ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.06.2014
Справа № 905/2016/14

Господарський суд Донецької області у
складі

головуючого судді Сажневої М.В., суддів
Огороднік Д.М., Левшиної Г.В.,

розглянувши матеріали справи

за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю "Лемтранс"до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Вуглезбагачувальне
підприємство Центральна збагачувальна
фабрика "Чумаківська"
простягнення 294 754,38 грн. за участю
представників:

від позивачаПрусова Я.С. - представник
за довіреністювід відповідачане
з'явилисьОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду
Донецької області передані позовні
вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю "Лемтранс" про
стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Вуглезбагачувальне
підприємство Центральна збагачувальна
фабрика "Чумаківська" заборгованості
283 656,54 грн., неустойки у розмірі 6 999,04
грн., 3% річних у розмірі 1 640,23 грн. та
інфляційних втрат у розмірі 2 458,57 грн., а
всього 294 754,38 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідно до умов договору № 674/11 від
30.08.2011 у листопаді 2013 року - січні 2014
року у користуванні відповідача
знаходились власні (орендовані) вагони
позивача. Позивачем була нарахована
відповідачу плата за користування
вагонами у розмірі 431 712,00 грн. Однак,
відповідачем заборгованість сплачена
не у повному обсязі, у зв'язку з чим
відповідач звернувся до суду з даним
позовом.

Відповідач відзиву та письмових
пояснень на позов не подав, явку своїх
представників в судові засідання не
забезпечив. Ухвали про призначення
розгляду справи та про її відкладення
направлялись відповідачу
рекомендованою кореспонденцією за
адресою, що міститься в матеріалах
справи. Про місце, дату та час судових
засідань відповідач був повідомлений
належним чином, про що свідчать
повідомлення про вручення
рекомендованих поштових відправлень
від 01.04.2014, від 25.04.2014 та від 05.06.2014, які
містяться в матеріалах справи. Доказів
на підтвердження поважних причин
невиконання вимог ухвал суду та
нез'явлення в судові засідання
відповідач суду не надав. Заявлені
позовні вимоги не заперечив.

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України справа
розглядається судом за наявними в ній
матеріалами.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, господарський суд Донецької
області

В С Т А Н О В И В:

30.08.2011 між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Лемтранс"
(експедитор) та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Вуглезбагачувальне
підприємство Центральна збагачувальна
фабрика "Чумаківська" (користувач)
укладено договір №674/11 на оплату
користування власним (орендованим)
рухомим складом (далі - Договір).

Розділом 1 Договору передбачено, що
даний договір регулює взаємовідносини
між користувачем та експедитором по
оплаті користування власним
(орендованим) рухомим залізничним
складом (далі - рухомий склад) та його
схоронності у тих випадках, коли
організація перевезень вантажів у
власному (орендованому) рухомому
складі здійснюється не за заявками
користувача. Користувач у
відповідності з даним договором
здійснює оплату користування власним
(орендованим) рухомим складом,
перевезення вантажів у якому
організовує експедитор, та забезпечує
схоронність вказаного рухомого складу
під час його перебування на під'їзних
коліях користувача.

Пунктом 2.2.1 Договору встановлено
обов'язок користувача здійснювати
оплату за користування рухомим складом
у порядку, передбаченому даним
Договором.

Порядок нарахування користувачу плати
за користування рухомим складом
визначено сторонами в розділі 3
Договору з урахуванням внесених змін
додатковою угодою №1 від 01.10.2012 та
додатковою угодою від 24.01.2014 до
Договору.

Користувач здійснює оплату за
користування рухомим складом протягом
3 робочих днів з моменту виставлення
експедитором рахунку (п. 3.1 Договору).

За період з листопада 2013 року по січень
2014 року позивачем була нарахована
Товариству з обмеженою
відповідальністю "Вуглезбагачувальне
підприємство Центральна збагачувальна
фабрика "Чумаківська" плата за
користування вагонами, які знаходились
у користуванні відповідача на його
під'їзних коліях, на загальну суму 431712,00
грн. з урахуванням ПДВ, що
підтверджується відомостями плати за
користування вагонами, звітами
експедитора, засвідчені копії яких
містяться в матеріалах справи.

Позивачем було виписано відповідачу
рахунки за користування рухомим
складом, а саме:

- рахунок № Э1113494 від 15.11.2013 на суму 255
347,64 грн.;

- рахунок № Э0114559 від 27.01.2014 на суму 43 241,16
грн.;

- рахунок № Э0114560 від 27.01.2014 на суму 67 044,96
грн.;

- рахунок № Э0114592 від 30.01.2014 на суму 66 078,24
грн.

