РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

23 червня 2014 року
Справа № 918/43/14

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючого судді Саврій
В.А.

судді Дужич
С.П. ,

судді
Мамченко Ю.А.

при секретарі судового засідання
Баклан Н.С.

За участю представників:

позивача - Івасюк Тарас Іванович (
довіреність № 436/11.5.2 від 21.10.2013 р. )

відповідача - Оводюк Олександр
Сергійович ( довіреність № б/н від
01.01.2014 р. )

третьої особи - не з'явилися

розглянувши апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
"ВТБ Банк" на рішення господарського
суду Рівненської області від 31.03.14 р. у
справі № 918/43/14

за позовом публічного акціонерного
товариства "ВТБ Банк" (м. Київ)

до приватного підприємства - фірми
"Екохім" (м. Рівне)

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору:
ОСОБА_3 (м. Рівне)

про стягнення в сумі 448 365 грн. 10 коп.

ВСТАНОВИВ:

У січні 2014 року публічне акціонерне
товариство "ВТБ Банк" звернулося до
господарського суду Рівненської
області з позовом до приватного
підприємства - фірми "Екохім",
посилаючись на те, що в рамках
укладеної між відкритим акціонерним
товариством "ВТБ Банк",
правонаступником якого є позивач, та
ОСОБА_3 Генеральної угоди від 3 жовтня
2007 року № 03, 16 жовтня 2007 року між
позивачем та позичальником був
укладений кредитний договір №
17.11-03/07-СК, за умовами якого банк надав
останньому кредит у розмірі 50000 доларів
США 00 центів зі строком користування до
15 жовтня 2014 року під 14,5 процентів
річних, а позичальник, у свою чергу,
зобов'язався своєчасно повернути
кредитору суму отриманого кредиту,
сплатити нараховані проценти, а також
виконати всі інші умови даного
договору. А на забезпечення належного
виконання кредитних зобов'язань
боржника, що випливають з цієї угоди, 16
жовтня 2007 року між банком, ОСОБА_3 та
підприємством було укладено договір
поруки № 17.11-03/07-ДП02, за яким останнє
зобов'язалося відповідати перед банком
за виконання позичальником своїх
зобов'язань за вищенаведеним кредитним
договором та додатковими угодами до
нього як солідарний боржник.

Рішенням господарського суду
Рівненської області від 31.03.2014 р. у
справі №918/43/14 (суддя Павленко Є.В.) в
позові публічного акціонерного
товариства "ВТБ Банк" до приватного
підприємства - фірми "Екохім", за участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору:
ОСОБА_3 про стягнення в сумі 448 365 грн. 10
коп. - відмовлено.

Приймаючи рішення, суд першої
інстанції виходив з того, що позовні
вимоги не відповідають чинному
законодавству і фактичним обставинам
справи, не підтверджені належними
доказами (т.2, арк.справи 50-53).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
позивач - публічне акціонерне
товариство "ВТБ Банк" звернувся через
господарський суд Рівненської області
з апеляційною скаргою (т.2, арк.справи
81-85).

Апелянт стверджує, що оскільки у
кредитному договорі (договір про
внесення №3 від 30.08.2011р. до кредитного
договору) строк виконання основного
зобов'язання чітко визначений - строк
повного погашення кредиту є 15 жовтня 2016
року, тому у ПАТ "ВТБ Банк" строк
пред'явлення вимоги до поручителя про
виконання порушеного зобов'язання
боржника щодо повернення кредиту,
становить до 15 квітня 2017 року.

При обґрунтуванні апеляційних вимог,
скаржник посилається на норми ч.1,2 ст.251,
ч.2 ст.252, ст.526, ч.1 ст.554, ч.4 ст.559
Цивільного кодексу України, п.24
Постанови №5 Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України із
розгляду кримінальних і цивільних
справ від 30.03.2012р "Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин", п.2 листа
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справи від 27.09.2012р. №10-1393/0/4-12.

Просить скасувати рішення
господарського суду Рівненської
області від 31.03.2014р. у справі №918/43/14 та
прийняти нове, яким задоволити позов.

