РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2014 року
Справа № 903/227/14

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Юрчук М.І., суддя
Огороднік К.М. , суддя Коломис В.В.

при секретарі Мулявка М.П.

за участю представників сторін:

позивача: представник Щербак О.В.

відповідача: представник не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
відповідача Дочірнього підприємства
"Автоскладальний завод №1" Публічного
акціонерного товариства "Автомобільна
компанія "Богдан Моторс" на рішення
господарського суду Волинської
області від 06.05.14р. у справі № 903/227/14
(суддя Слободян Петро Романович)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "УМС Поліестер"

до відповідача Дочірнього
підприємства "Автоскладальний завод
№1" Публічного акціонерного товариства
"Автомобільна компанія "Богдан Моторс"

про стягнення 889 803.23 грн.

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням в.о. керівника апарату
Рівненського апеляційного
господарського суду від 06.06.2014 р. №54 у
зв'язку з перебуванням у відрядженні
головуючого судді (судді-доповідача) по
справі - Тимошенко О.М., проведено
повторний автоматичний розподіл
справи №903/227/14, за яким визначено
головуючого суддю - Юрчука М.І., без
зміни членів судової колегії.

Склад суду, який розглядає апеляційну
скаргу у даній справі: головуючий суддя
- Юрчук М.І., суддя Коломис В.В., суддя
Огороднік К.М.

Рішенням господарського суду
Волинської області у справі №903/227/14 від
06.05.14р. позовні вимоги задоволено
повністю.

Стягнуто з дочірнього підприємство
"Автоскладальний завод №1" ПАТ "АК
"Богдан Моторс" на користь товариства з
обмеженою відповідальністю "УМС
Поліестер" 733018,15 грн. - суму основної
заборгованості, 6890,96 грн. - сума
інфляційних втрат, 74030,42 грн. - суму пені,
26683,73 грн. - 3% річних, а також 16816,18 грн. -
суму судового збору.

Рішення місцевого господарського суду
мотивоване тим, що відповідач повинен
був оплатити поставлений товар, однак в
порушення умов договору відповідач
оплату провів частково, внаслідок чого
виникла заборгованість станом, на
момент звернення в суд в сумі 733018,15грн.
Відповідач визнав наявність суми
основного боргу у заявленій сумі.

За невиконання належним чином
господарських зобов'язань позивачем
нараховано пеню, розмір якої, за заявою
про уточнення позовних вимог,
становить 74030,48грн., а також застосовано
норми частини 2 статті 625 Цивільного
кодексу (ЦК) України. Відповідачем у
справі не доведено належним чином та у
спростування доводів позивача не
представлено відповідних доказів в
підтвердження обставин, що стали
підставою для заперечень, а, отже, позов
є обґрунтованим і таким, що підлягає до
задоволення.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням
суду першої інстанції, Дочірнє
підприємство "Автоскладальний завод
№1" Публічного акціонерного товариства
"Автомобільна компанія "Богдан Моторс"
звернулося до Рівненського
апеляційного господарського суду із
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення суду першої
інстанції від 06.05.14р. у справі 903/227/14 та
прийняти нове рішення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
рішення прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підлягає скасуванню. Крім того,
апелянт, як на підставу скасування
рішення суду першої інстанції,
посилається на те, що рішення було
прийняте без повного з'ясування всіх
обставин, що мають значення для справи,
викладені в ньому висновки не
відповідають обставинам справи, а
також, на думку апелянта, не доведеними
є ті обставини, які господарський суд
визнав встановленими.

Представником позивача подано
письмовий відзив на апеляційну скаргу,
після уточнення якого в усному порядку
в судовому засіданні 24.06.14 р., він
просить суд апеляційну скаргу
скаржника залишити без задоволення, а
рішення господарського суду
Волинської області від 06.05.14р. - змінити.

Представник відповідача повторно не
з'явився в судове засідання. Про час і
місце розгляду апеляційної скарги був
повідомлений належним чином, про що
свідчить повідомлення про вручення
поштових відправлень (ухвали суду, а.с.
-158).

Колегію суддів зазначене процесуальне
питання винесено на обговорення.

Представник позивача висловився за
продовження розгляду апеляційної
скарги за відсутності апелянта.

