ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2014 року
Справа № 925/912/14

Господарський суд Черкаської області в
складі: головуючого судді Чевгуза О.В.,
при секретарі судового засідання
Олійник І.С., за участю представників:

від позивача: Зарудня Д.В. - представник
за довіреністю,

від відповідача: представник не
з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні господарського
суду Черкаської області у м. Черкаси
справу за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
«Черкаський науково - виробничий центр
по біологічному захисту рослин», с.
Геронимівка, Черкаський район,
Черкаська область

до товариства з обмеженою
відповідальністю «Мрія», с. Бакаєве,
Чорнобаївський район, Черкаська
область

про стягнення 23669 грн. 16 коп., -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Черкаський науково -
виробничий центр по біологічному
захисту рослин» звернулось до суду з
позовною заявою про стягнення з
товариства з обмеженою
відповідальністю «Мрія»
заборгованості у зв'язку з неналежним
виконанням останнім умов договору
постачання №302 від 01.07.2013 в розмірі 22882
грн. 55 коп., в тому числі: 18750 грн. 00 коп.
основного боргу, 1773 грн. 54 коп. пені, 408
грн. 87 коп. трьох відсотків річних, 1950
грн. 14 коп. втрат від інфляції, а також
1827 грн. судового збору.

До початку розгляду справи по суті
позивач подав заяву про збільшення
позовних вимог в частині стягнення
втрат від інфляції. Відтак, позивач
просить стягнути з відповідача 18750 грн.
00 коп. основного боргу, 1773 грн. 54 коп.
пені, 408 грн. 87 коп. трьох відсотків
річних, 2736 грн. 75 коп. втрат від інфляції
та судові витрати 1827 грн. 00 коп., всього:
25496 грн. 16 коп.

Суд ухвалює заяву про збільшення
позовних вимог, надану представником
позивача, прийняти до розгляду,
оскільки вона подана в порядку ст. 22
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України) та не
порушує прав сторін.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України
позивач вправі до прийняття рішення по
справі збільшити розмір позовних вимог
за умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених статтею 5
цього Кодексу в цій частині,
відмовитись від позову або зменшити
розмір позовних вимог.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги, збільшені до
початку розгляду справи по суті,
підтримала повністю та просила
задовольнити позов.

Відповідач був належним чином
повідомлений про час і місце розгляду
справи за місцем його державної
реєстрації, його представник без
поважних причин в судове засідання не
з'явився, відзив на позов не надав, що не
перешкоджає розгляду справи по суті у
його відсутності за наявними в справі
матеріалами відповідно до ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України).

У судовому засіданні згідно з ст. 85 ГПК
України було оголошено вступну та
резолютивну частини судового рішення.

Заслухавши доводи та пояснення
позивача, дослідивши наявні у справі
докази, суд вважає, що позов підлягає до
часткового задоволення, виходячи з
наступного.

Між товариством з обмеженою
відповідальністю «Черкаський науково -
виробничий центр по біологічному
захисту рослин» (постачальник за
договором, відповідач по справі) та
товариства з обмеженою
відповідальністю «Мрія» (покупець за
договором, відповідач по справі) було
укладено договір постачання №302 від 01
липня 2013 року (далі - договір).

Відповідно до умов договору
постачальник зобов'язався виробити та
передати у власність покупця товар -
трихограма (біопродукція для боротьби
з шкідниками і хворобами
сільськогосподарських культур) (далі -
товар) в кількості 375 упаковок на суму
18750 грн. (п. 2.1. договору).

Відповідно до п. 3.1 договору замовник
проводить попередню оплату вартості
біопродукції в розмірі 50 відсотків на
протязі семи банківських днів з
моменту отримання біопродукції, 50
відсотків після внесення трихограми
згідно акту виконаних робіт, але не
пізніше 01 жовтня 2013 року.

Згідно з п. 5.3 договору у випадку
несвоєчасної оплати за отриману
продукцію замовник сплачує
постачальнику пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочки.

На виконання умов договору позивач
поставив відповідачу 375 одиниць
біопродукції трихограма на суму 18750
грн., що підтверджується копіями акту
виконаних робіт від 08.07.2013, накладної
№302 від 08.07.2013 та довіреності №70 від
08.07.2013, наявних у матеріалах справи.

Відповідач за поставлену продукцію не
розрахувався, відповіді на претензію
позивача від 08.04.2014 №84 не надав, отже
позивач просить стягнути борг за
поставлений товар у примусовому
порядку.

Договірні відносини, що виникли між
сторонами, по своїй суті мають ознаки
договору поставки.

Загальні умови виконання
господарських зобов'язань визначені
главою 22 Господарського кодексу
України (далі - ГК України).

Загальні положення поставки
врегульовані параграфом 1 глави 30 ГК
України.

Відповідно до ст. 265 ГК України за
договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із частинами 1, 2 статті 712
Цивільного кодексу України (далі - ЦК
України) за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 692 ЦК
України покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару. Договором купівлі-продажу може
бути передбачено розстрочення платежу.

У разі прострочення оплати товару
продавець має право вимагати оплати
товару та сплати процентів за
користування чужими грошовими коштами.

