м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/6951/14 11.06.14
За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Савсервіс-Мова»
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Київпиво»
про стягнення 8 229, 24 грн.
Суддя Пригунова А.Б.
від позивача: Циганенко О.С.
від відповідача: не з'явились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Савсервіс-Мова»
звернулось до Господарського суду
міста Києва з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Київпиво»
про стягнення заборгованості у розмірі
6 036, 49 грн. за договором поставки № КФ
38, 89 грн. - 3 % річних, 174, 38 грн. -
інфляційних втрат та 1 810, 95 грн. - штрафу.
Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
своїх зобов'язань перед позивачем за
вищевказаним договором.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 18.04.2014 р. порушено провадження
у справі № 910/6951/14 та призначено її до
розгляду у судовому засіданні на 21.05.2014
р. за участю представників сторін, яких
зобов'язано надати суду певні
Розгляд справи переносився в порядку
ст. 77 Господарського процесуального
11.06.2014 р. через відділ діловодства
Господарського суду міста Києва від
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Савсервіс-Мова»
надійшла заява про збільшення позовних
вимог, у якій позивач просить стягнути
з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Київпиво»
заборгованість у розмірі 5 920, 15 грн., а
також 460, 62 грн. - пені, 91, 05 грн. - 3 %
річних, 734, 55 грн. - інфляційних втрат та 1
776, 05 грн. - штрафу.
Відповідно до ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України
позивач вправі до прийняття рішення по
справі збільшити розмір позовних
вимог, відмовитись від позову або
зменшити розмір позовних вимог.
Відповідно до п. 3.10. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» передбачені
частиною ч. 4 ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України права
позивача збільшити або зменшити розмір
позовних вимог, відмовитись від позову
можуть бути реалізовані до прийняття
рішення судом першої інстанції. Під
збільшенням або зменшенням розміру
позовних вимог слід розуміти
відповідно збільшення або зменшення
кількісних показників за тією ж самою
вимогою, яку було заявлено в позовній
заяві.

Тож, приймаючи до уваги, що вищевказана
заява не суперечить вимогам ст. 22
Господарського процесуального кодексу
України, суд вважає за необхідне
прийняти її до розгляду та
задовольнити.

У даному судовому засіданні
представник позивача підтримав
заявлені вимоги та просив позов
задовольнити.

Відповідач на виклик суду не з'явився,
про поважні причини неявки суд не
повідомив.

При цьому суд відзначає, що ухвали суду
направлялись відповідачу на вказану в
позовній заяві та витязі з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців адресу
відповідача та повернуті
Господарського суду міста Києва за
закінченням терміну зберігання.

Відповідно до п. 3.9.1. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у разі якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
було надіслано за належною адресою
(тобто повідомленою суду стороною, а в
разі ненадання суду відповідної
інформації - адресою, зазначеною в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців), і
не повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

Приймаючи до уваги, що учасники
провадження у справі були належним
чином повідомлені про дату та час
судового засідання, враховуючи, що
матеріали справи містять достатньо
документів для розгляду справи по суті,
та зважаючи на те, що від учасників
провадження не надходило будь-яких
клопотань, в тому числі, про
відкладення розгляду справи, суд
вважає, що неявка у судове засідання
представника відповідача не є
перешкодою для прийняття рішення у
даній справі.

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України, якщо
відзив на позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих позивачем,
оригінали яких оглянуто у судовому
засіданні.

У судовому засіданні 11.06.2014 р. на
підставі ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, Господарський суд міста
Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.12.2013 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Савсервіс-Мова» та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Київпиво» укладено
договір поставки № КФ 00385, за умовами
якого позивач зобов'язався поставити, а
відповідач - прийняти та оплатити
товар, найменування, асортимент та ціна
якого визначаються у видаткових
накладних, які є складовою частиною
даного договору.

Відповідно до п. 2.1. договору ціна на
товар встановлюється в прас-листі та
зазначається в накладних.

Відповідно до п. 5.1. договору та додатку
№ 1 позивач надає відповідачу право
користування кредитним лімітом у
розмірі 5 000, 00 грн.; відповідач здійснює
розрахунки за товар, отриманий
відповідно до умов договору протягом 30
календарного дня з дати
приймання-передачі.

Договір, відповідно до п. 10.1. вступає в
силу з дня його підписання і діє
протягом одного календарного року.

Як вбачається з матеріалів справи, на
виконання умов договору № КФ 00385 від
01.12.2013 р. позивачем поставлено, а
відповідачем прийнято товар на
загальну суму 12 351, 95 грн., що
підтверджується видатковими
накладними, засвідчені копії яких
містяться в матеріалах справи.

