м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
284-18-98 Р І Ш Е Н Н Я
Справа № 5011-71/9676-2012 11.06.14
За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "ВВіко"
До 1) Державного агентства
2) Державного підприємства
Про зобов'язання вчинити певні
Головуючий суддя Митрохіна А.В.
судді Трофименко Т.Ю.
Представники сторін:
Від позивача Богуславський Д.Г.
дов.№ 09/01/01 від 09.01.2014р.
Від відповідача 1 Брега Т.М. дов. №1931/0/4
Від відповідача 2 Тараненко А.О. дов.
№46 від 22.07.2013р.
Обставини справи:
На розгляд Господарського суду міста
Києва передані позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ВВіко" до Державного
агентства резерву України та
Державного підприємства "Ресурспостач"
про зобов'язання вчинити певні дії.
Рішенням господарського суду міста
Києва від 23.01.2013 позов задоволено
частково, а саме зобов'язано Державне
підприємство "Ресурспостач" та
Державне агентство резерву України
поставити та видати (відвантажити)
Товариству з обмеженою
відповідальністю "ВВІКО" мазут марки
М-100 в кількості 2 269,057 тонн, мазут марки
М-40 в кількості 1 103,779 тонни, цукор-пісок
вагою 140,100 тонн, сіль вагою 2 728,752 тонни,
жерсть білу харчову вагою 72,500 тонни,
ящики з гофрокартону в кількості 29 000
шт. загальною площею 100 000 кв. м., жерсть
білу гарячого лудження вагою 150 тонн,
припої олов'яно-свинцеві вагою 0,2518
тонн. в натурі, крім того 1 931,40 грн. -
судового збору.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 20.05.2013 по
справі №5011-71/9676-2012 рішення
Господарського суду міста Києва від
23.01.2013 по справі №5011-71/9676-2012 було
залишено без змін, а апеляційну скаргу
Державного агентства резерву України -
без задоволення.

Постановою Вищого господарського суду
України від 24.07.2013 по справі №5011-71/9676/2012
касаційну скаргу Державного агентства
резерву України задоволено, рішення
Господарського суду міста Києва від
23.01.2013 по справі №5011-71/9676-2012 та
Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 20.05.2013
скасовано, справу передано на новий
розгляд до Господарського суду м.
Києва.

Відповідно до розпорядження щодо
призначення повторного автоматичного
розподілу справ №04-1/440 від 30.07.2013,
справу №5011-71/9676-2012 передано на новий
розгляд судді Митрохіній А.В.

31.07.2013 справу №5011-71/9676-2012 було передано
у сектор №49.

Розпорядженням Голови Господарського
суду міста Києва від 05.08.2013 доручено
розгляд справи №5011-71/9676-2012 здійснити
колегіально у наступному складі суду:
Митрохіна А.В. (головуюча), Прокопенко
Л.В., Полякова К.В.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 05.08.2013 прийнято справу
№5011-71/9676-2012 до розгляду у наступному
складі суду: Митрохіна А.В. (головуюча),
Прокопенко Л.В., Полякова К.В. та
призначено розгляд справи на 03.09.2013.

Розпорядженням Голови Господарського
суду міста Києва від 03.09.2013 доручено
розгляд справи №№5011-71/9676-2012 здійснити
колегіально у наступному складі суду:
Митрохіна А.В. (головуюча), Станік С.Р.,
Полякова К.В.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 03.09.2013 прийнято справу
№5011-71/9676-2012 до розгляду у наступному
складі суду: Митрохіна А.В. (головуюча),
Станік С.Р., Полякова К.В. та призначено
розгляд справи на 17.09.2013.

Зважаючи те, що станом на 17.09.2013 суддя
Полякова К.В. знаходяться у щорічній
відпустці та з метою уникнення
затягування розгляду справи,
розпорядженням заступника Голови
Господарського суду міста Києва від
17.09.2013 доручено розгляд справи
№5011-71/9676-2012 здійснити колегіально у
наступному складі суду: Митрохіна А.В.
(головуюча), Станік С.Р., Паламар П.І.

Ухвалою колегії суддів Господарського
суду міста Києва від 17.09.2013 прийнято
справу №5011-71/9676-2012 до розгляду у
наступному складі суду: Митрохіна А.В.
(головуюча), Станік С.Р., Паламар П.І.

У судовому засіданні 17.09.2013
оголошувалась перерва до 24.09.2013.

Розпорядженням заступника Голови
Господарського суду міста Києва від
24.09.2013 доручено розгляд справи
№5011-71/9676-2012 здійснити колегіально у
наступному складі суду: Митрохіна А.В.
(головуюча), Паламар П.І., Івченко А.М.

Ухвалою колегії суддів Господарського
суду міста Києва від 24.09.2013 призначено
справу №5011-71/9676-2012 до розгляду на 16.10.2013.