Отримання відповідачем вказаних
рахунків підтверджується підписом
уповноваженої особи відповідача про
отримання.

Частиною другою статті 11 Цивільного
кодексу України передбачено, що
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

До виконання господарських договорів
застосовується відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
встановлених цим Кодексом, що
передбачено приписами другого абзацу
пункту першого статті 193
Господарського кодексу України.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ст. 119 Статуту залізниць
України за користування вагонами і
контейнерами залізниці
вантажовідправниками,
вантажоодержувачами, власниками
під'їзних колій, портами,
організаціями, установами, громадянами
- суб'єктами підприємницької
діяльності вноситься плата.

Статтею 526 Цивільного кодексу України
встановлено, що зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Аналогічна норма міститься і в ст. 193
Господарського кодексу України, яка
регламентує, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Пунктом 3 Правил користування вагонами
і контейнерами, які затверджено
наказом Міністерства транспорту
України № 113 від 25.02.1999 передбачено, що
облік часу користування вагонами і
контейнерами та нарахування плати за
користування ними провадиться на
станціях відправлення та призначення
за Відомістю плати за користування
вагонами форми ГУ-46 (додаток 1),
Відомістю плати за користування
контейнерами форми ГУ-46к (додаток 11),
які складаються на підставі Пам'яток
про подавання/забирання вагонів форми
ГУ-45 (додаток 2), Пам'яток про
видачу/приймання контейнерів форми
ГУ-45к (додаток 8), Повідомлення про
закінчення вантажних операцій з
вагонами (додаток 12), Актів про затримку
вагонів форми ГУ-23а (додаток 3), Актів
загальної форми ГУ-23 (додаток 6).

Судом встановлено, що позивач свої
зобов'язання за Договором виконав
належним чином, а саме надав
відповідачу в користування рухомий
склад, що підтверджується матеріалами
справи, у тому числі звітами
експедитора про обсяг наданих послуг
за Договором, відомостями плати за
користування вагонами, підписаними
відповідачем без зауважень.

Відповідачем не спростовано отримання
від позивача в користування рухомого
складу відповідно до відомостей плати
за користування вагонами, копії яких
містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню
у цей строк (термін).

Як встановлено вище, Договором
передбачено, що користувач здійснює
оплату за користування рухомим складом
протягом 3 робочих днів з моменту
виставлення експедитором рахунку.

З матеріалів справи вбачається, що:

- рахунок № Э1113494 від 15.11.2013 на суму 255
347,64 грн. отримано відповідачем 18.11.2013,
строк оплати - до 21.11.2014;

- рахунок № Э0114559 від 27.01.2014 на суму 43 241,16
грн. отримано відповідачем 31.01.2014, строк
оплати - до 05.02.2014;

- рахунок № Э0114560 від 27.01.2014 на суму 67 044,96
грн. отримано відповідачем 31.01.2014, строк
оплати - до 05.02.2014;

- рахунок № Э0114592 від 30.01.2014 на суму 66 078,24
грн. отримано відповідачем 04.02.2014, строк
оплати - до 07.02.2014.

Проте, в порушення умов Договору,
відповідач оплату за користування
вагонами здійснив частково у розмірі 148
055,00 грн., що підтверджується довідкою
від 02.04.2014 відділення №15 ПАТ "ПУМБ" в м.
Донецьку, яка міститься в матеріалах
справи.

Станом на час звернення позивача з
даним позовом до суду у відповідача
існувала заборгованість перед
позивачем за користування вагонами у
розмірі 283 657,00 грн.

Разом з цим, з поданої відповідачем
довідки від 17.06.2014 відділення №15 ПАТ
"ПУМБ" в м. Донецьку вбачається, що 30.05.2014
відповідачем сплачено в тому числі
заборгованість за користування
вагонами за період з листопада 2013 по
січень 2014 року у розмірі 283 657,00 грн.

Позивач в судовому засіданні 17.06.2014 та в
наданих письмових поясненнях
підтвердив отримання від відповідача
коштів у розмірі 283 657,00 грн. в якості
погашення заборгованості за Договором
№ 674/11 від 30.08.2011 та зазначив, що станом
на час вирішення спору відповідачем
погашено заборгованість за
користування власним (орендованим)
рухомим складом за заявлений до
стягнення період.

Таким чином, станом на момент вирішення
спору заборгованість за користування
вагонами у розмірі 283 657,00 грн. у
відповідача відсутня.

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо відсутній
предмет спору.

Оскільки сума основного боргу,
заявлена до стягнення, погашена в
повному обсязі, предмет спору у справі
в частині стягнення з відповідача на
користь позивача суми основного боргу
відсутній.

