ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2014 р.Справа № 922/1431/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Жигалкіна І.П.

при секретарі судового засідання
Кісельовій С.М.

розглянувши справу

за позовом Державного підприємства
"Харківське конструкторське бюро з
машинобудування ім. О.О. Морозова", м.
Харків до Публічного акціонерного
товариства банк "Меркурій", м. Харків
про зобов'язання вчинити певні дії за
участю представників:

позивача - Шевцова А.М. (дов. №390/4 від
28.01.2013 р.)

відповідача - Бей Я.М. (дов. № 37 від 14.04.2014
р.)

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Державне підприємство
"Харківське конструкторське бюро з
машинобудування ім. О.О. Морозова",
звернувся до господарського суду
Харківської області з позовом про
зобов'язання Публічного акціонерного
товариства банк "Меркурій" (надалі -
Відповідач) перерахувати на поточний
рахунок Позивача грошову суму у
розмірі 15 000,00 грн. А також просить суд
покласти судовий збір за подання
позовної заяви на Відповідача.

Від Позивача заяв та клопотань не
надійшло. У судовому засіданні позовні
вимоги підтримує та просить суд
задовольнити їх у повному обсязі.

Від Відповідача заяв та клопотань не
надійшло. У судовому засіданні, у
наданому відзиві на позовну заяву та
доповненні до відзиву проти позовних
вимог заперечує та просить суд
відмовити у їх задоволенні в повному
обсязі.

Судом виконано процесуальний обов'язок
щодо повідомлення учасників процесу
про дату, час та місце розгляду справи
відповідно до вимог пункту 2.6.
Інструкції з діловодства в
господарських судах України,
погодженої листом Вищого
господарського суду України від 19.02.2013
р. та затвердженої наказом Державної
удової адміністрації України від 20.02.2013
р. № 28, а тому суд вважає можливим
розглядати справу за наявними в ній
матеріалами, як це передбачено статтею
75 Господарського процесуального
кодексу України.

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце її розгляду судом, якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
надіслано за поштовою адресою,
зазначеною в позовній заяві
(роз'яснення Президії Вищого
Арбітражного суду України від 18.09.97 № 02
- 5/289 із змінами "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України").

Крім того, в інформаційному листі
Вищого господарського суду України від
14.08.2007р. № 01-8/675 "Про деякі питання
практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у першому півріччі 2007 року" (пункт
15) зазначено, що відповідно до пункту 2
частини другої статті 54 Господарського
процесуального кодексу України
позовна заява повинна містити, зокрема,
місцезнаходження сторін (для юридичних
осіб).

У пункті 11 інформаційного листа Вищого
господарського суду України від
15.03.2007р. N 01-8/123 "Про деякі питання
практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2006 році" зазначено, що до
повноважень господарських судів не
віднесено установлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому відповідні процесуальні
документи надсилаються господарським
судом згідно з поштовими реквізитами
учасників судового процесу, наявними в
матеріалах справи.

Водночас законодавство України, в тому
числі Господарський процесуальний
кодекс України (надалі - ГПК України), не
зобов'язує й сторону у справі, зокрема
позивача, з'ясовувати фактичне
місцезнаходження іншої сторони
(сторін) у справі (якщо воно не
співпадає з її місцезнаходженням,
визначеним згідно із статтею 93
Цивільного кодексу України (надалі - ЦК
України) та зазначати таке фактичне
місцезнаходження в позовній заяві чи
інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження
юридичної особи - учасника судового
процесу з якихось причин не відповідає
її місцезнаходженню, визначеному
згідно з законом, і дана особа
своєчасно не довела про це до відома
господарського суду, інших учасників
процесу, то всі процесуальні наслідки
такої невідповідності покладаються на
цю юридичну особу.

Беручи до уваги, що відповідно до
статті 33 ГПК України обов'язок
доказування і подання доказів
покладено на сторони, суд згідно за
статтею 75 ГПК України розглядає справу
за наявними матеріалами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
вислухавши присутніх представників
сторін, всебічно і повно дослідивши
матеріали справи, суд встановив
наступне.