У зв'язку з перебуванням судді
Митрохіної А.В. на лікарняному, а судді
Івченка А.М. у відрядженні,
розпорядженням заступника Голови
Господарського суду міста Києва від
16.10.2013 справу №5011-71/9676-2012 було передано
в провадження колегії суддів у складі:
Пукшин Л.Г. (головуюча суддя), Паламар
П.І., Літвінова М.Є.

Ухвалою колегії суддів Господарського
суду міста Києва від 16.10.2013 справу
№5011-71/9676-2012 було призначено до розгляду
на 30.10.2013.

Розпорядженням заступника Голови
Господарського суду міста Києва від
21.10.2013 справу №5011-71/9676-2012 передано на
розгляд колегії суддів у складі:
Митрохіна А.В. (головуюча суддя), суддя
Паламар П.І., суддя Літвінова М.Є.

Ухвалою колегії суддів Господарського
суду міста Києва від 21.10.2013 прийнято
справу №5011-71/9676-2012 до розгляду у
наступному складі суду: Митрохіна А.В.
(головуюча суддя), суддя Паламар П.І.,
суддя Літвінова М.Є.

Ухвалою колегії суддів Господарського
суду міста Києва від 30.10.2013 розгляд
справи було відкладено на 12.11.2013,
відповідно до вимог ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України.

У судовому засіданні 12.11.2013
оголошувалась перерва до 02.12.2013.

У судовому засіданні 02.12.2013
оголошувалась перерва до 18.12.2013.

У судовому засіданні 18.12.2013
оголошувалась перерва до 23.12.2013.

У зв'язку з перебуванням судді Паламаря
П.І. у відпустці, розпорядженням в.о.
Голови Господарського суду міста Києва
від 23.12.2013 справу №5011-71/9676-2012 було
передано в провадження колегії суддів
у складі: Митрохіна А.В. (головуюча
суддя), Трофименко Т.Ю., Літвінова М.Є.

Ухвалою колегії суддів Господарського
суду міста Києва від 23.12.2013 справу
№5011-71/9676-2012 було призначено до розгляду
на 27.01.2014.

У зв'язку з перебуванням судді
Митрохіної А.В. на лікарняному,
розпорядженням заступника Голови
Господарського суду міста Києва від
27.01.2014 справу №5011-71/9676-2012 було передано
в провадження колегії суддів у складі:
Пукшин Л.Г. (головуюча суддя), судді
Трофименко Т.Ю., Літвінова М.Є.

Ухвалою колегії суддів Господарського
суду міста Києва від 27.01.2014 справу
№5011-71/9676-2012 було призначено до розгляду
на 17.02.2014.

У зв'язку з виходом судді Митрохіної
А.В. з лікарняного, розпорядженням
Голови Господарського суду міста Києва
від 07.02.2014 справу №5011-71/9676-2012 було
передано в провадження колегії суддів
у складі: Митрохіна А.В. (головуюча
суддя), Трофименко Т.Ю., Літвінова М.Є.

Ухвалою колегії суддів Господарського
суду міста Києва від 17.02.2014 справу
№5011-71/9676-2012 було відкладено на 05.03.2014,
відповідно до вимог ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України.

У зв'язку з перебуванням судді
Митрохіної А.В. (головуюча суддя) та
судді Трофименко Т.Ю. у відпустці,
розпорядженням заступника Голови
Господарського суду міста Києва від
05.03.2014 справу №5011-71/9676-2012 було передано
в провадження колегії суддів у складі:
Пукшин Л.Г. (головуюча суддя), Паламар
П.І., Літвінова М.Є.

Ухвалою колегії суддів Господарського
суду міста Києва від 05.03.2014 справу
№5011-71/9676-2012 було прийнято в провадження
колегії суддів у складі: Пукшин Л.Г.
(головуюча суддя), Паламар П.І.,
Літвінова М.Є. та призначено до
розгляду на 24.03.2014.

У зв'язку з перебуванням судді Паламаря
П.І. у відпустці, розпорядженням
заступника Голови Господарського суду
міста Києва від 24.03.2014 справу
№5011-71/9676-2012 було передано в провадження
колегії суддів у складі: Пукшин Л.Г.
(головуюча суддя), Трофименко Т.Ю.,
Літвінова М.Є.

Ухвалою колегії суддів Господарського
суду міста Києва від 24.03.2014 справу
№5011-71/9676-2012 було призначено до розгляду
на 14.04.2014.

У зв'язку з поверненням судді
Митрохіної А.В. з відпустки,
розпорядженням заступника Голови
Господарського суду міста Києва від
31.03.2014 справу №5011-71/9676-2012 було передано
в провадження колегії суддів у складі:
Митрохіна А.В. (головуюча суддя),
Трофименко Т.Ю., Літвінова М.Є.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 31.03.2014 справу №5011-71/9676-2012 було
прийнято до провадження колегією
суддів у складі: Митрохіна А.В.
(головуюча суддя), Літвінова М.Є.,
Трофименко Т.Ю.