Також наявними у справі копіями
платіжних доручень підтверджується
перерахування відповідачем грошових
коштів на загальну суму 6 431, 80 грн.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач
зазнає, що відповідачем порушено
зобов'язання за договором № КФ 00385 від
01.12.2013 р. щодо розрахунків за
поставлений товар, у зв'язку з чим у
нього виникла заборгованість у розмірі
5 920, 15 грн., яку позивач просить стягнути
в судовому порядку.

Оцінюючи подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, та
враховуючи, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського
кодексу України за договором поставки
одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу
України покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Статтею 530 Цивільного кодексу України
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Тож, в силу положень Цивільного кодексу
України договірні зобов'язання є
обов'язковими для виконання сторонами
у порядку та у строк, визначений
відповідним договором, або законом.

За приписами ст.ст. 3, 629 Цивільного
кодексу України цивільне
законодавство ґрунтується на
принципах справедливості,
добросовісності та розумності та
передбачає обов'язковість виконання
договірних зобов'язань.

Таким чином, виходячи з умов договору №
КФ 00385 від 01.12.2013 р. строк виконання
відповідачем зобов'язань щодо оплати
за товар є таким, що настав.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного
кодексу України визначено, що особа,
яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

При цьому, відсутність своєї вини
відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного
кодексу України доводить особа, яка
порушила зобов'язання.

Статтею 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідач правом надання відзиву на
позов не скористався, доказів оплати
вартості поставленого товару не надав,
обґрунтованих причин неможливості
виконання грошових зобов'язань не
навів.

Тож, приймаючи до уваги, що за приписами
ст.ст. 4-3, 33, 43 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
суть якого полягає у обґрунтуванні
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, своїх вимог і
заперечень поданими суду доказами, які
господарський суд оцінює за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом,
враховуючи, що матеріалами справи
підтверджується поставка позивачем
товару, а відповідачем не надано суду
доказів його оплати у повному обсязі,
суд вважає вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Савсервіс-Мова» про стягнення з
відповідача заборгованості у сумі 5 920,
15 грн. обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача 460, 62 грн. - пені, 91, 05 - 3 %
річних, 734, 55 грн. - інфляційних втрат та 1
776, 05 грн. - штрафу.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Як визначено ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 216 Господарського
кодексу України учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором. У сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні санкції;
оперативно-господарські санкції.

Згідно з ч. 1 ст. 217 Господарського
кодексу України у сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні санкції;
оперативно-господарські санкції.

Статтею 230 Господарського кодексу
України встановлено, що штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Частиною 6 статті 232 Господарського
кодексу України передбачено, що
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

У відповідності до ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Тож, приймаючи до уваги, що
відповідачем допущено прострочення
оплати вартості отриманого від
позивача товару, суд вважає
обґрунтованими вимоги позивача про
застосування грошових санкцій та
притягнення відповідача до
відповідальності за прострочення
грошового зобов'язання.

Згідно розрахунку позивача, який
зроблено за період з 05.01.2014 р. (дата
виникнення заборгованості за
відповідною поставкою) до 11.06.2014 р. пеня
за прострочення виконання грошового
зобов'язання становить 460, 62 грн., 91, 05
грн. - 3 % річних, 734, 55 грн. - інфляційних
втрат.

Штраф за прострочення виконання
грошового зобов'язання становить 1 776, 05
грн.

Перевіривши правильність нарахування
позивачем пені, судом встановлено, що
вищевказані розрахунки здійснені
арифметично вірно та не перевищують
розрахунок суду.

Підсумовуючи вищенаведене, виходячи із
заявлених позивачем вимог та наявних у
справі доказів, суд дійшов висновку про
задоволення позову.

Витрати по сплаті судового бору
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
покладаються на відповідача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.
32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «Савсервіс-Мова»
задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Київпиво» (03065, м.
Київ, бульвар Івана Лепсе, 18, ), з будь-якого рахунку, виявленого
державним виконавцем під час виконання
рішення суду, на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Савсервіс-Мова» (03115, м. Київ, вул. М.
Краснова, 27, )
заборгованість у розмірі 5 920, 15 (п'ять
тисяч дев'ятсот двадцять грн. 15 коп.)
грн. 460, 62 (чотириста шістдесят грн. 62
коп.) грн. - пені, 91, 05 (дев'яносто одна
грн. 05 коп.) грн. - 3 % річних, 734, 55 (сімсот
тридцять чотири грн. 55 коп.) грн. -
інфляційних втрат, 1 776, 05 (одна тисяча
сімсот сімдесят шість грн. 05 коп.) грн. -
штрафу та 1 827, 00 (одна тисяча вісімсот
двадцять сім грн. 00 коп.) грн. - судового
збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено: 16.06.2014
р.

Суддя
Пригунова А.Б.