Господарський суд
Чернігівської області
м. Чернігів, проспект Миру,20
Р І Ш Е Н Н Я

01 липня 2014р.
справа №927/897/14

За позовом: Публічного
акціонерного товариства
«Чернігівобленерго»,

вул.Горького,40, м. Чернігів,
14000

До відповідача: Публічного
акціонерного товариства
виробничо-торгової фірми

«Сіверянка»,
вул.Малиновського 36, м. Чернігів, 14000

Про стягнення 261405грн. 69коп.

Суддя Книш Н.Ю.

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

Від позивача: Бабак О.М. юрисконсульт
довіреність №28/3176 від 24.06.2014р.

Від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Позивачем подано позов про стягнення з
відповідача 223 802,00грн. боргу за активну
електроенергію, 3 336,46грн. боргу за
реактивну електроенергію згідно
договору про постачання електричної
енергії №32 від 30.07.2003р., 21 256,38грн.
інфляційних нарахувань за період з
19.02.2014р. по 31.05.2014р., 2 005,96грн. 3% річних за
період з 19.02.2014р. по 11.06.2014р. та 11 004,89грн.
пені за період з 19.02.2014р. по 11.06.2014р.

Представником позивача в судовому
засіданні подано клопотання про
відмову від здійснення технічної
фіксації судового процесу, яке
задоволено судом.

Представник позивача в судовому
засіданні надав два клопотання від
01.07.2014р. про залучення документів до
матеріалів справи, які задоволено
судом, документи долучені до
матеріалів справи.

Представник позивача в судовому
засіданні надав пояснення від 01.07.2014р.,
в якому зазначив, що сума
заборгованості відповідача за активну
електроенергію складає: рахунок
№518-02-2014 від 13.02.2014р. на суму 141 175,68грн.,
який було оплачено частково: 20.03.2014р. на
суму 10 075,68грн. (банківська виписка за
20.03.2014р.), 30.05.2014р. на суму 8 110,19грн.
(банківська виписка за 30.05.2014р.), залишок
по даному рахунку 122989,81грн.; рахунок
№518-03-2014 від 13.03.2014р. на суму 102 309,60грн.
було оплачено частково: 28.04.2014р. на суму
88 613,16грн. (банківська виписка за
28.04.2014р.), залишок по даному рахунку 13
696,44грн.; по рахунку №518-04-2014 від 13.04.2014р.
на суму 87 115,75грн. оплат не було, всього
заборгованість за активну
електроенергію по вказаним рахункам
складає 223802,00грн.; заборгованість
відповідача за реактивну
електроенергію складає: по рахунку
№518-02-2014 від 13.02.2014р. на суму 1 338,89грн.
оплат не було, по рахунку №518-04-2014 від
13.04.2014р. на суму 1 997,57грн. оплат не було,
всього заборгованість за реактивну
електроенергію по вказаним рахункам
складає 3 336,46грн.

Представник позивача в судовому
засіданні надав пояснення від 01.07.2014р.,
в якому зазначив, що 20.03.2014р.
відповідачем на рахунок позивача було
перераховано 58 448,14грн. з наступним
призначенням платежу: «за активну
електроенергію згідно рахунку №518-01-2014
від 13/01/2014р., часткова оплата згідно
рахунку №518-02-2014 від 13/02/2014р.», що
оскільки в призначенні платежу не було
вказано, які саме суми слід зарахувати
в рахунок погашення оплати за активну
електроенергію по рахунку №518-01-2014 від
13/01/2014р. та які в рахунок погашення
заборгованості по рахунку №518-02-2014р.
від 13/02/2014, кошти були зараховані
наступним чином: 48 372,46грн. було
зараховано в рахунок оплати за активну
електроенергію по рахунку №518-01-2014 від
13/01/2014р., 10 075,68грн. було зараховано в
рахунок часткової оплати за активну
електроенергію по рахунку №518-02-2014 від
13/02/2014р. Позивач повідомляє, що 20.03.2014р.
рахунок №518-01-2014 від 13.01.2014р. було
оплачено повністю, а по рахунку
№518-02/2014р. від 13.02.2014р. залишок
неоплаченої суми становить 122 989,81грн.