На виконання Закону України від 08.04.2014
№ 1118-VII "Про відновлення довіри до
судової влади в Україні", який набрав
законної сили 11.04.2014, в Господарському
суді міста Києва відбулися збори
суддів щодо порядку обрання,
призначення та дострокового
звільнення Голови та заступників
Голови Господарського суду міста
Києва, у зв'язку із зайнятістю суддів
протягом дня на вказаних зборах, судове
засідання, призначене на 14.04.2014, не
відбулося.

Ухвалою колегії суддів Господарського
суду міста Києва від 14.04.2014 справу
№5011-71/9676-2012 було призначено до розгляду
на 14.05.2014.

У судовому засіданні 14.05.2014
оголошувалась перерва до 28.05.2014.

У зв'язку з перебуванням судді
Літвінової М.Є. на лікарняному,
розпорядженням заступника Голови
Господарського суду міста Києва від
28.05.2014 справу №5011-71/9676-2012 було передано
в провадження колегії суддів у складі:
Митрохіна А.В. (головуюча суддя),
Трофименко Т.Ю., Босий В.П.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 28.05.2014 справу №5011-71/9676-2012 було
прийнято до провадження колегією
суддів у складі: Митрохіна А.В.
(головуюча суддя), Трофименко Т.Ю., Босий
В.П. та призначено судове засідання на
11.06.2014.

Представник позивача у судовому
засіданні 11.06.2014 року надав пояснення
по справі, повністю підтримав вимоги,
викладені у позовній заяві та просив
суд задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача 1 у судове
засідання 11.06.2014 з'явився, надав
пояснення по суті справи, відповідно до
яких просив суд відмовити у
задоволенні позовних вимог, про що
зазначив у відзиві на позовну заяву.

Представник відповідача 2 у судове
засідання 11.06.2014 з'явився, надав
пояснення по суті справи, проти
визнання позовних вимог заперечував
повністю.

За результатами дослідження доказів,
наявних в матеріалах справи, суд в
нарадчій кімнаті, у відповідності до
ст.ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у
справі №5011-71/9676-2012.

В судовому засіданні 11.06.2014р. судом
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

16 серпня 2007 року між Державним
підприємством «Ресурспостач» (далі -
Відповідач -1, Продавець) та Товариством
з обмеженою відповідальністю «Ввіко»
(далі - Позивач, Покупець) було укладено
Договір № 1-2196 (далі - Договір - 1),
відповідно до якого продавець продає, а
покупець купує матеріальні цінності
державного резерву на умовах EXW
«Франко-склад» відповідно до Правил
тлумачення торгівельних термінів
Міжнародної торгової палати
«Інкотермс» (в редакції 2000-го року)
(далі - Інкотермс - 2000) (п. 1.1. Договору - 1).

Згідно з п. 2.1. Договору - 1 вартість
матеріальних цінностей, які
реалізуються відповідно до Договору - 1,
складає: 21 225 665,45 грн., у тому числі ПДВ 3
537 610,91 грн.

Як вбачається з п. 3.1. Договору - 1
протягом 10-ти банківських днів з дати
підписання Договору (крім останнього
дня місяця) Покупець здійснює
попередню оплату в розмірі 100%
загальної вартості матеріальних
цінностей, вказаної в п. 2.1. Договору - 1,
шляхом перерахування грошових коштів
на рахунок Продавця, вказаний у
реквізитах Договору.

Відповідно до п. 4.1. Договору - 1 поставка
матеріальних цінностей здійснюється
на умовах EXW «Франко-склад» відповідно
до Інкотермс - 2000.

Умовами Договору - 1, а саме п. 4.3., 4.4.,
визначено, що зобов'язання Продавця
щодо поставки матеріальних цінностей
вважаються виконаними з моменту
передачі Покупцю наряду; право
власності на матеріальні цінності, а
також ризик їх випадкової втрати чи
пошкодження переходять до покупця з
моменту передачі йому наряду. Факт
передачі наряду Покупцю
підтверджується актом
приймання-передачі наряду, який
підписується сторонами під час його
передачі.

У Додатку №1 до Договору - 1 наявний
перелік матеріальних цінностей, які
продаються зі складу.

05 травня 2008 року між Позивачем та
Відповідачем - 1 було укладено Договір
№ 1-3011 (Договір - 2), який за своїм змістом
є аналогічним Договору - 1.

Таким чином, за Договором- 2 Продавець
продає, а Покупець купує матеріальні
цінності державного резерву на умовах
EXW «Франко-склад» відповідно до
Інкотермс - 2000 (п. 1.1. Договору - 2).