Ухвалою Рівненського
апеляційного господарського суду від
19.05.2014р. прийнято апеляційну скаргу ПАТ
"ВТБ Банк" до провадження та призначено
до слухання на 11.06.2014р.

У зв'язку із неможливістю прийняти
участь в судовому засіданні зі справи
№918/43/14 судді Василишина А.Р., через
участь в судових засіданнях в складі
колегій суддів по інших справах та
відповідно до затверджених складів
колегій, розпорядженням голови суду
від 10.06.2014р. у справі визначено колегію
суддів у складі: головуючий суддя
Саврій В.А., суддя Дужич С.П., суддя
Мамченко Ю.А.

У судовому засіданні апеляційної
інстанції 11.06.2014р. представник третьої
особи заперечив апеляційну скаргу,
стверджував про її безпідставність та
необгрунтованість. Просив суд залишити
рішення суду першої інстанції без змін,
а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвалою від 11.06.2014р. розгляд справи
відкладено на 23.06.2014р.

Відповідач 20.06.2014р. подав через
канцелярію Рівненського апеляційного
господарського суду письмовий відзив
на апеляційну скаргу (вх.№12329/14,
арк.справи 107-109), в якому заперечує
проти доводів скаржника.

У відзиві відповідач зазначає, що з
доданого до матеріалів справи листа
від 29.11.2012р. №974/1200-2 вбачається вимога
позивача до боржника - ОСОБА_3 повернути
всю суму отриманих за кредитним
договором коштів протягом 30 (тридцяти)
календарних днів від дати одержання
цього листа. Даний лист-вимогу ОСОБА_3
отримав 03.12.2012р., то у відповідності до
вищенаведеного строк виконання
основного зобов'язання закінчився
03.01.2013р. Оскільки у договорі поруки не
встановлено строк дії поруки, тому
шестимісячний термін для пред'явлення
вимоги до поручителя, який
передбачений ч.4 ст.559 ЦК України,
розпочався 03.01.2013р. та закінчився
03.06.2013р.

При обгронтуванні відзиву на
апеляційну скаргу відповідач
посилається на норми ч.1 ст.553, ч.4 ст.559
Цивільного кодексу України, п.24
Постанови №5 Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України із
розгляду кримінальних і цивільних
справ від 30.03.2012р., позицію ВСУ
викладену у постанові від 29 січня 2014
року

Вважає апеляційну скаргу
безпідставною та необґрунтованою,
просить суд рішення господарського
суду Рівненської області від 31.03.2014р. у
справі №918/43/14 залишити без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції 23.06.2014р. представник позивача
підтримав доводи та вимоги апеляційної
скарги, з підстав викладених в ній.
Просить суд рішення господарського
суду Рівненської області від 31.03.14 р. у
справі № 918/43/14 скасувати та прийняти
нове, яким задоволити позов.

Представник відповідача заперечив
апеляційну скаргу, посилаючись на
доводи викладені у відзиві на
апеляційну скаргу. Просить суд рішення
залишити без змін, а апеляційну скаргу -
без задоволення.

В судове засідання суду апеляційної
інстанції представник третьої особи не
з'явився, клопотання про відкладення
розгляду справи не подавав, причини
неявки суду не повідомив. Про час та
місце розгляду скарги був повідомлений
у встановленому порядку.

Зважаючи на надані представником
третьої особи пояснення у судовому
засіданні 11.06.2014р., враховуючи приписи
ст. 101 ГПК України про межі перегляду
справ в апеляційній інстанції, ст. 102
ГПК України про строки розгляду
апеляційної скарги та той факт, що
неявка в засідання суду представників
сторін, належним чином та відповідно до
законодавства повідомлених про дату,
час та місце розгляду справи, не
перешкоджає перегляду оскарженого
рішення, судова колегія визнала за
можливе розглянути апеляційну скаргу
за відсутності представника ОСОБА_3.