Оскільки явка відповідача в судове
засідання обов'язковою не визнавалася,
апелянт належним чином був
повідомлений про день, час і місце
розгляду апеляційної скарги, клопотань
про відкладення її розгляду до суду не
надходило, колегія суддів прийшла до
висновку про можливість розгляду
апеляційної скарги без участі
відповідача.

Рівненський апеляційний господарський
суд, заслухавши пояснення представника
позивача у судовому засіданні,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
заперечення на апеляційну скаргу,
дослідивши наявні матеріали справи,
перевіривши повноту встановлення
обставин справи та їх юридичну оцінку,
проаналізувавши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, вважає, що апеляційну скаргу
скаржника слід задовольнити частково,
а рішення господарського суду
Волинської області від 06.05.14р. у даній
справі слід скасувати в частині
задоволення позовних вимог повністю та
змінити в частині стягнення суми пені,
виходячи з наступного.

Апеляційний господарський суд в силу
статті 101 ГПК України не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Аналізуючи надані докази, оцінюючи їх у
сукупності, колегією суддів
апеляційної інстанції взято до уваги
наступне.

В силу ст. 509 Цивільного кодексу України
та ст. 173 Господарського кодексу
України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Як вбачається з матеріалів справи, 24
липня 2012 року між позивачем -
Товариством з обмеженою
відповідальністю "УМС - Поліестер"
(постачальник) та Дочірнім
підприємством "Автоскладальний завод
№1" Публічного акціонерного товариства
"Автомобільна компанія "Богдан Моторс"
(покупець) був укладений договір № 5-282/12
(далі договір).

Згідно п. 1.1 договору постачальник
приймає на себе зобов'язання
виготовляти, поставляти і передавати у
власність покупця товари виробничо -
технічного призначення:
склопластикові деталі до автобуса
моделі А201, а покупець зобов'язується
приймати та оплачувати товар в порядку
та на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п.п. 2.4, 2.5 договору товар
поставляється партіями, з врахуванням
плану виробництва покупця та згідно
його замовлення, яке направляється
постачальнику до 20 числа місяця, що
передує місяцю поставки. Термін
виготовлення товару згідно наданого
покупцем замовлення: протягом 20 - ти
днів з моменту одержання
постачальником попередньої оплати - 50%
вартості замовлення.

Згідно п.п. 3.2., 3.4 договору загальна сума
договору визначається за загальною
вартістю поставлених та оплачених
партій товару протягом дії даного
договору згідно накладних документів.
Строк проведення розрахунків покупцем:
попередня оплата - 50% від вартості
партії товару; решта 50 вартості партії
товару - протягом 30-ти календарних днів
з моменту одержання ним товару та
видаткової накладної.

На виконання умов договору позивачем
було поставлено відповідачу по
видаткових накладних № 4525 від 10.06.2013
року, № 6328 від 30.07.2013 року, № 7265 від
29.08.2013 року, № 8210 від 27.09.2013 року товар на
загальну суму 2648504,65 грн.

Відповідач повинен був оплатити
поставлений товар, однак, в порушення
умов договору відповідач оплату провів
частково, внаслідок чого виникла
заборгованість станом, на момент
звернення в суд першої інстанції в сумі
733018,15 грн.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України та ст. 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання мають
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та закону,
інших правових актів законодавства, а
за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

У зв'язку з прострочкою платежів,
відповідачу відповідно до ст. 526, 546, 549
ЦК України, п. 5.3 договору та за
неналежне виконання договірних
зобов'язань та несвоєчасне проведення
обов'язкових платежів позивачем
нараховано для відповідача пеню, яка у
відповідності до заяви про уточнення
позовних вимог (а.с.117) становить 74030,42
грн.

Суд першої інстанції визнав такий
розмір за належний та обґрунтований,
оскільки його розмір визнала
представник відповідача, про що
зазначено у протоколі судового
засідання від 06.05.14р.

Однак, колегія суддів апеляційної
інстанції не може погодитися з такими
висновками місцевого господарського
суду з огляду на нижченаведене.

Відповідно до пункту 5 частини 2 статті
54 ГПК України позовна заява повинна
містити обґрунтований розрахунок сум,
що стягуються чи оспорюються.

Обґрунтований розрахунок сум визначає
ціну позову (стаття 55 ГПК України). В
ціну позову включаються також вказані
в позовній заяві суми неустойки
(штрафу, пені), а якщо вони не вказані, -
суми їх, визначені суддею.

