ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2014 року
Справа № 915/688/14

Господарський суд Миколаївської
області у складі судді: Бритавської
Ю.С.,

при секретарі судового засідання:
Прудниковій Т.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Матківський Т.О.,
довіреність від 22.04.2014р.

від відповідача: Сапожник А.А.,
довіреність від 03.02.2014р. №172/08/07

розглянувши у відкритому судовому
засіданні позовну заяву: Товариства з
обмеженою відповідальністю «Торговий
дім «КАМАЗ» (02105, м. Київ, вул. Павла
Усенка, 8, )

до відповідача: Департаменту
житлово-комунального господарства
Миколаївської міської ради (54001, м.
Миколаїв, вул. Адмірала Макарова, 7, )

про: стягнення 3300000 грн., -

Суть спору: Товариство з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
«КАМАЗ» звернулось до господарського
суду Миколаївської області з позовом
про стягнення з Департаменту
житлово-комунального господарства
Миколаївської міської ради 3300000 грн.

Позовні вимоги мотивовані
невиконанням відповідачем зобов'язань
за договором №1012 про придбання товару
за державні кошти від 23.11.2012р. в частині
оплати поставленого товару -
автопідіймача гідравлічного пожежного
АПГП 30/20-300/206 на шасі КамАЗ-53215 - 1 од.

06.06.2014р. за вх.№10372/14 від відповідача
надійшов відзив на позов та додаткові
документи.

23.06.2014р. за вх.№11434/14 від позивача
надійшли заперечення на відзив
відповідача.

Також 23.06.2014р. за вх.№11455/14 позивачем
надано до суду заяву, відповідно до
якої позивач просить суд окрім
заявленої у позові суми основного
боргу в розмірі 3300000 грн. стягнути з
відповідача також суму інфляції в
розмірі 369600 грн., суму неустойки в
розмірі 120780 грн. та 3% річних в розмірі
154874 грн. При цьому позивачем доплачено
7080 грн. судового збору, докази чого
додані до поданої заяви.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 22 ГПК України
позивач вправі до прийняття рішення по
справі збільшити розмір позовних вимог
за умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених статтею 5
цього Кодексу, в цій частині,
відмовитись від позову або зменшити
розмір позовних вимог. До початку
розгляду господарським судом справи по
суті позивач має право змінити предмет
або підставу позову шляхом подання
письмової заяви.

Передбачені частиною четвертою статті
22 ГПК права позивача збільшити або
зменшити розмір позовних вимог,
відмовитись від позову можуть бути
реалізовані до прийняття рішення судом
першої інстанції. Під збільшенням або
зменшенням розміру позовних вимог слід
розуміти відповідно збільшення або
зменшення кількісних показників за
тією ж самою вимогою, яку було заявлено
в позовній заяві. Згідно з частиною
третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує
позивач. Отже, у разі прийняття судом
зміни (в бік збільшення або зменшення)
кількісних показників, у яких
виражається позовна вимога, має місце
нова ціна позову, виходячи з якої й
вирішується спір, - з обов'язковим
зазначенням про це як у вступній, так і
в описовій частині рішення.

ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не
передбачено права позивача на подання
заяв (клопотань) про «доповнення» або
«уточнення» позовних вимог, або
заявлення «додаткових» позовних вимог
і т.п. Тому в разі надходження до
господарського суду однієї із
зазначених заяв (клопотань) останній,
виходячи з її змісту, а також змісту
раніше поданої позовної заяви та
конкретних обставин справи, повинен
розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру
позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

Право позивача на зміну предмета або
підстави позову може бути реалізоване
лише до початку розгляду господарським
судом справи по суті та лише у суді
першої інстанції шляхом подання до
суду відповідної письмової заяви, яка
за формою і змістом має узгоджуватися
із статтею 54 ГПК з доданням до неї
документів, зазначених у статті 57
названого Кодексу. Заяви про зміну
предмета або підстави позову, які
відповідають вимогам статей 54 і 57 ГПК,
проте подані після початку розгляду
господарським судом справи по суті,
залишаються без розгляду і
приєднуються до матеріалів справи, про
що суд зазначає в описовій частині
рішення, прийнятого по суті спору (або в
ухвалі, якою закінчується розгляд
справи).