Розглядом матеріалів справи
встановлено:

03.10.2007р. відкрите акціонерне товариство
"ВТБ Банк", правонаступником якого є
публічне акціонерне товариство "ВТБ
Банк", та ОСОБА_3 уклали генеральну
угоду №03, за умовами якої
вищезазначений банк на умовах
забезпечення, строковості, повернення,
плати за користування та цільового
характеру використання, зобов'язався
надавати клієнту кредитні кошти в
порядку і на умовах, визначених у
кредитних договорах, договорах про
відкриття мультивалютної кредитної
лінії, договорах про відкриття
кредитної лінії, договорах про
відкриття валютної кредитної лінії,
укладених у рамках цієї угоди і які є її
невід'ємними частинами (т.2, арк.справи
15-22). Угода підписана третьою особою та
повноважним представником банку, а
також скріплена печаткою останнього.

Пунктом 2.2 даної генеральної угоди
передбачено, що умови надання, термін
погашення та розмір кожного кредиту
оформлюється кредитними договорами,
які є невід'ємними частинами цієї
угоди.

В рамках вищезазначеної угоди, 16.10.2007р.
ВАТ "ВТБ Банк", правонаступником якого є
ПАТ "ВТБ Банк", та ОСОБА_3 був укладений
кредитний договір №17.11-03/07-СК, за
умовами якого даний банк для
задоволення споживчих потреб
позичальника надав останньому кредит у
розмірі 50000,00 доларів США зі строком
користування до 15 жовтня 2014 року та
сплатою 14,5 процентів річних за
користування кредитними коштами, а
ОСОБА_3, у свою чергу, зобов'язався
своєчасно повернути кредитору суму
отриманого кредиту, сплатити
нараховані проценти та комісійну
винагороду, а також виконати всі інші
умови даного договору (т. 1, арк.справи
14-16). Договір був підписаний третьою
особою та повноважним представником
банку, а також скріплений печаткою цієї
юридичної особи.

На забезпечення належного виконання
кредитних зобов'язань боржника, що
випливають з цієї угоди, 16.10.2007р. між
відкритим акціонерним товариством "ВТБ
Банк", правонаступником якого є
позивач, ОСОБА_3 та приватним
підприємством - фірмою «Екохім» було
укладено договір поруки № 17.11-03/07-ДП02,
за яким останнє зобов'язалося
відповідати перед банком як солідарний
боржник за виконання позичальником
своїх зобов'язань за вищенаведеним
кредитним договором та додатковими
угодами до нього. Вказаний договір
підписаний повноважними
представниками його сторін та
скріплений печатками цих юридичних
осіб, та підписаний ОСОБА_3.

Як встановлено п.2 даного договору,
поручитель поручається перед банком за
виконання позичальником зобов'язань
щодо повернення кредиту, сплати
процентів за користування кредитом,
комісій, пені, штрафних санкцій та
збитків, розмір, термін, умови
повернення та сплати яких
встановлюються кредитним договором
від 16 жовтня 2007 року №17.11-03/07-СК та
будь-якими додатковими угодами до
нього (у тому числі збільшуючими
основне зобов'язання).

Пунктом 4 вказаної угоди передбачено,
що у разі невиконання зобов'язань за
кредитним договором, поручитель та
позичальник відповідають перед банком
як солідарні боржники.

Відповідно п.5 договору, поручитель
відповідає перед банком у тому ж
обсязі, що і позичальник, включаючи
сплату кредиту, процентів за
користування кредитом, комісій, пені,
інших платежів, передбачених кредитним
договором.

Згідно п.11, договір вступає в дію з
моменту його підписання і діє до
повного виконання зобов'язань за
кредитним договором.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
відзиву, вивчивши матеріали справи,
наявні в ній докази, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, Рівненський
апеляційний господарський суд прийшов
до висновку про наступне:

Як встановлено ст.509 Цивільного кодексу
України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку (ст.173 Господарського кодексу
України).

Згідно ст.193 Господарського кодексу
України, суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин,
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до вимог, що у певних умовах ставляться.

