ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2014 року Справа № 5028/7/60/2011

Вищий господарський суд у складі
колегії суддів:головуючого
суддіЄвсікова О.О.,суддівКролевець О.А.,
Попікової О.В.,розглянувши касаційну
скаргуПублічного акціонерного
товариства Комерційного банку
"Приватбанк"на постановуКиївського
апеляційного господарського суду від
25.03.2014р. (головуючий суддя Власов Ю.Л.,
судді Самсін Р.І., Хрипун О.О.)на
ухвалуГосподарського суду
Чернігівської області від 06.02.2014 р.
(суддя Оленич Т.Г.)у справі№ 5028/7/60/2011
Господарського суду Чернігівської
областіза позовомФізичної
особи-підприємця ОСОБА_4до1. Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_5, 2. Публічного
акціонерного товариства Комерційного
банку "Приватбанк"провизнання договору
від 29.06.2009 р. припиненим, визнання права
передавати приміщення в оренду,
зобов'язання прийняти в оренду
приміщення за договором від 05.03.2008 р. та
підписати акти приймання-здачі
приміщення, про стягнення 573.557,94 грн.
збитків (неотриманого прибутку),за
участю
представниківпозивачаОСОБА_6,відповід
ача-1не
з'явилися,відповідача-2Труфанова О.С.,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Господарського суду
Чернігівської області у справі №
5028/7/60/2011 від 06.02.2014 р., залишеною без змін
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 25.03.2014 р.,
відповідачу-2 відмовлено в задоволенні
заяви про перегляд за нововиявленими
обставинами та скасування в частині
задоволення позову рішення
Господарського суду Чернігівської
області від 21.12.2011 р.

Не погоджуючись з вказаними судовими
рішеннями, відповідач-2 звернувся до
Вищого господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
вказані ухвалу місцевого суду та
постанову апеляційного суду скасувати
і прийняти нове рішення, яким заяву
відповідача про перегляд судового
рішення за нововиявленими обставинами
задовольнити.

Вимоги касаційної скарги мотивовані
тим, що судами попередніх інстанцій
було неповно з'ясовано обставини, які
мають значення для справи, а також
невірно застосовано норми
процесуального права, зокрема ст.ст. 43,
112 ГПК України. Доводи касаційної
скарги зводяться до того, що суди не
дали належної оцінки тому, що договір
від 05.03.2008 р. є попереднім договором, а
не власне договором оренди (що
зазначено у постанові Вищого
господарського суду України від 12.12.2013
р.) та, відповідно, дійшли помилкового
висновку про відсутність підстав для
перегляду оскаржуваного рішення за
нововиявленими обставинами.

Усіх учасників судового процесу
відповідно до статті 111-4 ГПК України
належним чином повідомлено про час і
місце розгляду касаційної скарги,
проте в судове засідання представники
відповідача-1 не з'явились. Зважаючи на
те, що явку представників сторін не
було визнано обов'язковою, а також на
достатність матеріалів справи для
прийняття рішення, колегія суддів,
беручи до уваги встановлені ст. 111-8 ГПК
України строки розгляду касаційних
скарг, дійшла висновку про можливість
розглянути справу за відсутності
представників відповідача-1.

Колегія суддів, обговоривши доводи
касаційної скарги, заслухавши
представників учасників судового
процесу, перевіривши юридичну оцінку
обставин справи та повноту їх
встановлення, дослідивши правильність
застосування господарськими судами
норм матеріального та процесуального
права, вважає, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як встановлено судами, рішенням
Господарського суду Чернігівської
області від 21.12.2011 р. у справі № 5028/7/60/2011,
залишеним без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 27.03.2012 р. та
постановою Вищого господарського суду
України від 31.05.2012 р., позов задоволено
частково: стягнуто з відповідача-2 на
користь позивача 520.199,10 грн. збитків
(неотриманого прибутку), 1.486,71 грн.
державного мита, 71,35 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу, 7.430,57 грн. судового
збору, 1.511,00 грн. витрат на послуги
адвоката.