Відповідач відзив на позов не
надав, повноважного представника в
судове засідання не направив. Заяв та
клопотань від відповідача до суду не
надходило. Відповідач не використав
наданого законом права на подання
відзиву на позов та участі
представника в судовому засіданні. Суд
вважає, що дана обставина не
перешкоджає розгляду справи, оскільки
відповідач у справі належним чином
повідомлений про час і місце її
розгляду судом, ухвала про порушення
провадження у справі від 18.06.2014р.
отримана відповідачем згідно
поштового повідомлення №090. Крім
того, ухвалою про порушення
провадження у справі від 18.06.2014р. судом
не було визнано явку сторін в судове
засідання обов'язковою.

Нез'явлення в судове засідання
повноважного представника відповідача
не перешкоджає розгляду справи по суті.
Рішення приймається за наявними у
справі документами на підставі ст.75
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані матеріали,
вислухавши пояснення повноважного
представника позивача, дослідивши
докази, які мають юридичне значення для
вирішення спору, з'ясувавши фактичні
обставини справи, господарський суд
встановив:

Частиною 1 ст. 275 Господарського
кодексу України визначено, що за
договором енергопостачання
енергопостачальне підприємство
(енергопостачальник) відпускає
електричну енергію, пару, гарячу і
перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ст. 26 Закону України
«Про електроенергетику» та Правил
користування електричною енергією,
затверджених постановою Національної
комісії з питань регулювання
електроенергетики України № 28 від
31.07.96р. зі змінами та доповненнями,
постачання електроенергії для
забезпечення потреб споживачів
здійснюється на підставі договору на
постачання електроенергії, що
укладається між споживачем та
електропостачальною організацією.

Відповідно до ст.35 Господарського
процесуального кодексу України
обставини, встановлені рішенням суду у
господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Так, рішенням господарського суду
Чернігівської області від 20 серпня 2013р.
у справі №927/979/13, яке залишено без змін
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 17 жовтня 2013 р.,
встановлено, що 30.07.2003 року між
відкритим акціонерним товариством
енергопостачальна компанія
«Чернігівобленерго», правонаступником
якого є позивач, та закритим
акціонерним товариством
виробничо-торговою фірмою «Сіверянка»,
правонаступником якого є відповідач,
було укладено договір № 32 про
постачання електричної енергії (далі -
договір).

Відповідно до умов зазначеного
договору постачальник (позивач у
справі) постачає електричну енергію
споживачу (відповідачу у справі), а
споживач оплачує постачальнику
електричної енергії її вартість та
здійснює інші платежі згідно з умовами
цього договору та додатками до
договору, що є його невід'ємними
частинами.

Згідно п. 9.5. договору, він набуває
чинності з 30.07.2003р., діє до 31.12.2003р. і
вважається щорічно продовженим на
наступний календарний рік, якщо за
місяць до закінчення терміну дії
договору жодною із сторін не буде
заявлено про припинення його дії або
перегляд його умов.

В матеріалах справи відсутні докази
припинення дії договору № 32 про
постачання електричної енергії від
30.07.2003р.