Відповідно ст.525 Цивільного кодексу
України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, крім
випадків, передбачених законом або
договором.

Згідно ст.1054 Цивільного кодексу
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Статтею 536 Цивільного кодексу України
визначено, що за користування чужими
грошовими коштами боржник зобов'язаний
сплачувати проценти, якщо інше не
встановлено договором між фізичними
особами.

Як вбачається з п.1.1. кредитного
договору, граничний термін
користування кредитними коштами
становить 15 жовтня 2014 року.

Пунктом 1.1 Кредитного договору
передбачено, що базова процентна
ставка за кредитом встановлюється на
рівні 14,5% річних.

Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Кореспондуючу
норму містить стаття 629 ЦК України.

Згідно із ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Як свідчать матеріали справи, позивач
належним чином виконав свій обов'язок
по кредитному договору щодо надання
позичальнику грошових коштів (кредиту)
у розмірі 50 000,00 дол. США.

Однак позичальник не виконував
належним чином свої зобов"язання щодо
повернення кредитних коштів, що стало
підставою для звернення ПАТ "ВТБ Банк"
до суду.

В результаті порушення умов кредитного
договору щодо строків користування
кредитом та повного погашення боргових
зобов'язань за кредитним договором,
враховуючи положення кредитного
договору, колегія суддів вважає, що з
позичальника підлягають стягненню
кредитні кошти.

Статтею 546 Цивільного кодексу України
передбачено, що виконання зобов'язання
може забезпечуватися, зокрема,
неустойкою. Одним із видів неустойки є
пеня, яка обчислюється у відсотках від
суми несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Так, відповідно до п. 7.1. кредитного
договору, у разі прострочення
позичальником строків виконання
будь-якого з грошових зобов'язань,
позичальник зобов'язаний сплатити на
користь банку пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла у період
за який оплачується пеня, за кожен день
прострочення заборгованості за
кредитом враховуючи день погашення з
розрахунку факт/факт.

Відповідно до п. 7.1. Кредитного
договору, пеня та інші штрафні санкції
за неналежне виконання позичальником
своїх зобов'язань за цим договором
розраховуються банком і сплачуються
позичальником у національній валюті на
дату здійснення платежу із розрахунку
факт/360.

Перевіривши у апеляційному
провадженні, здійснені позивачем,
розрахунки пені на суму прострочених
грошових зобов'язань - суми кредиту та
процентів за його користування,
колегія суддів вважає, що зазначений
розрахунок здійснений вірно, з
врахуванням положень ЦК України, умов
кредитного договору, положень п.6 ст.232
ГК України, ст.258 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 1050 Цивільного
кодексу України якщо позичальник
своєчасно не повернув суму позики, він
зобов'язаний сплатити грошову суму
відповідно до ст. 625 ЦК України.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу
України передбачена відповідальність
за порушення грошового зобов'язання, а
саме: боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу - кредитора зобов'язаний
сплатити суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Отже, загальна сума боргу ОСОБА_3 перед
позивачем внаслідок неналежного
виконання зобов'язань за договором про
надання кредиту станом на 23.12.2013 р.
становить 56 094,72 дол. США, що за
офіційним курсом долара США до гривні,
встановленим НБУ станом на 23.12.2013 року
становить 448 365,10 грн.

Як зазначалось вище, в забезпечення
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором між позивачем та
ПП «Екохім» був укладений договір
поруки №17.11-03/07-ДП02 від 16.10.2007р..

Відповідно до умов договору поруки
відповідач на добровільних засадах
поручається перед позивачем щодо
повернення кредиту, перерахування
плати за користування кредитом,
комісій, пені, штрафних санкцій та
збитків, розмір, термін, умови
повернення та сплати яких
встановлюється кредитним договором.

Відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу
України за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

Згідно ч.1 ст. 554 Цивільного кодексу
України у разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитом як солідарні боржники,
якщо договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Частинами 1, 2 статті 553 Цивільного
кодексу України передбачено, що за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. Порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі.