Відповідно до п. 2.1. Договору- 2 вартість
матеріальних цінностей, які
реалізуються відповідно до Договору - 2
складає: 2 065 120,00 грн., втому числі ПДВ в
розмірі 34 4186,67 грн.

Також умовами Договору- 2, а саме п. 4.3.,
4.4. визначено, що зобов'язання Продавця
щодо розпорядження; право власності на
матеріальні цінності, а також ризик їх
випадкової втрати чи пошкодження
переходять до Покупця з моменту
передачі йому розпорядження. Факт
передачі наряду Покупцю
підтверджується актом
приймання-передачі розпорядження, який
підписується сторонами під час його
передачі та/або іншими документами.

У Додатку №1 до Договору - 2 зазначені
ціна, вартість, кількість та
номенклатура (асортимент) матеріальних
цінностей, які продаються зі складу.

19 серпня 2008 року між сторонами було
укладено низку Договорів к
купівлі-продажу мазуту марки М-100 та
марки М-40, а саме: договір №1-1114; договір
№1-1102; договір №1-1119; договір №1-1123;
договір №1-1127; договір №1-1129; договір
№1-1128; договір №1-1103; договір №1134;
договір №1-1105; договір №1-1106; договір
№1-1108; договір №1-1110; договір №1-1117;
договір №1-1120; договір №1-1121; договір
№1-1126; договір № 1-1137; договір №1-1138;
догові №1-1139; договір №1-1109; договір
№1-1111; договір №1-1112; договір №1-1136;
договір №1-1118; договір №1-11107; договір
№1-1132; договір № 1-1131; договір №1-1122;
договір №1-1116, які за своїм змістом є
аналогічним один одному та Договорам 1
та 2.

Умовами всіх вищезазначених договорів
купівлі-продажу передбачено, що
зобов'язання Продавця щодо
розпорядження; право власності на
матеріальні цінності, а також ризик їх
випадкової втрати чи пошкодження,
переходять до Покупця з моменту
передачі йому розпорядження/наряду.
Факт передачі наряду покупцю
підтверджується актом
приймання-передачі
розпорядження/наряду, підписується
сторонами під час його передачі та/або
іншими документами.

З огляду на вищенаведене, Позивач
просить суд зобов'язати Відповідачів
поставити та видати йому товар, який
був придбаний Позивачем.

Відповідач-1 проти позову заперечує,
про що зазначив у відзиві на позовну
заяву зазначив про те,що між ДП
"Ресурспостач" та ТОВ "ВВІКО" було
підписано Акт звірки відносин станом
на 20.06.2012р. щодо отримання ТОВ "ВВІКО»
ТМЦ за спірними договорами, укладеними
між ТОВ "ВВІКО" та ДП "Ресурспостач".
Також даним актом підтверджується те,
що Позивачем отримані всі наряди на
відпуск матеріальних цінностей
Держрезерву України, а посилання
Позивача у своїй позовній заяві на те,
що ним не отримано частини нарядів є не
правдивим.

Зважаючи на зазначене, ДП
"Ресурспостач" повністю виконало всі
свої зобов'язання, передбачені
договорами купівлі-продажу, укладеними
між Товариством з обмеженою
відповідальністю "ВВІКО" та Державним
підприємством "Ресурспостач", а вимога
щодо зобов'язання Співвідповідача-1
виконати зобов'язання щодо поставки
товару не підлягає задоволенню в
повному обсязі.

Відповідно до пояснень Відповідача-2
останній просить відмовити у
задоволенні позовних вимог виходячи з
наступного.

Пунктом 1.1 укладених Договорів,
визначено, що Продавець продає, а
Покупець купує матеріальні цінності
державного резерву на умовах ЕХУУ
«Франко-склад» відповідно до
ІНКОТЕРМС-2000. Франко-склад, ціна,
кількість та номенклатура (асортимент)
матеріальних цінностей вказані в
Додатках до Договору.

Відповідно до п. 4.3 Договору
зобов'язання Продавця щодо поставки
матеріальних цінностей вважаються
виконаними з моменту передачі Покупцю
наряду. Пунктом 4.4 Договору
передбачено, що право власності на
матеріальні цінності, а також ризик їх
випадкової втрати чи пошкодження
переходять до Покупця з моменту
передачі йому наряду. Згідно з п. 4.5
Договору Продавець не несе
відповідальності за не отримання (не
повне отримання) матеріальних
цінностей Покупцем.

Так обґрунтовуючи свої вимоги Позивач
зазначив, що Відповідачами частково не
видано наряди (розпорядження), та в свою
чергу чітко не вказав на яку кількість
та відповідно до яких Договорів не було
видано наряди (розпорядження).