У відповідності до частини 4 статті 22
ГПК України позивач вправі до
прийняття рішення по справі збільшити
розмір позовних вимог за умови
дотримання встановленого порядку
досудового врегулювання спору у
випадках, передбачених статтею 5 цього
Кодексу, в цій частині, відмовитись від
позову або зменшити розмір позовних
вимог. До початку розгляду
господарським судом справи по суті
позивач має право змінити предмет або
підставу позову шляхом подання
письмової заяви.

Під зменшенням розміру позовних вимог
слід розуміти зміну (у бік зменшення)
кількісних показників, у яких
виражається позовна вимога, в тому
числі ціни позову. Згідно з частиною
третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує
позивач. Отже, у разі зменшення
позовних вимог, якщо його прийнято
господарським судом, має місце нова
ціна позову, виходячи з якої й
вирішується спір (п. 17 інформаційного
листа від 20.10.2006 р. N 01-8/2351 "Про деякі
питання практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2005 році та в I півріччі 2006 року";
п.п.3.10-3.11 Постанови Пленуму ВГСУ від
26.12.11р. N18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції").

Як вже зазначалося вище і вбачається з
матеріалів справи, в процесі розгляду
позовної заяви в суді першої інстанції
позивачем 10.04.14р. подана заява про
зменшення позовних вимог у
відповідності до ст. 22 ГПК України (а.с.
97-98).

Дана заява містить додаток - уточнений
розрахунок пені, розмір якого
становить 104484,52грн. Зазначений
розрахунок пені складений по кожній
окремій поставці з урахуванням вимог
статті 258 Цивільного кодексу України та
частини 6 статті 232 Господарського
кодексу України. За новим розрахунком
пені його розмір стосовно заявленого у
позовній заяві зменшився на 18725,87грн.
Відповідно на цю суму зменшився і
розмір позовних вимог, який станом на
10.04.14р. становив 871077,36грн.

У подальшому, в процесі розгляду
позовної зави судом першої інстанції,
позивачем 06.05.14р. подано заяву про
уточнення позовних вимог (а.с.117),
відповідно до якої зменшено розмір
пені до 74030,42грн. Мотивом подання такої
заяви позивач зазначає "... враховуючи
переговори зі стороною відповідача та
перерахунку пені з урахуванням строку
позовної давності".

Внаслідок подання такої заяви розмір
позовних вимог зменшився до 840623,26грн.
Суд першої інстанції розцінив її як
нову ціну позову, з якої і вирішив спір.

Такий висновок місцевого
господарського суду є передчасним,
оскільки до поданої заяви не надано
відповідного розрахунку пені на суму
74030,42грн., хоча про такий перерахунок
позивач сам зазначає у заяві від 06.05.14р.

Відсутній і альтернативний розрахунок
пені зі сторони відповідача, який й би
мав бути поданий за окремим
клопотанням (заявою).

Твердження суду першої інстанції про
узгодження такої суми пені в розмірі
74030,42грн. між сторонами у протоколі
судового засідання (а.с.119) та у судовому
рішенні, що оспорюється (а.с.121) не
знаходить свого підтвердження
належними та допустимими доказами -
відповідним розрахунком пені із
відмітками про узгодження.

Натомість апелянт у апеляційній скарзі
взагалі заперечує факт будь-якого
узгодження пені у сумі 74030,42грн.,
наводячи свій розрахунок пені, розмір
якого складає 47515,64грн., виходячи із
загальної суми заборгованості та
періоду, за який нараховується пеня - 182
дні (10.09.13р. - 10.03.14р.) та розміром
облікової ставки НБУ у 6,5%.

Враховуючи такі обставини, колегія
суддів вважає, що новим розміром
позовних вимог має визначатися сума
871077,36грн., що розрахована відповідно до
заяви від 10.04.14р. (а.с. 97-98), оскільки саме
така заява є останньою у справі, у якій
наведені у повному обсязі розрахунки:
суми основного боргу; пені; 3% річних;
збитків, завданих внаслідок інфляції
української грошової одиниці - гривні.

Поряд з тим наявні суперечки між
сторонами щодо порядку та алгоритму
розрахунку пені спонукали суд
апеляційної інстанції провести
перерахунок як пені (відповідно до
вимог статті 258 Цивільного кодексу
України та частини 6 статті 232
Господарського кодексу України), так і
3% річних; збитків, завданих внаслідок
інфляції.