19 квітня 2013 року між Державним
підприємством "Харківське
конструкторське бюро з
машинобудування імені О.О. Морозова" та
Публічним акціонерним товариством
Банк "Меркурій" був укладений Договір
банківського рахунку № 2862/13.

За умовами п. 3.3.3. Договору, банк
зобов'язаний забезпечувати своєчасне
зарахування /списання коштів на/з
Рахунку Клієнта, в разі дотримання
Клієнтом умов цього Договору та вимог
законодавства України.

Станом на 19 березня 2014 року залишок
коштів Позивача на рахунку в Банку
складав: 15 000,00 (п'ятнадцять тисяч 00 коп.)
грн.

06.02.2014 року Позивачем було подано, а
Відповідачем зареєстровано платіжне
доручення №2, на перерахування коштів
на інший поточний рахунок Позивача в
розмірі: 15 000,00 (п'ятнадцять тисяч 00 коп.)
грн.

Відповідачем, не було здійснено
перерахування коштів у встановлений
законом строк.

Відповідач зазначив, що повертає
платіжне доручення № 2 без виконання,
пославшись на п. 1.25, розділу III
"Положення про виведення
неплатоспроможного банку з ринку".

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши представників Позивача та
Відповідача, повністю, всесторонньо, за
своїм внутрішнім переконанням, яке
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом,
оцінивши надані сторонами докази та
надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам справи з
урахуванням фактичних та правових
підстав позовних вимог учасників
судового процесу, користуючись
принципом об'єктивної істини,
принципами добросовісності,
розумності та справедливості суд
вважає, що у задоволенні позовних вимог
Позивача слід відмовити у повному
обсязі, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 Господарського
кодексу України (надалі - ГК України),
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених ГПК
України заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Згідно ст. 7 та ст. 15 Закону України "Про
Національний банк України"
Національний банк здійснює банківське
регулювання та нагляд на
індивідуальній та консолідованій
основі, правління НБУ приймає рішення
про віднесення банку до категорії
проблемних або неплатоспроможних.

Відповідно до ст. 73 Закону України "Про
банки та банківську діяльність" у разі
порушення банками або іншими особами,
які можуть бути об'єктом перевірки
Національного банку України
відповідно до цього Закону,
банківського законодавства,
нормативно-правових актів
Національного банку України, його
вимог, встановлених відповідно до
статті 66 цього Закону, або здійснення
ризикової діяльності, яка загрожує
інтересам вкладників чи інших
кредиторів банку, Національний банк
України адекватно вчиненому порушенню
або рівню такої загрози має право
застосувати заходи впливу, до яких
належать віднесення банку до категорії
проблемного або неплатоспроможного.

Керуючись вищезазначеними нормами НБУ
прийняло Постанову України від 13
березня 2014 року №133 "Про віднесення ПАТ
Банк "Меркурій" до категорії
неплатоспроможних". На підставі
вищевказаної постанови виконавчою
дирекцією Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб 14.03.2014 р. прийнято рішення
№ 15 щодо запровадження тимчасової
адміністрації та призначення
уповноваженої особи Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб на
тимчасову адміністрацію в ПАТ Банк
"Меркурій".

Тимчасову адміністрацію в ПАТ Банк
"Меркурій" запроваджено строком на три
місяця з 14 березня 2014 року по 13 червня
2014 року.

Відповідно до 4.5 ст.36 ЗУ "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб"
під час тимчасової адміністрації не
здійснюється: - задоволення вимог
вкладників та інших кредиторів банку; -
примусове стягнення коштів та майна
банку, звернення стягнення на майно
банку, накладення арешту на кошти та
майно банку; - нарахування неустойки
(штрафів, пені), інших фінансових
(економічних) санкцій за невиконання чи
неналежне виконання зобов'язань перед
кредиторами та зобов'язань щодо сплати
податків і зборів (обов'язкових
платежів); - зарахування зустрічних
однорідних вимог, якщо це може
призвести до порушення порядку
погашення вимог кредиторів,
встановленого Законом України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб".

Положення ЗУ "Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб" стосуються не
лише вкладів фізичних осіб, але і
регулює будь-які відносини, які
виникають у зв'язку із виведенням
неплатоспроможних банків з ринку та
ліквідації банків (ст. 1), в тому числі
відносини з клієнтами фізичними
особами, юридичними особами, іншими
учасниками господарської діяльності
банку.