Рішенням господарського суду
Чернігівської області від 20 серпня 2013р.
у справі №927/979/13 встановлено, що під час
дії договору № 32 про постачання
електричної енергії від 30.07.2003р.
сторони підписали ряд додаткових угод
та додатків до договору. Так, 08.12.2003р.
сторони підписали додаткову угоду №2-126
до договору про постачання електричної
енергії №32 від 30.07.2003р, в якій виклали
п.2.2.4 та п. 7.3 договору в новій редакції:
п.2.2.4. щомісячно 13 числа знімати та не
пізніше наступного дня представляти до
електропостачальної організації
складений за установленою формою і
підписаний відповідальною особою
«Акт-звіт про зняття показань
розрахункових приладів обліку
електроенергії» згідно переліку п.7.2
цього договору (додаток №3
«Характеристика точок обліку
електричної енергії на власні потреби
споживача та на потреби
субспоживачів») та отримувати рахунки
на оплату спожитої електроенергії і
інших платежів за розрахунковий
період. Неотримання споживачем рахунку
не звільняє його від сплати пені; п.7.3.
розрахунковий період встановлюється з
14 числа попереднього (розрахункового)
місяця по 13 число розрахункового
місяця включно. Згідно п.1.2. цієї угоди,
додаткова угода вводиться в дію з дати
підписання. Також між сторонами до
договору № 32 про постачання
електричної енергії від 30.07.2003р.
укладені додаткова угода №6 від
30.11.2010р., додаткова угода №9 від 07.07.2011р.,
додаткова угода №11 від 05.03.2012р.,
додаткова угода №12 від 14.05.2012р.,
додаткова угода №14 від 02.01.2013р. та
підписані між сторонами до договору №
32 про постачання електричної енергії
від 30.07.2003р.: додатки №1/1-1/3 «Однолінійна
схема електропостачання об'єкта
споживача»; додатки №2/1-2/3 «Акт
розмежування балансової належності
електромереж та експлуатаційної
відповідальності сторін»; додатки №4-4/1
«Графік зняття показів засобів обліку
електричної енергії»; додаток №8
«Порядок розрахунків за перетікання
реактивної електроенергії».

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 193 Господарського
кодексу України кожна сторона має
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. За приписами ч.1 ст.193
Господарського кодексу України до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей передбачених
цим Кодексом.

Так, відповідно до ст. 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
-відповідно до звичаїв ділового обігу
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

За умовами п.2.1.4 договору №32 від 30.07.2003р.
постачальник зобов'язався щомісячно
надавати споживачу рахунки на оплату
спожитої електроенергії та інших
платежів за розрахунковий період.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач на виконання умов договору
поставив за розрахунковий період з
13.02.2014р. по 13.04.2014р. відповідачеві 571
609кВтгод електроенергії, що
підтверджується підписаними та
скріпленими печатками сторін актами
про використану електричну енергію від
13.02.2014р. (249 816кВтгод), від 13.03.2014р. (175
680кВтгод), від 13.04.2014р. (146 113кВтгод).

На виконання умов договору відповідачу
виставлено позивачем рахунки за
спожиту активну електроенергію на суму
330 601,03грн., а саме: №518_02-2014 від 13.02.2014р. на
суму 141 175,68грн., який отриманий
відповідачем 13.02.2014р., №518_03-2014 від
13.03.2014р. на суму 102 309,60грн., який
отриманий відповідачем 13.03.2014р.,
№518_04-2014 від 13.04.2014р. на суму 87 115,75грн.,
який отриманий відповідачем 16.04.2014р.

Крім того, із матеріалів справи
вбачається, що сторонами підписано
акти за перетікання реактивної
електроенергії, в яких визначена
вартість реактивної електроенергії, а
саме: від 13.02.2014р. на суму 1 338,89грн., від
13.04.2014р. на суму 1 997,57грн., та відповідачу
пред'явлено до оплати рахунки за
реактивну електроенергію на загальну
суму 3336,46грн., а саме: №518_02-2014 від
13.02.2014р. на суму 1 338,89грн. (отриманий
відповідачем 13.02.2014р.), №518_04-2014 від
13.04.2014р. на суму 1 997,57грн. (отриманий
відповідачем 16.04.2014р.).

Відповідно до п.2.2.3 договору споживач
зобов'язаний своєчасно оплачувати за
спожиту електроенергію, а також
вносити всі інші платежі за
розрахунковий період згідно з діючими
у цей період тарифами по класах
напруги, умовами цього договору та
діючого законодавства.

У п.2.2.5. договору сторони встановили, що
споживач зобов'язується оплату
фактично спожитої електричної енергії
за розрахунковий період проводити
грошовими коштами, за діючими тарифами,
остаточний розрахунок - не пізніше
перших 3 операційних днів після
закінчення розрахункового періоду,
визначеного п.7.3. цього договору.

Згідно п.2.2.6 договору споживач
зобов'язаний здійснювати оплату за
послуги з компенсації перетікання
реактивної електричної енергії між
електромережею постачальника та
електроустановками споживача згідно з
додатком №4 до цього договору «Порядок
розрахунків за надання послуг з
компенсації перетікання реактивної
електроенергії» в терміни проведення
остаточного розрахунку.