Проте, дане твердження, зі слів
Відповідача-2 спростовується тим, що до
заяви про зменшення розміру позовних
вимог Позивачем додано перелік
матеріальних цінностей разом із
переліком нарядів, із якого вбачається,
що всі наряди Відповідачами було
видано та передано ТОВ «ВВІКО» та ці
наряди (розпорядження) було отримано
Позивачем в повному обсязі.

Так п.п. 4.3, 4.4 та 4.5 Договорів,
передбачено, що зобов'язання Продавця
щодо поставки матеріальних цінностей
вважаються виконаними з моменту
передачі Покупцю наряду. Право
власності на матеріальні цінності, а
також ризик їх випадкової втрати чи
пошкодження переходять до Покупця з
моменту передачі йому наряду.
Продавець не несе відповідальності за
не отримання (не повне отримання)
матеріальних цінностей Покупцем.

А відтак, зобов'язання Відповідачів, що
передбачені Договорами, які укладено з
Позивачем, виконані належним чином та в
повному обсязі, що підтверджується
отриманими Позивачем нарядами
(розпорядженнями) на відпуск
матеріальних цінностей, які Позивач
долучив до матеріалів справи.

Позивач повністю заперечує проти
тверджень Відповідачів зазначених у
відзивах на позовну заяву, про що
зазначив у своїх поясненнях
обґрунтовуючи це тим, що предметом
договірних зобов'язань сторін є
купівля-продаж матеріальних цінностей
державного резерву, а не розпорядження;
тобто, за договором ТОВ «ВВІКО»
придбало товар, а не наряд. Відповідно,
видача або невидача наряду жодним
чином не може впливати на стан
виконання Державним агентством
резерву України свого/обов'язку щодо
видачі товару.

Продавець зобов'язаний передати
покупцеві товар, визначений договором
купівлі-продажу (ст.662 ЦКУ).

Стаття 664 ЦК України передбачає, що
обов'язок продавця передати товар
покупцеві вважається виконаним у
момент:

-вручення товару покупцеві, якщо
договором встановлений обов'язок
продавця доставити товар;

-надання товару в розпорядження
покупця, якщо товар має бути переданий
покупцеві за місцезнаходженням товару.

Згідно ст. 2 Закону України «Про
державний матеріальний резерв»,
відпуск матеріальних цінностей з
державного резерву - це реалізація чи
безоплатна передача матеріальних
цінностей державного резерву
визначеному одержувачу (споживачу) або
реалізація їх на ринку. Отже, видача чи
невидача наряду не пов'язана із
виконанням Державним агентством
резерву України своїх договірних
обов'язків.

Як стверджує Позивач, відповідно до
норм п.4 Положення, Державне агентство
резерву України контролює дотримання
ДП «Ресурспостач» своїх договірних
обов'язків, а у випадку їх порушення -
несе відповідальність, в тому числі і
солідарну цивільно-правову.

З матеріалів справи вбачається, що на
виконання умов спірних Договорів
Позивачем було здійснено повну оплату
товарно-матеріальних цінностей
державного резерву (відповідно до п. 3.1.
Договорів на умовах 100 % передоплати), що
й не заперечується Відповідачами, а
відтак, Позивачем було виконано свої
договірні зобов'язання належним чином.

Так, відповідно у Додатку до Договорів
зазначається ціна, вартість, кількість
та номенклатура (асортимент)
матеріальних цінностей, які продаються
зі складу, а також зазначається місце
зберігання цих товарно-матеріальних
цінностей, зокрема вказується
найменування відповідального
зберігача. А тому, відпуск матеріальних
цінностей державного резерву зі складу
відповідальних зберігачів може
здійснюватися лише на підставі виданих
(виписаних) Відповідачем-1 довіреностей
на особу, уповноважену отримати
товарно-матеріальні цінності. Проте, як
стверджує Позивач, частина
довіреностей на отримання товару так і
не були видані Відповідачем-1.

Враховуючи пункт 4 Порядку формування,
розміщення та проведення операцій з
матеріальними цінностями державного
резерву, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 08.10.1997
№1129, відповідальне зберігання
матеріальних цінностей державного
резерву повинно виконуватися на
підставі прямих договорів між
Держрезервом та підприємствами, які
внесено до відповідного переліку та
передбачено спеціальним планом.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги
Позивач акцентував свою увагу на тому,
що на підставі виписаної частини
довіреностей він також не зміг
отримати матеріальні цінності
державного резерву у зв'язку з їх
недостатньою кількістю або
відсутністю на складі відповідальних
зберігачів, а також невідповідною
якістю цих товарно-матеріальних
цінностей, а також на підставі
відсутності будь-яких Договірних
відносин підприємств- зберігачів із
Державним агентством резерву України.