Відповідно до п. 1.30 ст. 1 ЗУ "Про платіжні
системи та переказ коштів в Україні"
платіжне доручення - розрахунковий
документ, який містить доручення
платника банку, здійснити переказ
визначеної в ньому суми коштів зі свого
рахунка на рахунок отримувача.

Згідно п. 1.24 ст. 1 ЗУ "Про платіжні
системи та переказ коштів в Україні"
переказ коштів (далі - переказ) - рух
певної суми коштів з метою її
зарахування на рахунок отримувача або
видачі йому у готівковій формі.
Ініціатор та отримувач можуть бути
однією і тією ж особою.

Відповідно до а ст. 509 норм Цивільного
кодексу України кредитор - це особа, на
користь якої боржник зобов'язаний
вчинити певні дії (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо).

Таким чином, зобов'язання Відповідача
перед Позивачем щодо виконання
платіжного доручення останнього є
кредиторською заборгованістю
Відповідача, а Позивач відповідно
кредитором для Відповідача.

Платіжне доручення № 2 від 06.02.2014 р. було
повернуто Відповідачем з посиланням на
п. 1.25 гл. 1 р. З Положення про виведення
неплатоспроможного банку з ринку,
затвердженого Рішенням Виконавчої
дирекції Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб № 2 від 05.07.2012 р. Дане
положення передбачає, що під час
виконання своїх повноважень
уповноважена особа Фонду на тимчасову
адміністрацію "не пізніше п'ятого
робочого дня, починаючи з дня свого
призначення, має повернути клієнтам, з
якими укладені договори про
касово-розрахункове обслуговування,
розрахункові документи, що не сплачені
в строк з вини неплатоспроможного
банку;".

З огляду на вищезазначене та з
урахуванням норм спеціального
законодавства (ЗУ "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб")
під час дії тимчасової адміністрації
зобов'язання Відповідача перед
Позивачем не можуть бути виконані, адже
це є вимоги кредитора, тому їх
задоволення буде здійснюватись згідно
із ст. 52 ЗУ "Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб".

Відповідно статей 55 Конституції
України, статей 15, 16 ЦК України кожна
особа має право звернутись до суду за
захистом свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання.

Відповідно до вимог ст. 32
Господарського процесуального кодексу
України: доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Згідно постанови Пленуму Верховного
суду України "Про судове рішення" від
29.12.76 № 11 із змінами, внесеними
постановами Пленуму від 24.04.81 № 4, від
25.12.92 № 13, рішення є законним тоді, коли
суд, виконавши всі вимоги
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи з загальних
засад і змісту законодавства України.
Мотивувальна частина рішення повинна
містити встановлені судом обставини, а
також оцінку всіх доказів. Визнаючи
одні і відхиляючи інші докази, суд має
це обґрунтувати. Мотивувальна частина
рішення повинна мати також посилання
на закон та інші нормативні акти
матеріального права, на підставі яких
визначено права і обов'язки сторін у
спірних правовідносинах.

Статтею 129 Конституції України
зазначено, що судді при здійсненні
правосуддя незалежні і підкорюються
лише закону. Змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості - є однією з основних
засад судочинства.

За таких обставин, справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами у порядку передбаченому
ст. 75 ГПК України.

Враховуючи, що Позивачем не надано до
суду жодного документу, що
спростовували позицію відповідачів,
суд визнає вимогу позивача не
обґрунтованою, не доведеною
матеріалами справи та такою, що не
підлягає задоволенню.

Відповідно до статей 44-49
Господарського процесуального кодексу
України, у разі задоволення позовних
вимог, витрати по сплаті судового збору
покладаються на відповідача, оскільки
спір з його вини доведено до суду.

На підставі статей 6, 8, 19, 55, 124, 129
Конституції України, ЗУ "Про платіжні
системи та переказ коштів в Україні", ЗУ
"Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб", ЗУ "Про банки та
банківську діяльність". статтею 1,
Господарського кодексу України,
керуючись статтями 1, 4, 12, 32, 33, 43, 44-49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 16.06.2014 р.

Суддя(підпис) І.П. Жигалкін