Початок розгляду справи по суті має
місце з того моменту, коли
господарський суд після відкриття
судового засідання, роз'яснення (за
необхідності) сторонам та іншим
учасникам судового процесу їх прав та
обов'язків і розгляду інших клопотань і
заяв (про відкладення розгляду справи,
залучення до участі в ній інших осіб,
витребування додаткових доказів тощо)
переходить безпосередньо до розгляду
позовних вимог, про що зазначається в
протоколі судового засідання.

Під предметом позову розуміється певна
матеріально-правова вимога позивача до
відповідача, стосовно якої позивач
просить прийняти судове рішення.
Підставу позову становлять обставини,
якими позивач обґрунтовує свої вимоги
щодо захисту права та охоронюваного
законом інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає
зміну вимоги, з якою позивач звернувся
до відповідача, а зміна підстав позову -
це зміна обставин, на яких ґрунтується
вимога позивача.

Така ж правова позиція викладена і у
п.п. 3.10-3.12 постанови Пленуму ВГСУ від
26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» (з наступними
змінами і доповненнями).

У позовній заяві позивачем заявлено
лише одну позовну вимогу - про
стягнення основного боргу в розмірі
3300000 грн.

У заяві за вх.№11455/14 від 23.06.2014р., яку
позивач визначає як заяву про
збільшення позовних вимог, позивач
просить суд окрім заявленої у позові
суми основного боргу в розмірі 3300000 грн.
стягнути з відповідача також суму
інфляції в розмірі 369600 грн., суму
неустойки в розмірі 120780 грн. та 3% річних
в розмірі 154874 грн.

Таким чином, подана позивачем 23.06.2014р.
за вх.№11455/14 заява за своєю правовою
суттю є заявою про зміну предмету
позову.

Як свідчать матеріали справи,
господарський суд почав розгляд справи
по суті в судовому засіданні 10.06.2014р.,
про що свідчить протокол судового
засідання від 10.06.2014р. Заяву, якою
змінено предмет позову, позивачем
подано 23.06.2014р., тобто після початку
розгляду господарським судом справи по
суті, у зв'язку з чим заява позивача за
вх.№11455/14 від 23.06.2014р. залишається без
розгляду з приєднанням її до
матеріалів справи, а судовий збір,
сплачений позивачем за її розгляд, -
слід повернути.

В судовому засіданні 23.06.2014р. позивачем
надано до суду додаткові документи, які
залучено судом до матеріалів справи.

У судових засіданнях представники
позивача підтримали заявлені позовні
вимоги в повному обсязі та просили їх
задовольнити.

Представник відповідача у судових
засіданнях проти задоволення позовних
вимог заперечив, у задоволенні позову
просив відмовити.

У відповідності до ст. 77 ГПК України у
судовому засіданні 10.06.2014р.
оголошувалась перерва до 23.06.2014р. о 15:00.

Відповідно до вимог ст. 85 ГПК України в
судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представників сторін,
господарський суд встановив:

23.11.2012р. між Департаментом
житлово-комунального господарства
Миколаївської міської ради (Замовник,
відповідач) та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
«КАМАЗ» (Постачальник, позивач)
укладений договір №1012 про придбання
товару за державні кошти, за умовами
якого Постачальник зобов'язався
поставити, а Замовник прийняти та
оплатити за кошти місцевого бюджету,
кошти державного бюджету спеціальну
автотехніку, а саме: код 34.10.5 -
автомобільні спеціальні та
спеціалізовані (придбання
комунального спецавтотранспорту -
автопідіймач гідравлічний пожежний
АПГП 30/20-300/206 на шасі КамАз-53215 - 1 од.) на
умовах цього договору.

Згідно з п.2.1 договору якість товару, що
є предметом постачання за даним
договором, повинна відповідати
технічним умовам ТУ У 31.1-2:2007
«Автопідйомник гідравлічний пожежний
АПГП-30/20-300/206».

Відповідно до п.п. 3.1-3.3 договору ціна
цього договору згідно з проведеною
процедурою закупівлі становить 3300000
грн., в т.ч. ПДВ 660000 грн. Всі платежі за
товар здійснюються в національній
валюті України у безготівковій формі
шляхом перерахування на поточний
рахунок Постачальника. Ціна цього
договору може бути зменшена за
взаємною згодою.