Враховуючи зазначене Позивач
звертався із заявою до Головного
управління по боротьбі з організованою
злочинністю. За результатами її
розгляду було отримано лист №9/21-2238 від
24.03.2009 року, відповідно до якого було
проінформовано ТОВ «ВВІКО» про
порушення кримінальної справи та
встановлено відсутність матеріальних
цінностей державного резерву на складі
відповідальних зберігачів, зокрема й
встановлено самовільне відчуження
мазуту марки М-100.

У вищезгаданому листі також було
зазначено, що на час укладення договору
купівлі-продажу №1-1127 від 19.08.2008р. між
ТОВ «ВВІКО» і ДП «Ресурспостач»
посадовим особам Продавця було відомо
про відсутність матеріальних
цінностей на Конотопському
вагоноремонтному заводі.

Враховуючи норми ст. 14 Закону України
«Про державний матеріальний резерв», у
разі незабезпечення збереження
матеріальних цінностей державного
резерву, в тому числі самовільного
відчуження, з юридичних осіб, на
відповідальному зберіганні яких
перебувають ці цінності, стягується
штраф у розмірі 100 відсотків вартості
виходячи з їх ринкової ціни на день
виявлення факту відсутності
(самовільного відчуження), а також пеня
з вартості відсутнього їх обсягу за
кожний день до повного повернення
матеріальних цінностей. Однак, у
Відповідачів відсутні будь - які дані
щодо притягнення
відповідальних-зберігачів до
відповідальності.

Крім того, зі слів Позивача, твердження
Відповідачів про те, що зобов'язання за
договорами вважаються виконаними в
момент передачі ТОВ «ВВІКО»
розпорядження (наряду), спростовується
положеннями чинного законодавства
керуючись ч. 1 ст. 638 ЦК України, у
відповідності до якої предмет є
істотною умовою договору.

Враховуючи приписи правил
ІНКОТЕРМС-2000, та виходячи із змісту
вищезазначених норм вбачається, що
Відповідачі свої зобов'язання, що
виникли у них за укладеними Договорами
із ТОВ «ВВІКО» не виконали, оскільки
попередньо оплачені
товарно-матеріальні цінності не були
надані в розпорядження Покупцю за їх
місцезнаходженням, у зв'язку або із їх
відсутністю, або невідповідною якістю
цих товарно - матеріальних цінностей,
або на підставі відсутності будь-яких
договірних відносин
підприємств-зберігачів із Державним
агентством резерву України.

Крім того, EXW - EX Works (... named place) Франко
завод (... назва місця) термін "Франко
завод" означає, що продавець вважається
виконав свої обов'язки по постачанню,
коли він надасть товар у розпорядження
покупця на своєму підприємстві чи в
іншому названому місці (наприклад: на
заводі, фабриці, складі і т.п.).

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про
державний матеріальний резерв»
державний резерв матеріальних
цінностей є недоторканним і може
використовуватися лише за рішенням
Кабінету Міністрів України. Реалізація
матеріальних цінностей з державного
резерву, що підлягають розбронюванню,
здійснюється на конкурсних засадах у
порядку, встановленому Кабінету
Міністрів України.

Згідно п. 25 Порядку реалізації
матеріальних цінностей державного
резерву, затвердженого постановою КМУ
від 25.08.2004 №1078 Держрезерв протягом
п'яти днів після виконання переможцем
аукціону умов договору купівлі-продажу
матеріальних цінностей щодо оплати їх
вартості видає розпорядження про їх
відпуск переможцю аукціону.

Після проведення аукціону
Держрезервом на підставі протоколів
засідання конкурсної комісії та за
фактом сплачених коштів видано наряди
(розпорядження) на відпуск, які в свою
чергу були передані ДП «Ресурспостач»,
яке діяло від імені Держрезерву за
договором доручення №юр-234/2006 від
10.02.2006. Відповідно до умов даного
договору на ДП «Ресурспостач»
покладено обов'язки укладання
попередніх договорів, договорів
купівлі-продажу та інші організаційні
заходи, які пов'язані з проведенням
аукціону, в т.ч. в обов'язки ДП
«Ресурспостач» входило передача
переможцю аукціону нарядів
(розпоряджень), виданих Держрезервом.

Відповідно до п. 4.3 Договору купівлі -
продажу зобов'язання Продавця щодо
поставки матеріальних цінностей
вважаються виконаними з моменту
передачі Покупцю розпорядження.
Пунктом 4.4. Договору передбачено, що
право власності на матеріальні
цінності, а також ризик випадкової
втрати чи пошкодження переходять до
Покупця з моменту передачі йому
розпорядження. Факт передачі
Розпорядження покупцю підтверджується
актом приймання - передачі
Розпорядження, який підписується
сторонами під час його передачі та/або
іншими документами.

Як стверджує Позивач, всупереч умовам
Договорів, лише частина розпоряджень
(нарядів) на отримання товарно-
матеріальних цінностей була передана в
2010 році, проте, акти приймання-передачі
цих нарядів ДП «Ресурспостач» ніколи й
не надавав ТОВ «ВВІКО».

