного і об'єктивного дослідження
поданих доказів встановлено фактичні
обставини справи, вірно застосовані
норми матеріального права, а доводи
скаржника не спростовують законності
прийнятих у справі рішень.

Відповідно до ст. 1117 Господарського
процесуального кодексу України,
переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних
обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків судів
попередніх інстанцій та не впливають
на них, а тому підстави для її
задоволення і скасування постанови
Київського апеляційного
господарського суду від 07.04.2014 року та
рішення господарського суду міста
Києва від 18.02.2014 року, що ухвалені з
правильним застосуванням норм
матеріального права та дотриманням
норм процесуального законодавства,
відсутні.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Інтеграл"
залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 07.04.2014 та
рішення господарського суду міста
Києва від 18.02.2014 у справі №921/683/13-г/1
залишити без змін.

Головуючий
М.М. Черкащенко

Судді
Н.М. Нєсвєтова

Б.М. Грек