КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2014 р. Справа№ 910/4786/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Дикунської С.Я.

Рябухи В.І.

при секретарі Шмиговській А.М.

за участю представників:

від позивача - Мохнюк Р.Г. (довіреність
б/н від 28.02.2014 р.)

від відповідача 1 - Герасименко В.М.
(довіреність б/н від 06.01.2014 р.)

від відповідача 2 - Серга І.В.
(довіреність №10 від 21.03.2014 р.)

від третьої особи - Сагайдак О.В.
(довіреність б/н від 02.01.2014 р.)

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Товариства з обмеженою
відповідальністю «МКС РЕС»

на рішення господарського суду міста
Києва від 15.05.2014 р.

у справі №910/4786/14 (суддя Головатюк Л.Д.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «МКС РЕС»

до 1. Товариства з обмеженою
відповідальністю «Гідросервіс - 2000»

2. Приватного акціонерного товариства
«Спеціалізована пересувна
механізована колона - 241»

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача Великоолександрівська
сільська рада

про визнання договору частково
недійсним

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «МКС РЕС» звернулось
до господарського суду міста Києва з
позовною заявою до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Гідросервіс - 2000» та Приватного
акціонерного товариства
«Спеціалізована пересувна
механізована колона - 241» про визнання
договору №238 на виконання робіт від
12.07.2011 р., підписаного між соронами у
даній справі частково недійсним в
частині п.п. 5.4, 5.5, 5.6 договору щодо
обов'язків позивача.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 15.04.2014 р. залучено до участі у справі
в якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача
Великоолександрівську сільську раду.

Рішенням господарського суду м. Києва
від 15.05.2014 р. в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
позивач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати вказане рішення у повному
обсязі та прийняти нове, яким
задовольнити позовні вимоги повністю.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що
рішення суду першої інстанції є
незаконним, необґрунтованим, прийнятим
з порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Представник позивача в судовому
засіданні повністю підтримав доводи
апеляційної скарги, просив її
задовольнити, рішення скасувати, позов
задовольнити.

Представник відповідача 1 в судовому
засіданні проти доводів апеляційної
скарги заперечував, просив відмовити в
її задоволенні, а рішення залишити без
змін.

Представник відповідача 2 в судовому
засіданні проти доводів апеляційної
скарги заперечував, просив відмовити в
її задоволенні, а рішення залишити без
змін.

Представник третьої особи в судовому
засіданні проти доводів апеляційної
скарги заперечував, просив відмовити в
її задоволенні, а рішення залишити без
змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представників
сторін та третьої особи, перевіривши
матеріали справи, дослідивши докази,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
апеляційний господарський суд вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

12.07.2011 р. між Відкритим акціонерним
товариством «Спеціалізована пересувна
механізована колона - 241» (замовник),
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Гідросервіс-2000»
(підрядник) та Товариством з обмеженою
відповідальністю «МКС РЕС» (інвестор)
було укладено договір на виконання
робіт № 238, за умовами якого, підрядник
зобов'язується особисто за завданням
замовника, на умовах цього договору
виконати роботи з гідродинамічного
очищення напірної фекальної
каналізації в с. Чубинське
Великоолександрівської сільської ради
Бориспільського району Київської
області, а замовник зобов'язується
прийняти та забезпечити оплату цих
робіт.

Згідно п.п. 7.1, 7.2 договору, здача
виконання робіт підрядником та
приймання їх результатів замовником
оформлюється актом прийому-передачі
виконаних робіт, який підписується
повноважними представниками сторін
протягом 3 робочих днів після
фактичного завершення робіт.
Підписання акту прийому-передачі робіт
представником замовника є
підтвердженням відсутності претензій
до підрядника з його боку.

Пунктом 5.1. договору встановлено, що
вартість виконання робіт за даним
договором складає 160025,00 грн.

Відповідно до п.п. 3.3., 3.4. договору,
замовник зобов'язаний прийняти роботу,
виконану відповідно до договору,
оглянути її і вразі виявлення
допущених у роботі відступів від умов
договору або інших недоліків негайно
заявити про них підряднику.