У відповідності до п.п. 4.1, 4.2, 5.1 договору
передача товару здійснюється за
адресою: м. Миколаїв, вул. Гмирьова, 4.
Замовник перевіряє технічний стан та
комплектність товару в момент його
прийомки від Постачальника. Строк
(термін) отримання товару: до 31.12.2012р.

За п.6.1.1 договору Замовник зобов'язаний
своєчасно та в повному обсязі сплатити
за поставлений товар.

Пунктом 6.1.3 договору встановлений
обов'язок Замовника попередити про
можливість зменшення обсягів
закупівлі залежно від реального
фінансування видатків.

Відповідно до п.п. 6.2.1-6.2.4 договору
Замовник має право: достроково
розірвати цей договір у разі
невиконання зобов'язань
Постачальником, повідомивши про це
його у строк п'яти календарних днів;
зменшувати обсяг поставки товару та
загальну вартість цього договору
залежно від реального фінансування
видатків. У такому разі сторони вносять
відповідні зміни до цього договору;
повернути Акт Постачальнику без
здійснення оплати в разі неналежного
оформлення технічної документації на
спецтехніку (відсутність печатки,
підписів тощо); відмовитись від
прийняття товару у разі виявлення
недоліків, які виключають можливість
їх використання відповідно до мети,
зазначеної у договорі придбання або
тендерних документах, і не можуть бути
усунені сторонами або третьою особою.

Пунктом 6.4.1 договору передбачено право
Постачальника своєчасно та в повному
обсязі отримувати плату за поставлений
товар.

Пунктом 10.1 договору визначено, що цей
договір набирає чинності з моменту
підписання і діє до 31.12.2012р., водночас до
повного виконання сторонами своїх
зобов'язань.

На виконання договірних зобов'язань
позивачем 14.12.2012р. було поставлено
відповідачу автопідіймач гідравлічний
пожежний АПГП 30/20-300/206 на шасі КАМАЗ-53215
в кількості 1 од. за ціною 3300000 грн., що
підтверджується видатковою накладною
від 14.12.2012р. №РНа-000106, довіреністю на
отримання матеріальних цінностей від
14.12.2012р. №110, (а.с. 48-49).

Натомість відповідач своїх договірних
зобов'язань в частині своєчасної та
повної оплати поставленого товару не
виконав.

Як свідчать матеріали справи,
позивачем було направлено відповідачу
претензію на суму 3300000 грн., вимогу про
погашення наявної заборгованості.

У надісланому позивачу листі від
24.12.2013р. за вих.№7092/0807 відповідачем
повідомлено, що вживаються всі можливі
заходи щодо виконання умов договору.

Між тим, на даний час оплату
поставленого позивачем за договором
№1012 про придбання товару за державні
кошти від 23.11.2012р. товару відповідачем
не здійснено, що і стало підставою для
звернення позивача до господарського
суду з відповідним позовом.

Заперечуючи проти задоволення
позовних вимог, відповідач вказує на
те, що порушення договірних зобов'язань
сталося не з його вини, у зв'язку з чим у
відповідності до п.7.3 укладеного між
сторонами договору та вимог чинного
законодавства відповідач звільняється
від відповідальності за порушення
зобов'язання. Окрім того, відповідач
посилається на п.6.1 укладеного між
сторонами договору, яким передбачено
право відповідача зменшити обсяги
закупівлі залежно від реального
фінансування видатків. Відповідач
вказує, що з вартості автопідіймача
гідравлічного пожежного АПГП 30/20-300/206
на шасі КамАз-53215 у сумі 3300000 грн.
грошові кошти в розмірі 2928229 грн. - це
субвенція з державного бюджету, а 371771
грн. - кошти місцевого бюджету. При
цьому, надання субвенції з державного
бюджету не відноситься до повноважень
відповідача. Щодо коштів, які
виділяються з місцевого бюджету,
відповідач вказує на відсутність у
нього власних грошових коштів на
рахунках, а ті кошти, які надходять з
місцевого бюджету, є цільовими та
направлені на конкретні заходи,
виходячи з чого виконання зобов'язання
перед позивачем можливе лише у разі
надходження відповідного
фінансування. Окрім того, відповідач
зазначає про те, що зареєстрував в
органах казначейства платіжні
доручення на всю суму договору, що на
його думку свідчить про вжиття ним усіх
заходів щодо здійснення оплати за
договором №1012 про придбання товару за
державні кошти від 23.11.2012р.