На час розгляду справи, позивачем не
надано суду доказів укладення між
сторонами додатку №4 «Порядок
розрахунків за надання послуг з
компенсації перетікання реактивної
електроенергії», на яки йдеться
посилання у п. 2.2.6 договору.

Згідно п.16 Порядку розрахунків за
перетікання реактивної
електроенергії, який підписаний
сторонами 02.01.2013р. (Додаток №8 до
договору), кошти за перетікання
реактивної електроенергії
перераховуються споживачем на
поточний рахунок постачальника
електричної енергії протягом 3
операційних днів з дня отримання
рахунку.

З огляду на визначені сторонами у п.2.2.5
договору та у п.7.3 договору (в редакцій
викладеній у п.1 додаткової угоди №2-126
від 08.12.2003р. до договору №32 від 30.07.2003р.
про постачання електричної енергії)
строки оплати спожитої електричної
енергії, а у п.16 додатку №8 до договору
визначені сторонами строки оплати за
перетікання реактивної електричної
енергії, суд доходить висновку, що
відповідач був зобов'язаний провести
оплату за спожиту активну
електроенергію по рахунку №518_02-2014 від
13.02.2014р. на суму 141175,68грн. у строк -
18.02.2014р., №518_03-2014 від 13.03.2014р. на суму 102
309,60грн. у строк - 18.03.2014р., №518_04-2014 від
13.04.2014р. на суму 87 115,75грн. у строк -
21.04.2014р. та за перетікання реактивної
електроенергії по рахунку №518_02-2014 від
13.02.2014р. на суму 1 338,89грн. у строк -
18.02.2014р., №518_04-2014 від 13.04.2014р. на суму 1
997,57грн. у строк - 21.04.2014р.

Як свідчать подані позивачем письмові
пояснення від 01.07.2014р. щодо проведених
між сторонами розрахунків, виписки
банку та лист відповідача від 02.06.2014р.
за №1/4-470 про зарахування платежу від
30.05.2014р. в розмірі 8110,19грн. як оплату за
активну електроенергію за лютий 2014р.,
публічне акціонерне товариство
виробничо-торгова фірма «Сіверянка» в
обумовлені строки за реактивну
електроенергію не розрахувалося, за
активну електроенергію розрахувалося
частково на суму 106 799,03грн., а саме:
рахунок №518-02-2014 від 13.02.2014р. було
оплачено частково 20.03.2014р. на суму 10
075,68грн. (банківська виписка за 20.03.2014р.)
та 30.05.2014р. на суму 8 110,19грн. (банківська
виписка за 30.05.2014р.) - залишок по даному
рахунку 122 989,81грн.; рахунок №518-03-2014 від
13.03.2014р. було оплачено частково 28.04.2014р.
на суму 88 613,16грн. (банківська виписка за
28.04.2014р.) - залишок по даному рахунку 13
696,44грн. По рахунку №518-04-2014 від 13.04.2014р.
на суму 87 115,75грн. - оплат не було.

Відповідно до п.6.5 Правил користування
електричною енергією, затверджених
постановою Національної комісії з
питань регулювання електроенергетики
України від 31.07.1996р. та зареєстрованих в
Міністерстві юстиції 02.08.1996р. за №417/1442
(надалі - Правила), у разі виникнення у
споживача заборгованості з оплати за
спожиту електричну енергію, сторони за
взаємною згодою та у порядку,
передбаченому законодавством України,
укладають договір щодо
реструктуризації заборгованості. При
цьому оформлюється графік погашення
заборгованості, який є додатком до
цього договору. У разі відсутності
графіка погашення заборгованості та
при відсутності у платіжному документі
у реквізиті призначення платежу
посилань на період, за який
здійснюється оплата або перевищення
суми платежу, необхідної для цього
періоду, ці кошти, перераховані
споживачем за електричну енергію,
постачальник електричної енергії має
право зарахувати як погашення існуючої
заборгованості цього споживача з
найдавнішим терміном її виникнення.
Укладення сторонами та дотримання
споживачем узгодженого графіка
погашення заборгованості не звільняє
споживача від оплати поточного
споживання електричної енергії.