Замовник має право відмовитись від
прийняття результатів виконаних робіт,
якщо ці роботи не відповідають умовам
договору, і вимагати від підрядника
відшкодування збитків, якщо вони
виникли внаслідок невиконання або
неналежного виконання підрядником
взятих на себе обов'язків за цим
договором.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачем1 згідно договору були
виконані, а відповідачем 2 прийняті
підрядні роботи на суму 160110,00 грн., що
підтверджується актом приймання
виконаних будівельних робіт за січень
2012 року від 27.01.2012 р., а також довідкою
про вартість виконаних робіт, які
підписані представниками сторін та
скріплені їх печатками (копії в
матеріалах справи).

Замовником не заявлено жодних
претензій стосовно якості виконаних
підрядних робіт, прострочення строку
здачі виконаних робіт або їх об'ємів і
вартості ні на момент їх прийняття, ні
на момент подачі данного позову до
суду.

За змістом п.п. 5.4., 5.5., 5.6. договору,
оплата за виконані роботи підрядником
покладається на інвестора.

Пунктами 5.3., 5.4., 5.5. договору визначено,
що оплата здійснюється шляхом
перерахування коштів на розрахунковий
рахунок підрядника. кінцевий термін
розрахунків за цим договором - до 01.12.2011
р.

Оплату робіт за даним договором
здійснює інвестор в рахунок коштів, які
повинні бути ним перераховані на
пайову участь у створенні і розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури села Чубинське
Великоолександрівської сільської ради
Бориспільського району Київської
області відповідно до укладеного із
Великоолександрівською сільською
радою договору про пайову участь у
створенні та розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури села Чубинське
Великоолександрівської сільської ради
Бориспільського району Київської
області від 01.10.2010 р.

Оплата робіт, які є предметом даного
договору, здійснюється інвестором у
відповідності та на виконання п. 2
Рішень Великоолександрівської
сільської ради Бориспільського району
Київської області №76 від 23.02.2010 р. «Про
затвердження технічних умов
водопостачання та водовідведення
ОСОБА_7» та № 77 від 23.02.2010 р. «Про
затвердження технічних умов
водопостачання та водовідведення
ОСОБА_8». (а.с.48-51).

З пояснень сторін вбачається, що 01.10.2010
р. між Великоолександрівською
сільською радою та ТОВ «МКС РЕС»
(замовник за договором) був укладений
договір про пайову участь у створенні і
розвитку інженерно-транспортної та
соціальної системи інфраструктури с.
Чубинське Великоолександрівської
сільської ради Бориспільського району
Київської області, предметом якого є
пайова участь замовника у створенні
розвитку інженерно-транспортної та
соціальної інфрастуртруктури села
Чубинське Великоолександрівської
сільської ради Бориспільського району
Київської області.

Згідно п. 4.3 вказаного договору,
замовник перераховує кошти на рахунок
сільської ради, зазначений у розділі 9
договору з призначенням платежу «На
пайову участь у розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури села Чубинське
Великоолександрівської сільської
ради».

27.01.2014 р. ТОВ «МКС РЕС» здійснило
часткову оплату за виконані роботи по
договору від 12.07.2011 №238, сплативши на
рахунок ТОВ «Гідросервіс-2000» кошти у
розмірі 40000,00 грн. (засвідчена копія
банківської виписки в матеріалах
справи).

Таким чином, ТОВ «МКС РЕС» своїми діями
визнало свої зобов'язання з оплати за
виконані роботи перед ТОВ
«Гідросервіс-2000» по договору від 12.07.2011
№238 та чинність п.п. 5.4., 5.5, 5.6 даного
договору.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України,
встановлено, що підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч.ч. 1, 2, 3, 5 ст. 203 ЦК України, зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Враховуючи те, що ТОВ «Гідросервіс-2000»
виконало свої зобов'язання належним
чином та передало їх ПАТ
«Спеціалізована пересувна
механізована колона-241» (яку
уповноважило ТОВ «МКС РЕС» згідно умов
п.п. 3.3., 3.4. договору від 12.07.2011 №238), а
також те, що ТОВ «МКС РЕС» частково
оплатило виконані роботи, немає
підстав стверджувати, що при укладенні
договору від 12.07.2011 р. №238 було порушено
вимоги статті 203 ЦКУкраїни.