Крім того, ні Відповідач-1 ні
Відповідач-2 жодних доказів на
спростування тверджень Позивача не
надали.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 193 Господарського кодексу
України передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.
526 Цивільного кодексу України, де
встановлено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу
України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 656 ЦК України
предметом договору купівлі-продажу
може бути товар, який є у продавця на
момент укладення договору або буде
створений (придбаний, набутий)
продавцем у майбутньому.

У відповідності 662 ЦК України,
продавець зобов'язаний передати
покупцеві товар, визначений договором
купівлі-продажу.

Згідно ст. 664 ЦК України, обов'язок
продавця передати товар покупцеві
вважається виконаним у момент:

вручення товару покупцеві, якщо
договором встановлений обов'язок
продавця доставити товар;

надання товару в розпорядження
покупця, якщо товар має бути переданий
покупцеві за місцезнаходженням товару.

Товар вважається наданим у
розпорядження покупця, якщо у строк,
встановлений договором, він готовий до
передання покупцеві у належному місці
і покупець поінформований про це.
Готовий до передання товар повинен
бути відповідним чином
ідентифікований для цілей цього
договору, зокрема шляхом маркування.

Відповідно до п.1 Положення про
Державне агентство резерву України,
затвердженого Указом Президента
України від 13 квітня 2011 року N 463/2011 (далі
- Положення), Державне агентство
резерву України є центральним органом
виконавчої влади, діяльність якого
спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра економічного розвитку і
торгівлі України.

Відповідальне зберігання матеріальних
цінностей державного резерву - це
зберігання закладених до державного
резерву матеріальних цінностей у
постачальника (виробника) або
одержувача (споживача) без надання йому
права користуватися цими
матеріальними цінностями до прийняття
у встановленому порядку рішення про
відпуск їх з державного резерву;
закладення матеріальних цінностей до
державного резерву - прийняття
матеріальних цінностей для зберігання
в державному резерві (ст. 2 Закону
України «Про державний матеріальний
резерв»).

Враховуючи п. 4 Положення про Державне
агентство резерву України, останнє
відпуск матеріальних цінностей із
державного резерву, здійснює контроль
за зберіганням матеріальних цінностей
державного резерву на відповідних
підприємствах, а також контролює
дотримання, зокрема, ДП «Ресурспостач»
своїх договірних обов'язків, а у
випадку їх порушення - несе
відповідальність.

Пунктом 26 Порядку формування,
розміщення та проведення операцій з
матеріальними цінностями державного
резерву, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 08.10.1997р.
№1129 передбачено, що Держкомрезерв несе
відповідальність за достовірність
звітності про наявність запасів
матеріальних цінностей державного
резерву, їх рух і облік, а також
здійснює контроль за зберіганням
матеріальних цінностей державного
резерву на відповідних підприємствах,
в установах і організаціях та
проведенням з такими цінностями
визначених в установленому порядку
операцій.

За ст. 670 ЦК України, якщо продавець
передав покупцеві меншу кількість
товару, ніж це встановлено договором
купівлі-продажу, покупець має право
вимагати передання кількості товару,
якої не вистачає, або відмовитися від
переданого товару та його оплати, а
якщо він оплачений, - вимагати
повернення сплаченої за нього грошової
суми.

Згідно ч.2 ст. 693 ЦК України, якщо
продавець, який одержав суму
попередньої оплати товару, не передав
товар у встановлений строк, покупець
має право вимагати передання
оплаченого товару або повернення суми
попередньої оплати.

Оскільки ТОВ «ВВІКО» на виконання умов
укладених Договорів було здійснено
повну оплату товарно-матеріальних
цінностей, а відповідно до статті ст. 202
ЦК України, дії особи, спрямовані на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків є
правочином, з правочину, який виник між
сторонами (Відповідачами та Позивачем),
на підставі їх узгоджених дій,
вбачається, що у відповідачів виникло
зобов'язання поставити товар, вартість
якого оплачена, а у ТОВ «ВВІКО» - право
вимоги поставки цього товару.

Так, відповідно до ст. 541 ЦК України,
солідарний обов'язок або солідарна
вимога виникають, зокрема, у випадках,
встановлених договором.

У разі солідарного обов'язку боржників
(солідарних боржників) кредитор має
право вимагати виконання обов'язку
частково або в повному обсязі як від
усіх боржників разом, так і від
будь-кого з них окремо. Солідарні
боржники залишаються зобов'язаними
доти, доки їхній обов'язок не буде
виконаний у повному обсязі (ст. 543ЦКУ).

Матеріалами справи підтверджено, що
Відповідачі порушили свої зобов'язання
за спірними Договорами, що призвело до
формування системи невиконаних
товарно-грошових зобов'язань перед ТОВ
«ВВІКО».