З огляду на приписи п.6.5 Правил,
приймаючи до уваги, що рахунок №518-01-2014
від 13.01.2014р. за активну електроенергію
на суму 98372,46грн. станом на 20.03.2014р. був
оплачений відповідачем частково у сумі
50000,00грн. (банківська виписка за
28.02.2014р.), що відповідачем при
перерахуванні 20.03.2014р. на рахунок
позивача коштів у сумі 58 448,14грн. в
призначенні платежу «за активну
електроенергію згідно рахунку №518-01-2014
від 13/01/2014р., ч/о згідно рахунку №518-02-2014
від 13/02/2014р., у т.ч. ПДВ 9741,36» не було
вказано, які саме суми слід зарахувати
в рахунок погашення оплати за активну
електроенергію по кожному із вказаних
рахунків, суд погоджується із
наведеним позивачем порядком
зарахування коштів: 48 372,46грн. - в
рахунок оплати за активну
електроенергію по рахунку №518-01-2014 від
13/01/2014р., 10 075,68грн. - в рахунок часткової
оплати за активну електроенергію по
рахунку №518-02-2014 від 13/02/2014р. Таким
чином, 20.03.2014р. рахунок №518-01-2014 від
13.01.2014р. відповідачем було оплачено
повністю, а по рахунку №518-02/2014р. від
13.02.2014р. залишок неоплаченої суми
становить 122989,81грн.

У відповідності до приписів ст. 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України відповідачем на час розгляду
справи в суді не подано доказів повної
оплати спожитої активної та реактивної
електроенергії.

Згідно ст.526 Цивільного кодексу України
та ст.193 Господарського кодексу України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином, відповідно до умов
договору та вимог чинного
законодавства, одностороння відмова
від виконання зобов'язання не
допускається.

За таких обставин, на день розгляду
справи борг в сумі 223 802,00грн. за активну
електроенергію та борг у сумі 3 336,46грн.
за реактивну електроенергію
підтверджується матеріалами справи та
не спростовується відповідачем, а тому
відповідно підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу
України встановлено, що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Позивач просить стягнути з відповідача
11 004,89грн. пені за період з 19.02.2014р. по
11.06.2014р., в тому числі, згідно наведеного
позивачем розрахунку, 10 885,21грн. за
прострочення оплати за активну
електроенергію та 119,68грн. за
прострочення оплати за реактивну
електроенергію.

Відповідно до ст. ст.546, 549 Цивільного
кодексу України, виконання зобов'язань
за договором можуть забезпечуватись
неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка
(штраф, пеня) є грошова сума або інше
майно, яке боржник повинен передати
кредитору в разі порушення боржником
зобов'язання.

У відповідності до ст. 547 Цивільного
кодексу України правочин щодо
забезпечення виконання зобов'язання
вчиняється у письмовій формі. Правочин
щодо забезпечення виконання
зобов'язання, вчинений із
недодержанням письмової форми, є
нікчемним.

Штрафними санкціями у розумінні ст.230
Господарського кодексу України
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 Господарського
кодексу України встановлено, що
штрафні санкції за порушення
зобов'язання застосовуються у розмірі
передбаченому сторонами у договорі.

У п.4.2 підпункт 4.2.1 договору сторони
встановили відповідальність споживача
за неоплату платіжних документів у
терміни, передбачені п.2.2.5, п.2.2.6
договору, споживач сплачує
постачальнику пеню у розмірі подвійної
облікової ставки Національного банку
України, що діяла в період за який
нараховується пеня, за кожну
прострочену добу по дату проведення
оплати.

З огляду на зміст п.4.2 підпункт 4.2.1
договору, сторонами передбачена
відповідальність відповідача у
вигляді стягнення пені за неоплату
платіжних документів у терміни,
передбачені п.п. 2.2.5.-2.2.6. договору, а
також з порушенням термінів визначених
у Додатку № 4 «Порядок розрахунків за
надання послуг з компенсації
перетікання реактивної
електроенергії» до цього Договору на
який йдеться посилання у п.2.2.6.
договору.