За таких обставин, провадження у справі
в частині стягнення з відповідача на
користь позивача заборгованості по
оплаті користування вагонами у розмірі
283 657,00 грн. підлягає припиненню
відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80
Господарського процесуального кодексу
України.

Позивач також просить суд стягнути з
відповідача пеню у розмірі 6 999,04 грн., 3%
річних у розмірі 1 640,23 грн. та
інфляційні втрати у розмірі 2 458,57 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 216 Господарського
кодексу України учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання
(ст. 218 Господарського кодексу України).

Стаття 611 Цивільного кодексу України
передбачає, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, якими зокрема є сплата
неустойки, відшкодування збитків та
моральної шкоди.

Згідно з ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу
України пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського
кодексу України штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором.

У відповідності до ч. 6 ст. 232
Господарського кодексу України,
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Сторонами в п. 4.3 Договору погоджено, що
у випадку порушення строків оплати,
передбачених даним Договором,
експедитор має право вимагати від
користувача, а користувач зобов'язаний
сплатити неустойку у розмірі 0,5% від
суми простроченого платежу за кожен
день прострочення, але не більше
подвійної облікової ставки НБУ.

З огляду на те, що відповідач взяті на
себе зобов'язання щодо повного та
своєчасного перерахування плати за
користування вагонами виконав
неналежним чином, відповідальність у
вигляді пені за прострочення виконання
зобов'язання передбачена Договором,
суд дійшов висновку про наявність
правових підстав для стягнення пені з
відповідача.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Оскільки факт прострочення
відповідачем виконання грошового
зобов'язання з перерахування плати за
користування вагонами встановлений
судом та по суті відповідачем не
спростований, вимоги позивача про
стягнення з відповідача 3% річних та
інфляційних втрат визнаються судом
обґрунтованими.

За розрахунком суду, здійсненим з
урахуванням вимог чинного
законодавства, розмір пені та 3% річних
за прострочення перерахування плати за
користування вагонами, є більшим, ніж
заявлено до стягнення позивачем.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 83
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд, приймаючи
рішення, має право виходити за межі
позовних вимог, якщо це необхідно для
захисту прав і законних інтересів
позивачів або третіх осіб з
самостійним вимогами на предмет спору
і про це є клопотання заінтересованої
сторони.

Матеріалами справи підтверджується, що
позивач під час судового розгляду
наполягав на заявлених вимогах у
розмірі, зазначеному у позовній заяві.
Заяв та клопотань іншого змісту суду не
подавалось. За таких обставин, суд при
винесенні рішення обмежений предметом
та підставами, зазначеними позивачем.

З огляду на вищезазначене, вимоги про
стягнення пені підлягають задоволенню
у розмірі 6 999,04 грн., вимоги про
стягнення 3% річних - у розмірі 1 640,23 грн.

Вимоги про стягнення інфляційних втрат
у розмірі 2 458,57 грн. підлягають
задоволенню за розрахунком позивача,
перевіреним судом та неоспореним
відповідачем.

Оскільки відповідач сплатив суму
основного боргу після звернення
позивача до суду з позовом, судовий
збір покладається на відповідача в
повному обсязі відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 75, п. 1-1 ч. 1
ст. 80, ст.ст. 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Вуглезбагачувальне
підприємство Центральна збагачувальна
фабрика "Чумаківська" (83058, м. Донецьк,
вул.Майська, 66, ідентифікаційний код
37602780, з будь-якого рахунку виявленого
державним виконавцем під час виконання
рішення) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "Лемтранс"
(83086, м. Донецьк, вул. Артема, 7,
ідентифікаційний код 30600592) пеню у
розмірі 6 999 (шість тисяч дев'ятсот
дев'яносто дев'ять) грн. 04 коп., 3% річних
у розмірі 1 640 (одна тисяча шістсот
сорок) грн. 23 коп., інфляційні втрати у
розмірі 2 458 (дві тисячі чотириста
п'ятдесят вісім) грн. 57 коп. та судовий
збір у розмірі 5895 (п'ять тисяч вісімсот
дев'яносто п'ять) грн. 09 коп.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

3. Провадження у справі № 905/2016/14 в
частині стягнення з Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Вуглезбагачувальне підприємство
Центральна збагачувальна фабрика
"Чумаківська" на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "Лемтранс"
основного боргу у розмірі 283 657,00 грн.
припинити на підставі п. 1-1 ч.1 ст. 80
Господарського процесуального кодексу
України у зв'язку з відсутністю
предмету спору.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Дата складення повного рішення 19.06.2014.

Головуючий суддя
М.В. Сажнева

Суддя
Д.М.
Огороднік

Суддя
Г.В.
Левшина