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено,
що зобов'язання має виконуватись
належним чином, відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
відповідно до звичаїв ділового обороту
та інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від виконання
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Із зазначеною нормою кореспондується
частина 1 статті 193 ГК України,
відповідно до якої суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Частиною 7 статті 193 ГК України, статті
525 ЦК України встановлено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Зазначені норми узгоджуються з
вимогами статті 629 ЦК України щодо
обов'язковості договору для виконання
сторонами.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 ст. 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом

Відповідно до статті 611 ЦК України у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до ст. ст. 32-34 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Ці дані встановлюються такими
засобами: письмовими і речовими
доказами, висновками судових
експертів; поясненнями представників
сторін та інших осіб, які беруть участь
в судовому процесі. В необхідних
випадках на вимогу судді пояснення
представників сторін та інших осіб, які
беруть участь в судовому процесі, мають
бути викладені письмово.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Господарський суд відповідно до ст. 43
Господарського процесуального кодексу
України оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

На підставі вищевказаного, суд вважає
вимоги позивача щодо стягнення з
відповідача боргу за поставлений товар
в розмірі 18750 грн. 00 коп. обґрунтованими,
доведеними наявними в матеріалах
справи доказами, а відповідно таким, що
підлягають до задоволення.

Частиною 1 статті 230 ГК України
передбачено, що штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що
пенею є вид неустойки, що обчислюється
у відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно з п. 5.3. договору сторони
домовилися, що за прострочення строків
здійснення оплати постачальник має
право нарахувати та стягнути з покупця
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки НБУ, що діяла в період
прострочення платежу від суми
заборгованості за кожний день
прострочки.

Позивачем заявлено до стягнення 1773 грн.
54 коп. пені, 408 грн. 87 коп. трьох
відсотків річних, 2736 грн. 75 коп. втрат
від інфляції.

Розмір пені нарахований позивачем
невірно, оскільки порушено вимоги ч. 6
ст. 232 ГК України, згідно з якою
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Суд, з'ясувавши обставини, пов'язані з
правильністю здійснення позивачем
розрахунку пені в сумі 1773,54 грн. за
відповідні періоди, встановив
неправильність її нарахування (після
перерахунку в межах строку
передбаченого статтею 232 ГК України, з
врахуванням заборгованості за період
її нарахування - 1593,49 грн.), дійшов до
висновку, що з відповідача підлягає
стягненню пеня в розмірі 1593 грн. 49 коп.,
в решті стягнення пені в розмірі 180 грн.
05 коп. слід відмовити.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлено
договором або законом.

Відповідно до Листа Вищого
господарського суду України від 17.07.2012
№01-06/928/2012 «Про практику застосування
Вищим господарським судом України у
розгляді справ окремих норм
матеріального права» при застосуванні
індексу інфляції слід мати на увазі, що
індекс розраховується не на кожну дату
місяця, а в середньому на місяць і
здійснюється шляхом множення суми
заборгованості на момент її виникнення
на сукупний індекс інфляції за період
прострочення платежу. При цьому сума
боргу, яка сплачується з 1 по 15 день
відповідного місяця, індексується з
врахуванням цього місяця, а якщо сума
боргу сплачується з 16 по 31 день місяця,
розрахунок починається з наступного
місяця. Аналогічно, якщо погашення
заборгованості здійснено з 1 по 15 день
відповідного місяця, інфляційні втрати
розраховуються без врахування цього
місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то
інфляційні втрати розраховуються з
врахуванням даного місяця (див.
постанову Вищого господарського суду
України від 01.02.2012 N 52/30).

Враховуючи наявність прострочення
виконання відповідачем грошового
зобов'язання, позивачем нараховані 2736
грн. 75 коп. - інфляційних нарахувань за
період з 01 листопада 2013 року по 30
травня 2014 року.

Розрахунки інфляційних нарахувань
відповідають вимогам чинного
законодавства та фактичним обставинам
справи, однак вчиненні невірно.

Здійснивши перевірку правильності
нарахування інфляційних втрат, судом
встановлено, що розмір становить, за
зазначений позивачем період, з
врахуванням сукупного індексу
інфляції за період прострочення
платежу 1,112 - 2106 грн. 88 коп., який
підлягає стягненню з відповідача.

Розрахунки трьох процентів річних
позивачем вчиненні вірно, відповідають
вимогам чинного законодавства та
фактичним обставинам справи та
підлягають стягненню з відповідача у
заявленому розмірі.

Судові витрати підлягають розподілу
між сторонами відповідно до вимог ст. 49
ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «Мрія» (вул. Кірова, 5,
с. Бакаєве, Чорнобаївський район,
Черкаська область, ) на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю «Черкаський науково -
виробничий центр по біологічному
захисту рослин» (вул. Геронимівська, 3,
с. Геронимівка, Черкаський район,
Черкаська область, ): 18750
грн. 00 коп. заборгованості за
поставлений товар, 1593 грн. 49 коп. пені за
несвоєчасне виконання зобов'язань за
договором, 408 грн. 87 коп. три проценти
річних, 2106 грн. 88 коп. інфляційних
нарахувань, 1764 грн. 48 коп. судового
збору.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Київського апеляційного
господарського суду через
господарський суд Черкаської області.

Повне рішення складено 01 липня 2014 року

Суддя
О.В. Чевгуз