ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" червня 2014 р.
Справа № 914/1195/14

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії

головуючого-судді
Бонк Т. Б.

суддів
Бойко С.М.

Якімець Г.Г.

при секретарі судового засідання І.О.
Борщ

за участю представників сторін:

від позивача ( скаржник) - Панас
Ю.А.(представник за довіреністю)

від відповідача - Демчук О.В.
(представник за довіреністю)

розглянувши апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" № 14/2-410 від 21.05.14 року

на рішення господарського суду
Львівської області від 14.05.2014 року
(головуючий суддя Т.Рим.)

у справі № 914/1195/14,

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", м. Київ,

до відповідача Комунального
підприємства "Бориславтеплоенерго" , м.
Борислав,

про стягнення пені в сумі 32 577, 46 грн.
та штрафу у розмірі 40 992, 03 грн.

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду
Львівської області від 14.05.2014 року у
справі № 914/1195/14 позовні вимоги
задоволено частково. Стягнуто з
комунального підприємства
"Бориславтеплоенерго" на користь
публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" 584.600,44 грн. основного
боргу, 7.687,90 грн. пені, 19.793,07 грн. - 3%
річних, 6.879,94 грн. інфляційних втрат,
12.739,14 грн. судового збору. В задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду в частині задоволення
позовних вимог мотивоване тим, що
відповідачем було порушено договірне
зобов'язання стосовно оплати товару у
встановлений строк, у зв'язку з чим з
відповідача підлягає стягненню сума
основної заборгованості, пеня,
нарахована в межах позовної давності,
враховуючи те, що відповідачем було
подано заяву про застосування
наслідків спливу позовної давності
щодо частини суми пені. Судом було
зменшено розмір пені до 30% з
врахуванням майнового стану, інтересів
та соціальної значущості сторін, та
погашення відповідачем більшої
частини боргу за отриманий газ.
Стягнення 3% річних та частини
інфляційних втрат на підставі ст. 625 ЦК
України мотивовано простроченням
відповідачем виконання грошового
зобов'язання.

Рішення суду про відмову в задоволенні
частини суми пені та штрафу мотивоване
спливом строку позовної давності,
враховуючи подання відповідачем заяви
про застосування наслідків спливу
строків позовної давності. У стягненні
інфляційних втрат в розмірі 8309,52 грн.
відмовлено у зв'язку з порушенням
правил нарахування інфляційних втрат.

В апеляційній скарзі позивач просить
дане рішення в частині відмови у
стягненні пені у сумі 32577,46 грн. та
штрафу в розмірі 40992,03 грн. скасувати та
прийняти нове, яким позовні вимоги в
цій частині задоволити в повному
обсязі, мотивуючи це тим, що ним
правомірно нараховано пеню та штраф
згідно умов договору, а зменшення судом
заявленого розміру пені не відповідає
вимогам чинного законодавства, не
встановлює балансу інтересів сторін, а
даний випадок не є винятковим для
застосування п.3 ст. 83 ГПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу
відповідач просив оскаржуване рішення
залишити без змін, апеляційну скаргу -
без задоволення, мотивуючи це
обґрунтованістю висновків
господарського суду першої інстанції,
їх відповідністю нормам чинного
законодавства.

Розглянувши наявні у справі матеріали,
давши належну оцінку доводам та
запереченням, які містяться в
апеляційній скарзі та у відзиві,
заслухавши пояснення представників
сторін, колегія суддів апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що рішення господарського суду першої
інстанції слід залишити без змін,
апеляційну скаргу без задоволення з
наступних підстав.

Судом встановлено, що між національною
компанією "Нафтогаз України" та
комунальним підприємством
"Бориславтеплоенерго", м.Борислав,
укладено договір №14/2543/11 на
купівлю-продаж природного газу від
30.09.2011р. (надалі - Договір). За цим
договором продавець зобов'язується
передати у власність покупцю у IV
кварталі 2011 року та у 2012 році
імпортований природний газ для
виробництва теплової енергії, яка
споживається бюджетними установами та
організаціями та іншими споживачами, а
покупець зобов'язується приймати та
оплачувати газ на умовах цього
договору.