Заперечуючи проти доводів відповідача,
позивач зауважує на порушення
відповідачем умов договору №1012 про
придбання товару за державні кошти від
23.11.2012р. в частині оплати поставленого
товару, з огляду на що на думку позивача
є всі підстави для задоволення
заявлених позовних вимог.

Також з матеріалів справи вбачається,
що постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 19.09.2013р. у
справі №915/652/13, залишеною без змін
постановою Вищого господарського суду
України від 02.12.2013р., відмовлено у
задоволенні позову Прокурора міста
Миколаєва в інтересах держави до
Департаменту житлово-комунального
господарства Миколаївської міської
ради та Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
«КАМАЗ» за участю третьої особи без
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача-1 - Головного
управління Державної служби України з
надзвичайних ситуацій у Миколаївській
області про визнання недійсними
результатів закупівлі товару за
державні кошти та договору від 23.11.2012р.
№1012.

Проаналізувавши наявні у справі докази
та надавши їм правову оцінку, суд
дійшов висновку про задоволення
позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 175 ГК України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

За ст. 509 ЦК України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію або утриматися від певної
дії, а кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків є, зокрема, договори та інші
правочини (п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України).

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором
поставки продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ч.1, ч.7 ст. 193 ГК
України, які кореспондуються з
вимогами ст. 526 ЦК України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Не допускаються
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

В силу вимог ч.ч. 1-3 ст. 692 ЦК України
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару. Покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару. Договором
купівлі-продажу може бути передбачено
розстрочення платежу. У разі
прострочення оплати товару продавець
має право вимагати оплати товару та
сплати процентів за користування
чужими грошовими коштами.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Якщо строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

В силу вимог ст. 610, ч.2 ст. 615 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Одностороння
відмова від зобов'язання не звільняє
винну сторону від відповідальності за
порушення зобов'язання.

Господарським судом встановлено, що
між сторонами у справі 23.11.2012р.
укладений договір №1012 про придбання
товару за державні кошти, за яким
позивач належним чином виконав свої
договірні зобов'язання, поставивши
відповідачу передбачений договором
товар - автопідіймач гідравлічний
пожежний АПГП 30/20-300/206 на шасі КамАЗ-53215
у кількості 1 од.

Між тим, як встановлено судом,
відповідач свої договірні зобов'язання
щодо повної та своєчасної оплати
поставленого товару належним чином не
виконав, внаслідок чого у нього виникла
заборгованість перед позивачем у
розмірі 3300000 грн.

Посилання відповідача на п.6.1 договору
в якості підстави для відмови у
задоволенні заявленого позову є
необґрунтованими, з огляду на таке.

Пунктом 6.1 укладеного між сторонами
договору передбачене право
відповідача на попередження позивача
про можливість зменшення обсягів
закупівлі залежно від реального
фінансування видатків.

Відповідно до п.6.2.2 договору Замовник
має право зменшувати обсяг поставки
товару та загальну вартість цього
договору залежно від реального
фінансування видатків. У такому разі
сторони вносять відповідні зміни до
цього договору.

Між тим, зменшення обсягів закупівлі не
мало місце, відповідачем отримано
товар в передбаченому договором обсязі
на передбачену договором суму - 3300000
грн. Жодних попереджень позивачу про
можливість зменшення обсягів
закупівлі відповідач не здійснював,
проти чого він і сам не заперечує. Ціна
договору за взаємною згодою сторін не
зменшувалась. Зміни до договору
відносно зменшення обсягів поставки
товару та загальної вартості цього
договору сторонами не вносились. Від
прийняття товару відповідач не
відмовлявся.

Договором №1012 про придбання товару за
державні кошти від 23.11.2012р. чітко
встановлений обов'язок відповідача в
строк до 31.12.2012р. сплатити за
поставлений товар обумовлену
договором суму (п.п. 1.1, 3.1, 3.2, 5.1, 6.1.1, 6.4.1
договору). Відповідачем вказаний
обов'язок належним чином не виконано.

Посилання відповідача на п.7.3 договору
також не створюють підстав для відмови
у задоволенні позову, з огляду на
наступне.

Умовами п.7.3 укладеного між сторонами
договору передбачено, що сторони не
несуть відповідальності за порушення
своїх зобов'язань за цим договором,
якщо воно сталося не з їх вини. Сторона
вважається невинуватою, якщо вона
доведе, що вжила всіх залежних від неї
заходів для належного виконання
зобов'язання.