Відповідно до ч.4 ст.559 Цивільного
кодексу України порука припиняється
після закінчення строку, встановленого
в договорі поруки. У разі, якщо такий
строк не встановлено, порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя.

Як було зазначено вище, п.11 спірного
договору поруки передбачено, що даний
правочин вступає в дію з моменту його
підписання і діє до повного виконання
зобов'язань за кредитним договором.

Згідно з частиною 1 статті 251 ЦК України
строком є певний період у часі, зі
спливом якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями,
тижнями, днями або годинами (частина 1
статті 252 ЦК України).

Водночас відповідно до частини 2 статті
251 ЦК України терміном є певний момент у
часі, з настанням якого пов'язана дія чи
подія, яка має юридичне значення.

Відтак, з настанням певної події, яка
має юридичне значення, законодавець
пов'язує не строк, а термін, який
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати.

Таким чином, умови договору поруки щодо
його дії до повного виконання усіх
зобов'язань позичальника перед
кредитором за кредитним договором не
свідчать про те, що даним договором
встановлено строк припинення поруки в
розумінні статті 251 та частини 4 статті
559 ЦК України.

Оскільки в даному договорі сторони не
встановили строк припинення поруки, до
спірних правовідносин застосуванню
підлягає норма частини 4 статті 559 ЦК
України, яка регламентує, що порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя.

Аналогічна правова позиція викладена у
постановах Верховного Суду України від
21 травня 2012 року у справі № 6-48 цс 11, від
23 травня 2012 року № 6-33 цс 12 та від 18 липня
2012 року № 6-78 цс 12.

Відповідно до пункту 7.7 кредитного
договору від 16 жовтня 2007 року №
17.11-03/07-СК (з урахуванням договору про
внесення змін до цієї угоди від 9
вересня 2009 року № 1) банк має право
вимагати дострокового погашення
кредиту, сплати нарахованих процентів,
можливої неустойки, комісій та/або
інших можливих платежів у разі
порушення позичальником зобов'язань,
що випливають/випливатимуть з умов
кредитних договорів/договорів
забезпечення, що укладені/будуть
укладені у майбутньому між
позичальником та банком, в рамках
надання позичальникові кредитних
коштів. Банк має право вимагати від
позичальника здійснити дострокове
погашення протягом 30 календарних днів
з дати відправлення позичальнику
відповідного повідомлення банку з
вимогою дострокового погашення.

У пункті 7.8 сторони кредитного договору
погодили, що у разі відмови
позичальника щодо дострокового
погашення кредиту при настанні
випадків, передбачених пунктом 7.7, банк
має право здійснити будь-які дії,
направлені на виконання зобов'язань
позичальника за цим кредитним
договором, у тому числі, зокрема,
звернутися до поручителів/майнових
поручителів.

Згідно з пунктом 5.2 вказаної угоди (з
урахуванням договору про внесення змін
до цього правочину від 30 серпня 2011 року
№ 3) банк має право відмовити
позичальнику в наданні кредиту або
вимагати дострокового повернення
кредиту, сплати нарахованих процентів,
можливої неустойки, комісійної
винагороди та виконання зобов'язань за
договором у випадках, передбачених цим
договором або чинним законодавством
України, зокрема, невиконання
(неналежного виконання) зобов'язань
щодо сплати платежів, а також
комісійної винагороди, неустойки тощо,
передбачених умовами цього договору,
затримання позичальником сплати
частини кредиту та/або процентів за
кредитом щонайменше на 1 календарний
місяць, або перевищення сумою
заборгованості суми кредиту більш як
на 10 відсотків.

Право банку вимагати від позичальника
дострокового повернення кредиту
протягом 30 календарних днів з дати
відправлення останньому відповідного
повідомлення банку закріплене і в
пункті 5.2.2 спірного кредитного
договору.

Листом від 20 листопада 2012 року № 973/1200-2
(т.1, арк.справи 42, 43) банк звернувся до
ОСОБА_3 з вимогою про повернення
позичальником отриманого кредиту в
повному обсязі, а також сплати
нарахованих штрафних санкцій. Вказаний
лист був надісланий позивачем на
адресу позичальника 3 грудня 2012 року,
про що свідчить відмітка календарного
штемпеля відділення поштового зв'язку
з відповідною датою (т.1, арк.справи 43).