На виконання умов Договору
постачальник поставив, а покупець
отримав природний газ на загальну суму
2.629.760,86 грн., що підтверджується: актом
приймання-передачі природного газу від
31.10.2011 р. в обсязі 27,799 тис. м3 на суму
105.980,91 грн.; актом приймання-передачі
природного газу від 27.11.2012р. в обсязі
42,132 тис. м3 на суму 196.408,26 грн.; актом
приймання-передачі природного газу від
31.12.2012р. в обсязі 244,608 тис. м3 на суму
1.140.297,91 грн.; актом приймання-передачі
природного газу від 30.11.2012 р. в обсязі
254,642 тис. м3 на суму 1.187.073,78 грн.

Однак відповідачем не було виконано
своїх грошових зобов'язань стосовно
оплати товару в повному обсязі. Згідно
розрахунку заборгованості
відповідачем фактично оплачено 2252 558,79
грн. Доказів погашення залишку
основної суми заборгованості в розмірі
584.600,44 грн. відповідачем не
представлено, внаслідок чого позивач
28.03.14 року звернувся до господарського
суду з вимогами про стягнення основної
суми заборгованості, штрафних санкцій,
нарахованих на цю суму заборгованості,
та 3% річних, інфляційних втрат згідно
ст.625 ЦК України.

Правовідносини між сторонами виникли
на підставі Договору купівлі - продажу
природного газу, за змістом якого
позивач взяв на себе зобов'язання
поставляти природний газ відповідачу,
а останній взяв на себе обов'язок
прийняти та сплатити отриманий
природній газ на умовах та в строки
встановлені договором.

Відповідно до п. 6.1 Договору остаточний
розрахунок за фактично переданий газ
здійснюється до 14 числа місяця,
наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до частини першої статті 530
Цивільного кодексу України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Аналогічне
положення передбачено частиною 1
пункту 1 статті 193 Господарського
кодексу України: суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Слід зазначити, що відповідачем
визнано основну суму заборгованості в
розмірі 584 600,44 грн.

Таким чином, апеляційний господарський
суд погоджується із висновком
господарського суду першої інстанції
про стягнення основної заборгованості
в сумі 584.600,44 грн.

Відповідно до вимог статті 611
Цивільного кодексу України та статті 230
Господарського кодексу України у разі
порушення зобов'язання настають
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Частинами першою і третьою статті 549
Цивільного кодексу України
передбачено, що неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відповідно до пункту 7.2 Договору у
невиконання покупцем умов п.6.1 цього
договору він у безспірному порядку
зобов'язується (крім суми
заборгованості) сплатити продавцю пеню
в розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період, за який сплачується пеня, від
суми простроченого платежу за кожен
день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 днів - додатково
сплатити штраф у розмірі 7% від суми
простроченого платежу.

За таких обставин, враховуючи
прострочення суми платежу, в тому числі
понад 30 днів за зобов'язаннями грудня
2012 року, вимоги позивача про стягнення
40.922,03 грн. штрафу та 40.265,36 грн. пені є
обґрунтованими.

Однак, як вбачається з матеріалів
справи, відповідачем було подано заяву
про застосування позовної давності до
вимог про стягнення неустойки, зокрема,
в частині суми пені та суми штрафу.

Згідно з положеннями статті 256
Цивільного кодексу України, позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу. Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 Цивільного кодексу України).
Позовна давність в один рік
застосовується до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені), що передбачено
частиною 2 статті 258 Цивільного кодексу
України. При цьому позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до прийняття
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові (частини третя та
четверта статті 267 Цивільного кодексу
України).

Відповідно до статті 261 Цивільного
кодексу України обчислення позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалась або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила. За
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Таким чином, перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання грошового зобов'язання. За
умовами виконання Договору моментом
виникнення обов'язку оплати та початку
перебігу позовної давності є 15 число
місяця, наступного за звітним.