Аналогічне встановлено і вимогами
чинного законодавства, зокрема, главою
51 ЦК України встановлені правові
наслідки порушення зобов'язання та
відповідальність за порушення
зобов'язання.

Так, у відповідності до вимог ст. 611 ЦК
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: 1)
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3)
сплата неустойки; 4) відшкодування
збитків та моральної шкоди.

Згідно з вимогами ст. 617 ЦК України, які
кореспондуються з вимогами ст. 218 ГК
України, особа, яка порушила
зобов'язання, звільняється від
відповідальності за порушення
зобов'язання, якщо вона доведе, що це
порушення сталося внаслідок випадку
або непереборної сили. Не вважається
випадком, зокрема, недодержання своїх
обов'язків контрагентом боржника,
відсутність на ринку товарів,
потрібних для виконання зобов'язання,
відсутність у боржника необхідних
коштів.

Відповідальність за порушення
грошового зобов'язання встановлена ст.
625 ЦК України, згідно з якою боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

При цьому не слід ототожнювати
обов'язок відповідача виконати своє
договірне зобов'язання з настанням у
нього відповідальності за невиконання
зобов'язання.

Ані умовами укладеного між сторонами
договору, ані вимогами чинного
законодавства не встановлено підстав
для звільнення відповідача за виниклих
обставин від обов'язку виконати
зобов'язання та сплатити за
поставлений товар.

Іншого відповідачем не доведено.

При цьому притягнення відповідача до
відповідальності за порушення
договірних зобов'язань не є предметом
судового розгляду по даній справі.

Посилання відповідача на відсутність
грошових коштів на його рахунках та
реєстрація заборгованості в органах
казначейства також не можуть бути
підставами для невиконання ним своїх
договірних зобов'язань.

Наявність чи відсутність бюджетного
фінансування не залежить від волі та
дій позивача, що порушує його право на
отримання коштів за поставлений по
договору товар. Відповідач, як бюджетна
установа, не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання,
зумовленої відсутністю коштів у
бюджеті.

Така ж правова позиція викладена і у
постанові Вищого господарського суду
України від 29.02.2012р. у справі №37/414-14/202.

Окрім того, слід зазначити також, що
статтею 204 ЦК України встановлена
презумпція правомірності правочину, а
саме, передбачено, що правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Договір №1012 про придбання товару за
державні кошти від 23.11.2012р.
оскаржувався в судовому порядку, та
постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 19.09.2013р. у
справі №915/652/13, залишеною без змін
постановою Вищого господарського суду
України від 02.12.2013р., відмовлено у
задоволенні позову Прокурора міста
Миколаєва в інтересах держави до
Департаменту житлово-комунального
господарства Миколаївської міської
ради та Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
«КАМАЗ» за участю третьої особи без
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача-1 - Головного
управління Державної служби України з
надзвичайних ситуацій у Миколаївській
області про визнання недійсними
результатів закупівлі товару за
державні кошти та договору від 23.11.2012р.
№1012.

Враховуючи все вищевикладене,
господарський суд доходить до висновку
про обґрунтованість, підставність та
необхідність задоволення позовних
вимог ТОВ «Торговий дім «КАМАЗ» в
повному обсязі.

Інші наявні в матеріалах справи
документи вищевикладених висновків
суду не спростовують.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України
судові витрати позивача по сплаті
судового збору покладаються на
відповідача.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю «Торговий
дім «КАМАЗ» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Департаменту
житлово-комунального господарства
Миколаївської міської ради (54001, м.
Миколаїв, вул. Адмірала Макарова, 7, ) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «Торговий
дім «КАМАЗ» (02105, м. Київ, вул. Павла
Усенка, 8, код ЄДРПОУ 31570 (три
мільйони триста тисяч) грн. боргу та 66000
(шістдесят шість тисяч) грн. судового
збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Згідно з ч.5 ст. 85 ГПК України рішення
господарського суду набирає законної
сили після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
господарським судом.

Рішення може бути оскаржене протягом
десяти днів з дня його підписання до
Одеського апеляційного господарського
суду через господарський суд
Миколаївської області.

Повне рішення складено 01 липня 2014 року.

Суддя
Ю.С. Бритавська