Посилання позивача на договір на
пайову участь у створенні і розвитку
інженерно - транспортної та соціальної
інфраструктури села Чубинське
Велиоолександрівської сільської ради,
як на підставу звільнення від
зобов'язання з оплати за виконані ТОВ
«Гідросервіс-2000» роботи по договору
від 12.07.2011 р. №238 є необґрунтованим,
оскільки ТОВ «Гідросервіс-2000» не є
стороною по договору на пайову участь у
створенні і розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури села Чубинське
Великоолександрівської сільської ради
і не може впливати на права та
зобов'язання ТОВ «МКС РЕС» з оплати по
вищевказаному договору на пайову
участь.

Статтею 525 ЦК України встановлено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Частиною 7 ст. 193 ГК України,
передбачено, що не допускаються
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Доводи позивача, що п. 5.4., 5.5., 5.6.
договору від 12.07.2011р. №238 суперечать
нормам Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності» не звільняє
позивача від зобов'язання здійснити
оплату за виконані роботи ТОВ
«Гідросервіс-2000» згідно умов договору
від 12.07.2011 р. №238, положень ст.ст. 525, 526, 625
ЦК України та ч. 7 ст. 193 ГК України.

Крім того, п. 2.3. договору від 12.07.2011 р.
№238 встановлено, що необхідність
дотримання встановлених нормами
законодавства процедур та правил не
розглядаються сторонами як обмеження
права за умови їх добросовісного та
своєчасного виконання.

Враховуючи те, що ТОВ «Гідросервіс-2000»
виконало свої зобов'язання за
договором від 12.07.2011 р. №238 належним
чином, колегія суддів погоджується з
висновком місцевого господарського
суду про відсутність підстав для
звільнення ТОВ «МКС РЕС» від оплати за
виконані роботи ТОВ «Гідросервіс-2000».

Відповідно до ч. 3 ст. 215 Цивільного
кодексу України, якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Відповідно до п. 2.1 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними»
№11 від 29.05.2013 р. правочин може бути
визнаний недійсним з підстав,
передбачених законом. Отже, вирішуючи
спори про визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними,
господарський суд повинен встановити
наявність фактичних обставин, з якими
закон пов'язує визнання таких
правочинів (господарських договорів)
недійсними на момент їх вчинення
(укладення) і настання відповідних
наслідків, та в разі задоволення
позовних вимог зазначати в судовому
рішенні, в чому конкретно полягає
неправомірність дій сторони та яким
нормам законодавства не відповідає
оспорюваний правочин.

Статтею 181 ГК України передбачено, що
Господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

Проект договору може бути
запропонований будь-якою з сторін. У
разі якщо проект договору викладено як
єдиний документ, він надається другій
стороні у двох примірниках.

Сторона, яка одержала проект договору,
у разі згоди з його умовами оформляє
договір відповідно до вимог частини
першої цієї статті і повертає один
примірник договору другій стороні або
надсилає відповідь на лист, факсограму
тощо у двадцятиденний строк після
одержання договору.

За наявності заперечень щодо окремих
умов договору сторона, яка одержала
проект договору, складає протокол
розбіжностей, про що робиться
застереження у договорі, та у
двадцятиденний строк надсилає другій
стороні два примірники протоколу
розбіжностей разом з підписаним
договором.

Сторона, яка одержала протокол
розбіжностей до договору, зобов'язана
протягом двадцяти днів розглянути
його, в цей же строк вжити заходів для
врегулювання розбіжностей з другою
стороною та включити до договору всі
прийняті пропозиції, а ті розбіжності,
що залишились неврегульованими,
передати в цей же строк до суду, якщо на
це є згода другої сторони.

У разі досягнення сторонами згоди щодо
всіх або окремих умов, зазначених у
протоколі розбіжностей, така згода
повинна бути підтверджена у письмовій
формі (протоколом узгодження
розбіжностей, листами, телеграмами,
телетайпограмами тощо).

Якщо сторона, яка одержала протокол
розбіжностей щодо умов договору,
заснованого на державному замовленні
або такого, укладення якого є
обов'язковим для сторін на підставі
закону, або сторона - виконавець за
договором, що в установленому порядку
визнаний монополістом на певному ринку
товарів (робіт, послуг), яка одержала
протокол розбіжностей, не передасть у
зазначений двадцятиденний строк до
суду розбіжності, що залишилися
неврегульованими, то пропозиції другої
сторони вважаються прийнятими.