Як вбачається з розрахунку позовних
вимог, за зобов'язаннями грудня 2012 року
пеню нараховано за період з 27.01.2013 року
по 09.06.2013 року. Позовна заява надіслана
до суду 28.03.2014 року, а тому, враховуючи
річний строк спеціальної позовної
давності, апеляційний господарський
суд погоджується із висновком суду
першої інстанції про відмову у
стягненні пені, нарахованої поза
межами позовної давності, розмір якої
становить 14.414,81 грн.:

Сума боргу (грн)Період
простроченняКількість днів
простроченняРозмір облікової ставки
НБУРозмір подвійної облікової ставки
НБУ в деньСума пені за період
прострочення584600.4427.01.2013 - 27.03.2013607.5000 %0.041
%*14 414.81 Відтак, підставним є
стягнення пені в сумі 25.626,32 грн. :

Сума боргу (грн.)Період
простроченняКількість днів
простроченняРозмір облікової ставки
НБУРозмір подвійної облікової ставки
НБУ в деньСума пені за період
прострочення584600.4428.03.2013 - 09.06.2013747.5000 %0.041
%*17778.26584600.4410.06.2013 - 14.07.2013357.0000 %0.038 %*7848.06
25626.32Враховуючи вищенаведене,
апеляційний господарський суд
погоджується із висновком
господарського суду першої інстанції
про стягнення з відповідача частини
суми пені в розмірі 25.626,32 грн.

Щодо стягнення заявленої суми штрафу,
то слід зазначити, що позивачем
нараховано штраф в розмірі 40 922,03 грн.
за зобов'язаннями грудня 2012 року на
суму прострочення в розмірі 584 600,44 грн.
Відтак, останнім днем оплати був - 14.01.2013
року. А, отже прострочення зобов'язання
розпочалося з 15.01.2013 року. Позовна заява
надіслана до суду 28.03.2014 року. Відтак,
нарахування штрафу здійснено за межами
спеціальної позовної давності, а тому
апеляційний господарський суд
погоджується із висновком суду першої
інстанції про відмову у задоволенні
вимоги позивача про стягнення 40.922,03
грн. штрафу.

Також, в суді першої інстанції
відповідачем було подано клопотання
про зменшення розміру пені. Як
вбачається з оскаржуваного рішення,
судом першої інстанції було зменшено
розмір пені на підставі ч.3 ст. 83 ГПК
України до 30 %, а саме до 7.687,90 грн.

Відповідно до пункту 3 частини першої
статті 83 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Пунктом 1 статті 233 Господарського
кодексу України закріплено, що суд має
право зменшити розмір санкцій, якщо
належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора. При цьому повинно бути взято
до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Згідно з частиною третьою статті 551
Цивільного кодексу України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення. При цьому
відсутність чи невисокий розмір
збитків може бути підставою для
зменшення судом розміру неустойки, що
стягується з боржника. Вирішуючи
питання про зменшення розміру пені, які
підлягають стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання, суд повинен
з'ясувати наявність значного
перевищення розміру неустойки перед
розміром збитків, а також об'єктивно
оцінити, чи є даний випадок винятковим,
виходячи з інтересів сторін, які
заслуговують на увагу, ступеня
виконання зобов'язань, причини
неналежного виконання або невиконання
зобов'язання, незначності прострочення
у виконанні зобов'язання,
невідповідності розміру пені
наслідкам порушення, негайного
добровільного усунення винною
стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведених норм вбачається, що
при вирішенні питання про можливість
зменшення неустойки, суд бере до уваги
майновий стан сторін і оцінює
співвідношення розміру заявлених
штрафних санкцій, зокрема, із розміром
збитків кредитора, враховує інтереси
обох сторін. Майновий стан сторін,
соціальна значущість підприємства,
збитковість господарської діяльності
мають значення для вирішення питання
про зменшення пені. При цьому, в даному
випадку позивачем не обґрунтовано
завдання йому збитків порушенням
зобов'язання відповідачем.

Крім того, до звернення позивача з
позовом до суду, відповідач сплатив
більшу частину боргу за одержаний
природний газ. При цьому, невчасна
оплата за одержаний газ спричинена
інфляційними процесами в економіці та
невчасними розрахунками за спожитий
газ населенням та бюджетними
організаціями. Дебіторська
заборгованість відповідача становить
6986,2 тис. грн., в тому числі населення
5128,64 тис. грн. КП «Бориславтеплоенерго»
єдине у місті Борислав підприємство,
яке забезпечує населення, соціальну
сферу послугами з теплопостачання, а
тому фінансова неспроможність даного
підприємства може призвести до
спричинення кризової ситуації у
соціальній сфері міста.