Суд першої інстанції дійшов висновку
про те, що строк виконання боржником
основного зобов'язання, тобто
зобов'язання по сплаті отриманого
кредиту, процентів та інших платежів за
кредитним договором від 16 жовтня 2007
року №17.11-03/07-СК, сплинув 2 січня 2013 року,
тобто в 30-денний термін з дня
відправлення вищезазначеної письмової
вимоги, як це передбачено пунктом 5.2.2 та
пунктом 7.7 даного договору. В
шестимісячний строк, визначений
частиною 4 статті 559 ЦК України, який
слід обраховувати з 3 січня 2013 року
(тобто з першого дня прострочення
позичальником свого зобов'язання щодо
повернення всієї суми кредиту та
сплати штрафних санкцій), вимога
позивача до підприємства, як до
поручителя за спірним кредитним
договором, пред'явлена не була. Відтак,
порука за договором від 16 жовтня 2007
року №17.11-03/07-ДП02 припинила свою дію, у
зв'язку з чим правові підстави для
стягнення з підприємства спірної суми
заборгованості відсутні.

З даним висновком колегія суддів не
погоджується з огляду на наступне.

Дійсно, відповідно до положень ч.4 ст.559
Цивільного кодексу України, у разі,
якщо в договорі поруки не встановлено
строк, порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя.

Відповідно до п.24 Постанови №5 Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України
із розгляду кримінальних і цивільних
справ від 30.03.2012р. "Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин" в якій,
зокрема, зазначено наступне:
«Відповідно до частини четвертої
статті 559 ЦК порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має
враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору.
Отже, якщо кредитним договором не
визначено інші умови виконання
основного зобов'язання, то у разі
неналежного виконання позичальником
своїх зобов'язань за цим договором
строк пред'явлення кредитором до
поручителя вимоги про повернення
отриманих у кредит коштів має
обчислюватися з моменту настання
строку погашення зобов'язання згідно з
такими умовами, тобто з моменту
настання строку виконання зобов'язання
у повному обсязі або у зв'язку із
застосуванням права на повернення
кредиту достроково. Таким строком не
може бути лише несплата чергового
платежу.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як
направлення/вручення йому вимоги про
погашення боргу (залежно від умов
договору), так і пред'явлення до нього
позову. При цьому в разі пред'явлення
вимоги до поручителя кредитор може
звернутися до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання».

Відповідно до ч.1 ст.251 Цивільного
кодексу України строком є певний
період у часі, зі спливом якого
пов'язана дія чи подія, яка має юридичне
значення. Строк визначається роками,
місяцями, тижнями, днями або годинами
(ч.1 ст.252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події,
яка має юридичне значення,
законодавець пов'язує термін, який
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати (ч.2 ст.251 та ч.2 ст.252 ЦК України).

З договору поруки №17.11-03/07-ДП2 від
16.10.2007р. вбачається, що в ньому не
встановлено строку, після якого порука
припиняється, а умова договору поруки
про його дію до повного виконання
боржником своїх зобов'язань перед
банком за кредитним договором не є
встановленим сторонами строком
припинення дії поруки, оскільки
суперечить частині першій статті 251 та
частині першій статті 252 ЦК України,
тому в цьому разі підлягають
застосуванню норми ч.4 ст.559 ЦК України
про те, що порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя.

Крім того, у кредитному договорі
(договір про внесення змін №3 від 30.08.2011
року до кредитного договору) строк
виконання основного зобов'язання чітко
визначений - строк повного погашення
кредиту є 15 жовтня 2016 року.

З огляду на зазначені приписи чинного
законодавства та роз'яснення
касаційних судів, колегія суддів
дійшла висновку, що у ПАТ "ВТБ Банк"
строк пред'явлення вимоги до
поручителя про виконання порушеного
зобов'язання боржника щодо повернення
кредиту, становить до 15 квітня 2017 року.