У разі якщо сторони не досягли згоди з
усіх істотних умов господарського
договору, такий договір вважається
неукладеним (таким, що не відбувся).
Якщо одна із сторін здійснила фактичні
дії щодо його виконання, правові
наслідки таких дій визначаються
нормами Цивільного кодексу України

Таким чином, існування договору на
виконання робіт № 238 від 12.07.2011 р. у
формі єдиного документа, відсутність
будь-якого протоколу розбіжностей до
даного договору, а також факт повного
виконання договору відповідачем та
частково позивачем свідчать про
досягнення сторонами згоди щодо всіх
істотних умов договору про виконання
робіт, а отже підстав для визнання
договору недійсним немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.

Згідно ст. 241 ЦК України правочин,
вчинений представником з перевищенням
повноважень, створює, змінює, припиняє
цивільні права та обов'язки особи, яку
він представляє, лише у разі наступного
схвалення правочину цією особою.
Правочин вважається схваленим зокрема
у разі, якщо особа, яку він представляє,
вчинила дії, що свідчать про прийняття
його до виконання.

Наступне схвалення правочину особою,
яку представляють, створює, змінює і
припиняє цивільні права та обов'язки з
моменту вчинення цього правочину.

Отже, за своїм змістом затвердження
правочину є процедурою, яка
здійснюється після укладення договору,
а не є такою, що передує такому
укладенню. За таких обставин суд
наголошує, що не затвердження договору
не впливає на його чинність та не
свідчить про недійсність останнього.

В законодавстві відсутні підстави для
визнання договору недійсним у зв'язку з
відсутністю рішення про його
затвердження.

У листі Верховного Суду України від
24.11.2008 р. «Про практику розгляду судами
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» зазначено, що
відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України
вимога про визнання оспорюваного
правочину недійсним може бути
пред'явлена тільки особами,
визначеними у ЦК й інших законодавчих
актах, що встановлюють оспорюваність
правочинів. Якщо під час судового
розгляду встановлено відсутність у
позивача права на задоволення позову
про визнання оспорюваного правочину
недійсним, суд має відмовити в
задоволенні позову.

Вирішуючи спори про визнання угод
недійсними, господарський суд повинен
встановити наявність тих обставин, з
якими закон пов'язує визнання угод
недійсними і настання відповідних
наслідків, а саме: відповідність змісту
угод вимогам закону; додержання
встановленої форми угоди;
правоздатність сторін за угодою; у чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та інші обставини, що мають
значення для правильного вирішення
спору.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачено,
що способом захисту цивільних прав та
інтересів може бути, зокрема, визнання
правочину недійсним.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України встановлено,
що зміст договору (як дво- або
багатостороннього правочину)
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Частиною 7 ст. 179 ГК України передбачено,
що господарські договори укладаються
за правилами, встановленими Цивільним
кодексом України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Кодексом, іншими нормативно-правовими
актами щодо окремих видів договорів.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, апеляційний
господарський суд погоджується з
висновком суду першої інстанції про
відмову в задоволенні позову в повному
обсязі.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Позивачем, в порушення зазначеної
норми, належним чином апеляційну
скаргу не обґрунтовано, доказів та
підстав для скасування рішення суду
першої інстанції апеляційному суду не
наведено.

З огляду на викладене, посилання
скаржника на порушення норм
матеріального та процесуального права,
не знайшли свого підтвердження в
судовому засіданні. Крім того, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновку місцевого господарського
суду та не підтверджуються наявними
матеріалами справи.

Тому колегія суддів вважає, що рішення
господарського суду міста Києва від
15.05.2014 р. у даній справі є таким, що
відповідає нормам матеріального і
процесуального права, фактичним
обставинам та матеріалам справи, у
зв'язку з чим підстави для задоволення
апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст.
105 ГПК України, Київський апеляційний
господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «МКС РЕС»
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста
Києва від 15.05.2014 р. у справі №910/4786/14
залишити без змін.

Справу №910/4786/14 повернути до
господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
судовим рішенням апеляційного
господарського суду законної сили.

Головуючий суддя
С.О. Алданова

Судді
С.Я. Дикунська

В.І. Рябуха