Встановивши причини невиконання
відповідачем грошового зобов'язання, а
саме надавши належну оцінку тій
обставині, що споживачем теплової
енергії, яку виробляє відповідач, є
переважно населення, а також
збитковість господарської діяльності
відповідача у зв'язку з наявністю
значної заборгованості споживачів за
поставлену енергію, суди дійшли
обґрунтованих висновків про наявність
підстав для зменшення розміру пені на
підставі статті 233 ГК України та пункту
3 статті 83 ГПК України (див. постанову
Вищого господарського суду України від
19.12.2012 № 5023/3165/12).

На підставі викладених обставин,
апеляційний господарський суд
погоджується із висновком суду першої
інстанції про наявність підстав згідно
поданого клопотання для зменшення
розміру пені за несвоєчасне виконання
зобов'язання до 30%, що становить 7.687,90
грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

За таких обставин вимоги позивача про
стягнення з відповідача 19.793,07 грн. - 3%
річних, є обґрунтованими. А відтак,
апеляційний господарський суд вважає
правильним висновок суду першої
інстанції про стягнення з відповідача
19.793,07 грн. - 3% річних.

Що стосується розрахунку інфляційних
втрат, то відповідно до Інформаційного
листа Вищого господарського суду
України від 17.07.2012 №01-06/928/2012 "Про
практику застосування Вищим
господарським судом України у розгляді
справ окремих норм матеріального права
при застосуванні індексу інфляції слід
мати на увазі, що індекс розраховується
не на кожну дату місяця, а в середньому
на місяць і здійснюється шляхом
множення суми заборгованості на момент
її виникнення на сукупний індекс
інфляції за період прострочення
платежу. При цьому сума боргу, яка
сплачується з 1 по 15 день відповідного
місяця, індексується з врахуванням
цього місяця, а якщо сума боргу
сплачується з 16 по 31 день місяця,
розрахунок починається з наступного
місяця. Аналогічно, якщо погашення
заборгованості здійснено з 1 по 15 день
відповідного місяця, інфляційні втрати
розраховуються без врахування цього
місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то
інфляційні втрати розраховуються з
врахуванням даного місяця (див.
постанову Вищого господарського суду
України від 01.02.2012 №52/30). Таким чином, за
зобов'язаннями листопада 2012 року
позивачем помилково нараховано
інфляційні за 8 днів грудня 2012 року
(14.12.12-21.12.12) в сумі 8.309,52 грн., адже це не
відповідає правилам нарахування
інфляційних втрат.

Тому судом першої інстанції підставно
відмовлено у стягненні цих платежів у
сумі 8.309,52 грн. Разом з тим, апеляційний
господарський суд погоджується із
висновком суду першої інстанції про
задоволення позовних вимог в частині
6.879,94 грн. інфляційних втрат.

Судові витрати на підставі статті 49
Господарського процесуального кодексу
України покладаються на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. При цьому. в частині
зменшених штрафних санкцій судові
витрати покладаються на відповідача.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи наведене, апеляційний
господарський суд вважає, що рішення
господарського суду першої інстанції
прийняте з урахуванням усіх обставин
справи та з дотриманням норм чинного
законодавства, а тому не вбачає підстав
для його зміни чи скасування.

Зважаючи на те, що апеляційну скаргу
залишено без задоволення, витрати по
сплаті судового збору залишаються на
скаржнику відповідно до ст. 49 ГПК
України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України,
Львівський апеляційний господарський
суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.Рішення господарського суду
Львівської області від 14.05.2014 року у
справі № 914/1195/14 - залишити без змін,
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
№ 14/2-410 від 21.05.14 року - без задоволення.

2.Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена в
касаційному порядку.

3.Справу скерувати на адресу місцевого
господарського суду.

Повний текст постанови виготовлений
01.07.2014 р.

Головуючий суддя
Бонк Т. Б.

Суддя
Бойко С.М.

Суддя
Якімець Г.Г.