Місцевим судом під час розгляду справи
№ 5028/7/60/2011 встановлено, що 05.03.2008 р. між
позивачем та відповідачем-2 укладено
договір оренди приміщення, відповідно
до умов якого позивач зобов'язувався
передати, а відповідач-2 прийняти у
тимчасове користування (оренду)
приміщення, визначене у договорі, за
плату та на обумовлений строк для
здійснення господарської діяльності.
При цьому суд виходив з того, що
сторонами договору було досягнуто і
погоджено всі його істотні умови, а
саме: склад і вартість майна з
урахуванням її індексації, орендну
плату з урахуванням її індексації,
строк його дії, порядок використання
амортизаційних відрахувань,
відновлення орендованого майна та
умови його повернення.

Також судом встановлено, що сторони
договору оренди приміщень від 05.03.2008р.
домовились про незастосування до його
положень норм Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна" та постанови Кабінету Міністрів
України "Про методику розрахунку і
порядок використання плати за оренду
держаного майна". З огляду на
вищевикладені обставини суд прийшов до
висновку, що договір оренди приміщень
від 05.03.2008 р. є укладеним.

Такий висновок суду першої інстанції
був підтриманий судами апеляційної та
касаційної інстанцій в ході розгляду
апеляційної та касаційної скарг. До
того ж, в постанові Вищого
господарського суду України від 31.05.2012
р. у даній справі було відзначено, що
чинне законодавство не обмежує право
сторін укласти договір оренди,
встановивши іншу, ніж день підписання
договору, дату фактичної передачі
нерухомого майна, що і зробили сторони,
передбачивши в п. 7.1 договору, що він
набирає чинності з 05.02.2011 р. і саме
починаючи з цієї дати у сторін виник
обов'язок підписати акт
приймання-передачі об'єкту оренди, від
чого орендар відмовився, внаслідок
чого і виник даний спір.

Отже, судами встановлено факт
укладення між сторонами договору
оренди приміщення від 05.03.2008 р. та
виникнення у сторін відповідних
зобов'язань, пов'язаних з орендою
приміщень.

Скаржник в своїй заяві про перегляд
рішення Господарського суду
Чернігівської області та касаційній
скарзі посилається як на підставу для
перегляду рішення суду за
нововиявленими обставинами на
постанову Вищого господарського суду
України від 12.12.2013 р. у справі №
36/5005/7164/2012.

Рішенням Господарського суду
Дніпропетровської області від 25.07.2013 р.,
залишеним без змін постановою
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 14.10.2013 р., у
справі № 36/5005/7164/2012 за позовом позивача
до відповідача-2 про стягнення збитків
у розмірі 403.241,90 грн. в позові
відмовлено.

Як вбачається з вказаних судових
рішень, судами під час розгляду справи
№36/5005/7164/2012 встановлено, що 05.03.2008 р.
позивач та відповідач-2 уклали договір
оренди приміщення, відповідно до умов
якого позивач зобов'язався передати
відповідачу-2, а відповідач-2
зобов'язався прийняти у тимчасове
користування приміщення за адресою:
АДРЕСА_1, загальною площею 330,6 кв. м, яке
складається з першого поверху (105,2 кв.
м), другого поверху (114,1 кв. м) та
третього поверху (111,3 кв. м), за плату та
на обумовлений строк для використання
його у банківській діяльності (п. п. 1.1,
1.2, 1.4 Договору). При цьому судами не
встановлювався факт укладення між
позивачем та відповідачем-2
попереднього договору від 05.03.2008 р. щодо
оренди приміщень.

Постановою Вищого господарського суду
України від 12.12.2013 р. постанову
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 14.10.2013 р. у
справі №36/5005/7164/2012 залишено без змін.
При цьому Вищий господарський суд
України зазначив, що підписаний 05.03.2008
р. договір оренди за своєю правовою
природою є попереднім договором.

Відповідно до ст. 112 ГПК України
господарський суд може переглянути
прийняте ним судове рішення, яке
набрало законної сили, за
нововиявленими обставинами.
Підставами для перегляду судових
рішень господарського суду за
нововиявленими обставинами є, в тому
числі, істотні для справи обставини, що
не були і не могли бути відомі особі,
яка звертається із заявою, на час
розгляду справи; скасування судового
рішення, яке стало підставою для
ухвалення рішення чи постановлення
ухвали, що підлягають перегляду.