У відповідності до ч. 6 ст. 232 ГК України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України
передбачено, що до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені) встановлюється
спеціальна позовна давність
тривалістю 1 рік.

За розрахунком Рівненського
апеляційного господарського суду,
використовуючи калькулятор системи
"Ліга Закон", розмір пені, що підлягає
сплаті відповідачем, становить 84352,12
грн. (розрахунок пені додається до
матеріалів справи та передує
постановленому процесуальному
рішенню).

Зазначений перерахунок розміру пені
співпав із розрахунком пені, який
провів позивач та додав його до відзиву
на апеляційну скаргу.

Розмір 3% річних та збитки від інфляції,
наведені позивачем у розрахунку,
доданому до позовної заяви,
відповідають обставинам справи і
становлять відповідно: що згідно
розрахунку колегії суддів, становить
26683,73 грн. - 3% річних та 6890,96 грн. збитків,
завданих інфляцією.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних з
простроченої суми, якщо законом або
договором не встановлений інший розмір
процентів.

Відтак, позовні вимоги, з урахуванням
заяви про зменшення позовних вимог від
08.04.14р. (а.с.97-98) підлягають частковому
задоволенню, а не повністю, як
зазначено в оспорюваному рішенні суду
першої інстанції.

В іншій частині нарахованої суми пені -
20132,40грн. (104484,52 - 84352,12) - позивачу слід
відмовити.

В суді апеляційної інстанції не
знайшли свого підтвердження доводи
відповідача, що могли бути покладені в
основу для задоволення апеляційної
скарги повністю. Відповідач не навів
доводів у чому полягає невідповідність
висновків суду першої інстанції
обставинам справи для скасування
оспорюваного рішення в цілому.

Відповідно до ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Щодо задоволення апеляційної скарги
частково - мотиви апеляційним судом
зазначені вище.

З огляду на зазначені правові
положення та встановлені обставини
справи апеляційний господарський суд
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу скаржника слід задоволити
частково, а рішення господарського
суду першої інстанції - скасувати в
частині задоволення позовних вимог
повністю, змінити в частині стягнення
суми пені, виклавши резолютивну
частину рішення в новій редакції,
відповідно до якої позов товариства з
обмеженою відповідальністю "УМС
Поліестер" слід задоволити частково та
стягнути з відповідача на користь
позивача 733018,15 грн. - суми основної
заборгованості, 6890,96 грн. - суми
інфляційних втрат, 84352,12 грн. - суми пені,
26 683,73 грн. - 3% річних. В решті позову слід
відмовити.

В силу статті 49 ГПК України судові
витрати покладаються на відповідача
пропорційно задоволеним позовним
вимогам. За перерахунком суду із
відповідача слід стягнути на користь
позивача 17018,90 грн. - витрат по сплаті
судового збору.

Видачу наказу слід доручити
господарському суду Волинської
області.

Витрати по сплаті судового збору за
подання апеляційної скарги
покладаються на апелянта

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 - 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дочірнього
підприємства "Автоскладальний завод
№1" Публічного акціонерного товариства
"Автомобільна компанія "Богдан Моторс"
від 16.05.14р. задоволити частково.

Рішення господарського суду
Волинської області від 06 травня 2014 року
у справі №903/227/14 скасувати в частині
задоволення позовних вимог повністю,
змінити в частині стягнення суми пені
та судових витрат, виклавши
резолютивну частину рішення в
наступній редакції:

"Позов задоволити частково.

Стягнути з Дочірнього підприємство
"Автоскладальний завод №1" ПАТ "АК
"Богдан Моторс" (43010 Волинська область,
м. Луцьк, вул. Рівненська, 42) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "УМС Поліестер" (03680, м.
Київ, вул. Червонопрапорна, 34) 733018, 15 грн.
- суми основної заборгованості, 6890,96
грн. - суми інфляційних втрат, 84352,12 грн. -
суми пені, 26683,73 грн. - 3% річних, а також
17018,90 грн. - витрат по сплаті судового
збору. В решті позову відмовити."

Видачу наказу доручити господарському
суду Волинської області.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Справу №903/227/14 повернути
господарському суду Волинської
області.

Головуючий суддя
Юрчук М.І.

Суддя
Огороднік К.М.

Суддя
Коломис В.В.