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 2 статті 34
Господарського процесуального кодексу
України обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Відповідачем не були надані суду
належні та допустимі докази на
спростування викладеного в позові.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 6
від 23.03.2012 р. «Про судове рішення»
рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого: чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються; чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин; яка правова кваліфікація
відносин сторін, виходячи з фактів,
установлених у процесі розгляду
справи, та яка правова норма підлягає
застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України,
при задоволенні позову стягнення
судового збору покладається на
відповідача.

За таких обставин, на підставі
викладеного, керуючись ст. 33, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, Господарський суд міста Києва,
-

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Зобов'язати Державне підприємство
«Ресурспостач» (01135, м. Київ, вул.
Пестеля, 4; ) та Державне
агентство резерву України (01601, м. Київ,
вул. Пушкінська, 28; )
виконати належним чином умови
договорів, поставити та видати
(відвантажити) Товариству з обмеженою
відповідальністю "ВВіко" (08132, Київська
обл., м. Вишневе, вул. О. Вишні
(Механізаторів), 1; ) в
натурі товарно-матеріальні цінності, а
саме:

-Цукор-пісок у кількості 140,100 тонн за
Договором №1-2196 від 16.08.2007р.;

-Сіль в кількості 2 728,752 тонни за
Договором №1-2196 від 16.08.2007р.;

-Жерсть білу харчову у кількості 72,500
тонни за Договором №1-3011 від 05.05.2008р.;

-Ящики з гофрокартону в кількості 29 000
штук за Договором №1-3011 від 05.05.2008р.;

-Ящики з гофрокартону загальною площею
100 000 кв.м. за Договором №1-3011 від 05.05.2008р.;

-Жерсть білу гарячого лудження вагою 150
тонн за Договором №1-3011 від 05.05.2008р.;

-Припої олов'яно-свинцеві в кількості
0.2518 тонн за Договором №1-3011 від 05.05.2008р.;

-Мазут марки М-100 загальною кількістю 2
668,231 тонни за наступними Договорами від
19.08.2008 р.:

• №1-1114 - у кількості 97,463 тонни

• №1-1102 - у кількості 9,349 тонни

• №1-1119 - у кількості 110,606 тонни

• №1-1123 - у кількості 1001,630 тонни

• №1-1127 - у кількості 246,133 тонни

• №1-1129 - у кількості 76,854 тонни

• №1-1128 - у кількості 196,869 тонни

• №1-1103 - у кількості 93,186 тонни

• №1-1134- у кількості 84,46 тонни

• №1-1105 - у кількості 46,544 тонни

• №1-1106 - у кількості 55,000 тонни

• №1-1108 - у кількості 65,640 тонни

• №1110 - у кількості 32,775 тонни

• №1-1120 - у кількості 26,550 тонни

• №1-1121 - у кількості 34,341 тонни

• №1-1126- у кількості 12,803 тонни

• №1-1138-у кількості 32,400 тонни

• №1-1139 - у кількості 28,180 тонни

• №1-1136 - у кількості 74,799 тонни

• №1-1107 - у кількості 46,550 тонни

• №1-1132 - у кількості 51,778 тонни

• №1-1131 - у кількості 191,845 тонни

• №1-1122 - у кількості 53,076 тонни

Мазут марки М-40 загальною кількістю 1
103,779 тонни за наступними Договорами від
19.08.2008р.:

• №1-1129 - у кількості 86,084 тонни

• №1-1128 - у кількості 485,597 тонни

• №1-1117 - у кількості 53,689 тонни

• №1-1137 - у кількості 100,584 тонни

• №1-1109 - у кількості 5,149 тонни

• №1-1111 - у кількості 9,000 тонни

• №1-1112-у кількості 241,104 тонни

• №1-1118 - у кількості 54,812 тонни

• №1-1116 - у кількості 67,760 тонни

3.Стягнути з Державного підприємства
«Ресурспостач» (01135, м. Київ, вул.
Пестеля, 4; ) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ВВІКО» (08132, Київська
обл., місто Вишневе, вул. Механізаторів,
будинок 1, ідентифікаційний код: 13300531)
551,00 грн. судового збору.

4.Стягнути з Державного агентства
резерву України (07601, м. Київ, вул.
Пушкінська, 28, ідентифікаційний код
37472392) Товариства з обмеженою
відповідальністю «ВВІКО» (08132, Київська
обл., м. Вишневе, вул. О. Вишні
(Механізаторів), 1; ) 551,00
грн. - судового збору.

5.Після набрання рішенням законної сили
видати накази.

6.Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

7.Дата складання повного рішення
17.06.2014р.

Головуючий суддя
А.В.
Митрохіна

Судді
Т.Ю. Трофименко

В.П. Босий