Згідно з п. 2 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики перегляду рішень,
ухвал, постанов за нововиявленими
обставинами" від 26.12.2011 р. № 17 до
нововиявлених обставин відносяться
матеріально-правові факти, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші факти, які мають
значення для правильного вирішення
спору або розгляду справи про
банкрутство. Необхідними ознаками
існування нововиявлених обставин є
одночасна наявність таких трьох умов:
по-перше, їх існування на час розгляду
справи, по-друге, те, що ці обставини не
могли бути відомі заявникові на час
розгляду справи, по-третє, істотність
даних обставин для розгляду справи
(тобто коли врахування їх судом мало б
наслідком прийняття іншого судового
рішення, ніж те, яке було прийняте).
Нововиявлені обставини за своєю
юридичною суттю є фактичними даними, що
в установленому порядку спростовують
факти, які було покладено в основу
судового рішення. Ці обставини мають
бути належним чином засвідчені, тобто
підтверджені належними і допустимими
доказами. Не може вважатися
нововиявленою обставина, яка
ґрунтується на переоцінці тих доказів,
які вже оцінювалися господарським
судом у процесі розгляду справи.

Відповідно до ст. 111-7 ГПК України,
переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних
обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.
Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

Підставою для звернення з заявою про
перегляд рішення за нововиявленими
обставинами відповідач-2 вважає
постанову Вищого господарського суду
України від 12.12.2013 р. у справі №
36/5005/7164/2012, відповідно до якої суд
касаційної інстанції дійшов висновку,
що спірний договір оренди за своєю
правовою природою є попереднім
договором, за яким сторони
зобов'язувались укласти договір у
майбутньому, тобто 05.02.2011 р. Оскільки
зобов'язання, встановлене попереднім
договором, припиняється, якщо основний
договір не укладений протягом строку (у
термін), встановлений попереднім
договором, або якщо жодна із сторін не
направить другій стороні пропозицію
про його укладення, заявник стверджує,
що сторонами не укладено договору,
передбаченого попереднім договором.

З наведених вище положень ГПК України
вбачається, що чинним законодавством
України не передбачено повноважень
суду касаційної інстанції
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, вирішувати питання про
перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази, додатково
перевіряти докази. Відповідно, не можна
вважати, що постановою Вищого
господарського суду України від 12.12.2013
р. у справі № 36/5005/7164/2012 встановлено
обставин та факти, на які посилається
відповідач-2, оскільки касаційною
інстанцією виключно дана правова
оцінка умовам договору оренди в межах
розгляду конкретної справи.

За таких обставин суди обґрунтовано
відмовили у задоволенні заяви про
перегляд за нововиявленими
обставинами рішення Господарського
суду Чернігівської області від 21.12.2011 р.
у справі № 5028/7/60/2011.

Відповідно до ст. 111-5 ГПК України
касаційна інстанція використовує
процесуальні права суду першої
інстанції виключно для перевірки
юридичної оцінки обставин справи та
повноти їх встановлення у рішенні або
постанові господарського суду.

Зважаючи на обмеженість процесуальних
дій касаційної інстанції, пов'язаних із
встановленням обставин справи та їх
доказуванням, колегія суддів відхиляє
всі інші доводи скаржника, які фактично
зводяться до переоцінки доказів та
необхідності додаткового встановлення
обставин справи.

На думку колегії суддів, висновок судів
щодо відсутності підстав для
задоволення заяви про перегляд рішення
за нововиявленими обставинами є
законним, обґрунтованим, відповідає
нормам чинного законодавства,
фактичним обставинам справи і наявним
у ній матеріалам, а доводи касаційної
скарги його не спростовують.

З огляду на викладене, підстав для
зміни або скасування постановлених у
справі ухвали місцевого суду та
постанови суду апеляційної інстанції
не вбачається.

Керуючись статтями 85, 111-5, 111-7, 111-9, 111-11,
111-13, 112, 114 Господарського
процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційного
банку "Приватбанк" залишити без
задоволення, а ухвалу Господарського
суду Чернігівської області від 06.02.2014 р.
та постанову Київського апеляційного
господарського суду від 25.03.2014 р. у
справі № 5028/7/60/2011 - без змін.

Головуючий суддя О.О. Євсіков суддіО.А.
Кролевець О.В. Попікова