На час розгляду справи, позивачем не
надано суду доказів укладення між
сторонами додатку №4 «Порядок
розрахунків за надання послуг з
компенсації перетікання реактивної
електроенергії», на яки йдеться
посилання у п. 2.2.6 договору. Також,
позивачем на час розгляду справи не
подано доказів внесення змін до
редакції п.2.2.6 та п.4.2.1 договору №32 від
30.03.2003р.

Відповідно до п.1.2 Правил, перетікання
реактивної електричної енергії на межі
балансової належності електричних
мереж (перетікання реактивної
електричної енергії) - складова
фізичних процесів передачі, розподілу
та споживання активної електричної
енергії, яка спричиняє додаткові
технологічні втрати активної
електричної енергії та впливає на
показники якості активної електричної
енергії.

Дослідивши поданий позивачем
розрахунок пені за прострочку платежів
за спожиту активну та реактивну
електроенергію, суд доходить висновку,
що позовні вимоги в частині стягнення
пені за несвоєчасну оплату активної
електроенергії за період з 19.02.2014р. по
11.06.2014р. підлягають задоволенню
повністю в сумі 10 885,21грн.

Приймаючи до уваги ту обставину, що
додатку №4 «Порядок розрахунків за
надання послуг з компенсації
перетікання реактивної
електроенергії» до договору №32 від
30.07.2003р. не існує, що положеннями
додатку №8 «Порядок розрахунків за
перетікання реактивної
електроенергії», підписаного 02.01.2013
року, не передбачено стягнення пені за
прострочку оплати спожитої реактивної
енергії, позовні вимоги в частині
стягнення пені у сумі 119,68грн. за
прострочення оплати реактивної
електроенергії за період з 19.02.2014р. по
11.06.2014р. є безпідставними та
задоволенню не підлягають.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції, а також три проценти річних з
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Позивач просить стягнути з відповідача
21 256,38грн. інфляційних нарахувань за
період з 19.02.2014р. по 31.05.2014р., в тому числі
за прострочення оплати активної
електроенергії в сумі 21 035,64грн. та
220,74грн. за прострочення оплати
реактивної електроенергії, та 2 005,96грн.
3% річних за період з 19.02.2014р. по 11.06.2014р.,
в тому числі за прострочення оплати
активної електроенергії в сумі 1
985,15грн. та 20,81грн. за прострочення
оплати реактивної електроенергії.

Матеріалами справи підтверджується
прострочка виконання відповідачем
взятих на себе зобов'язань щодо оплати
за спожиту активну електричну енергію
та реактивну електричну енергію, тому
позовні вимоги в частині стягнення 3%
річних обґрунтовані і підлягають
задоволенню повністю в сумі 2005,96грн.

Господарський суд Чернігівської
області, здійснив перевірку розрахунку
інфляційних нарахувань, заявлених до
стягнення позивачем та дійшов
висновку, що позивачем при розрахунку
інфляційних нарахувань не було
враховано, що відповідно до п. 3.2.
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань» №14 від
17.12.2013р., розмір боргу з урахуванням
індексу інфляції визначається
виходячи з суми боргу, що існувала на
останній день місяця, в якому платіж
мав бути здійснений, помноженої на
індекс інфляції, визначений Державною
службою статистики України, за період
прострочення починаючи з місяця,
наступного за місяцем, у якому мав бути
здійснений платіж, і за будь-який
місяць (місяці), у якому (яких) мала
місце інфляція. При цьому в розрахунок
мають включатися й періоди часу, в які
індекс інфляції становив менше одиниці
(тобто мала місце дефляція), а також
рекомендації Верховного Суду України
відносно порядку застосування
індексів інфляції при розгляді судових
справ, викладені в листі Верховного
Суду України від 03.04.1997р. № 62-97р.