Тому, колегія суддів вважає належним та
допустимим звернення публічного
акціонерного товариства "ВТБ Банк" до
приватного підприємства - фірми
"Екохім", як до поручителя за договором
поруки від 16 жовтня 2007 року №17.11-03/07-ДП02.

Отже, внаслідок неналежного виконання
зобов'язань за договором про надання
кредиту (з урахуванням договорів №1,2,3
про внесення змін до цієї угоди) з
відповідача на користь позивача станом
на 23.12.2013 р підлягає стягненню 56 094,72 дол.
США, що за офіційним курсом долара США
до гривні, встановленим НБУ станом на
23.12.2013 року становить 448 365,10 грн.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до ст.43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

На підставі вищевикладеного колегія
суддів прийшла до висновку, що доводи
позивача, викладені у апеляційній
скарзі є підставними, обґрунтованими
та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.104 ГПК України,
підставами для скасування або зміни
рішення місцевого господарського суду
є: 1) неповне з'ясування обставин, що
мають значення для справи; 2)
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які місцевий
господарський суд визнав
встановленими; 3) невідповідність
висновків, викладених у рішенні
місцевого господарського суду,
обставинам справи; 4) порушення або
неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права.

Апеляційна інстанція за результатами
розгляду апеляційної скарги, згідно
ст.103 ГПК України, зокрема має право:
скасувати рішення повністю або
частково і прийняти нове рішення.

За таких обставин наявні підстави,
визначені ст. 104 ГПК України, для
скасування рішення господарського
суду Рівненської області від 31.03.2014р. у
справі №918/43/14.

Витрати по сплаті судового збору,
згідно з частиною 1 статті 49 ГПК
України, покладаються на відповідача.

Керуючись, ст.ст. 33, 43, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Рівненський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства "ВТБ Банк" на
рішення господарського суду
Рівненської області від 31.03.14 р. у
справі № 918/43/14 задоволити.

Рішення господарського суду
Рівненської області від 31.03.14 р. у
справі № 918/43/14 скасувати.

Прийняти нове рішення.

Позовні вимоги задоволити.

Стягнути з приватного підприємства
фірми «Екохім», 33028, м.Рівне,
вул.Соборна, 264, ідентифікаційний код
314779256 на користь публічного
акціонерного товариства "ВТБ Банк", 01004,
м. Київ, бул. Тараса Шевченка/вул.
Пушкінська, буд. 8/26, ідентифікаційний
код 14359319 - 56094 (п"ятдесят шість тисяч
дев"яносто чотири) дол.США 72 центи (що за
офіційним курсом долара США до гривні,
встановленим НБУ станом на 11.02.2014р. 1
долар США = 8,5532 грн., становить сума -
448365,10 грн).

Стягнути з приватного підприємства
фірми «Екохім», 33028, м.Рівне,
вул.Соборна, 264, ідентифікаційний код
314779256 на користь публічного
акціонерного товариства "ВТБ Банк", 01004,
м. Київ, бул.Тараса Шевченка/вул.
Пушкінська, буд. 8/26, ідентифікаційний
код 14359319 - 8967 (вісім тисяч дев'ятсот
шістдесят сім) грн. 30 коп. витрат по
сплаті судового збору за подання
позовної заяви.

Стягнути з приватного підприємства
фірми «Екохім», 33028, м.Рівне,
вул.Соборна, 264, ідентифікаційний код
314779256 на користь публічного
акціонерного товариства "ВТБ Банк", 01004,
м. Київ, бул. Тараса Шевченка/вул.
Пушкінська, буд. 8/26, ідентифікаційний
код 14359319 - 4483 (чотири тисячі чотириста
вісімдесят три) грн. 33 коп. витрат по
сплаті судового збору за подання
апеляційної скарги.

Видачу наказів доручити
господарському суду Рівненської
області.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Головуючий суддя
Саврій В.А.

Суддя
Дужич С.П.

Суддя
Мамченко Ю.А.