Також в п. 2 інформаційного листа Вищого
господарського суду України від
17.07.2012р. № 01-06/928/2012 «Про практику
застосування Вищим господарським
судом України у розгляді справ окремих
норм матеріального права» зазначено,
що при застосуванні індексу інфляції
слід мати на увазі, що індекс
розраховується не на кожну дату місяця,
а в середньому на місяць і здійснюється
шляхом множення суми заборгованості на
момент її виникнення на сукупний
індекс інфляції за період прострочення
платежу. При цьому сума боргу, яка
сплачується з 1 по 15 день відповідного
місяця, індексується з врахуванням
цього місяця, а якщо сума боргу
сплачується з 16 по 31 день місяця,
розрахунок починається з наступного
місяця. Аналогічно, якщо погашення
заборгованості здійснено з 1 по 15 день
відповідного місяця, інфляційні втрати
розраховуються без врахування цього
місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то
інфляційні втрати розраховуються з
врахуванням даного місяця (див.
постанову Вищого господарського суду
України від 01.02.2012 № 52/30).

За таких обставин суд прийшов до
висновку, що вимоги позивача щодо
стягнення інфляційних нарахувань
підлягають частковому задоволенню в
сумі 19850,61грн. за період з березня 2014р.
по травень 2014р., в тому числі за
прострочення оплати активної
електроенергії в сумі 19 649,01грн.
інфляційних нарахувань та 201,60грн.
інфляційних нарахувань за
прострочення оплати реактивної
електроенергії. В решті стягнення
інфляційних нарахувань позовні вимоги
задоволенню не підлягають у зв'язку з
безпідставністю нарахування.

Враховуючи, що відповідач в порушення
ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України,
ст. 193 Господарського кодексу України
та умов договору, взяті на себе
зобов'язання своєчасно не виконав,
господарський суд доходить висновку,
що позовні вимоги позивача є
обґрунтованими і підлягають
задоволенню в частині стягнення боргу
за активну електроенергію в сумі 223
802,00грн., в частині стягнення боргу за
реактивну електроенергію в сумі 3
336,46грн., в частині стягнення пені в сумі
10 885,21грн., в частині стягнення 3% річних
в сумі 2 005,96грн., в частині стягнення
інфляційних нарахувань в сумі 19850,61грн.
В решті позову відмовити.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України, у
спорах, що виникають при виконанні
договорів судовий збір покладається на
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог, а тому з
відповідача підлягає стягненню на
користь позивача судовий збір в
розмірі 5197,60грн.

Керуючись ст. ст. 525, 526, 546, 547, 549, 612,
625 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193,
216, 217, 230, 275 Господарського кодексу
України, ст. ст. 33, 34, 35, 49, 75, ст.82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства виробничо-торгової фірми
«Сіверянка» (вул.Малиновського, б.36, м.
Чернігів, поточний рахунок №7 у АК
«Полікомбанк» м. Чернігів, МФО 353100,
ідентифікаційний код 00310143) на користь
Публічного акціонерного товариства
«Чернігівобленерго» (вул. Горького,40, м.
Чернігів, поточний рахунок із
спеціальним режимом використання
№2791 в філії Чернігівське обласне
управління АТ «Ощадбанк», МФО 353553,
ідентифікаційний код 22815333) 223802грн.
00коп. боргу за активну електроенергію.

Наказ видати після набрання судовим
рішенням законної сили.

3. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства виробничо-торгової фірми
«Сіверянка» (вул.Малиновського, б.36, м.
Чернігів, поточний рахунок №7 у АК
«Полікомбанк» м. Чернігів, МФО 353100,
ідентифікаційний код 00310143) на користь
Публічного акціонерного товариства
«Чернігівобленерго» (вул. Горького,40, м.
Чернігів, поточний рахунок №8001 в
Чернігівському районному управлінні
ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 353586,
ідентифікаційний код 22815333) 3336грн.46коп.
боргу за реактивну електроенергію,
19850грн.61коп. інфляційних нарахувань,
2005грн.96коп. 3% річних, 10885грн.21коп. пені,
5197грн.60коп. судового збору.

Наказ видати після набрання судовим
рішенням законної сили.

4. В решті позову відмовити.

Повний текст рішення складено 04.07.2014р.

Суддя
Н.Ю. Книш