КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2014 р. Справа№ 927/389/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Дикунської С.Я.

Рябухи В.І.

при секретарі Шмиговській А.М.

за участю представників:

від позивача - Колесник Р.Ю.
(довіреність №103 від 13.03.2014 р.)

від відповідача - не з'явився

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю «Бурівське»

на рішення господарського суду
Чернігівської області від 13.05.2014 року

у справі №927/389/14 (суддя Фетисова І.А.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства «Державна
продовольчо-зернова корпорація
України»

до Сільськогосподарського товариства
з обмеженою відповідальністю
«Бурівське»

про стягнення суми

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
«Державна продовольчо-зернова
корпорація України» звернулось до
господарського суду Чернігівської
області з позовною заявою до
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю
«Бурівське» про стягнення 1229900,00 грн. -
коштів перерахованих на користь
відповідача за договором поставки
зерна майбутнього врожаю №К021СНR-F від
04.04.2013 р., 265658,40 грн. договірної санкції
(за період з 02.11.2013 р. по 17.02.2014 р.
включно), 614950,00 грн. штрафу, 245198,25 грн. - 24%
річних за весь час користування
грошовими коштами (за період з 08.05.2013 р.
по 11.03.2014 р. включно).

Рішенням господарського суду
Чернігівської області від 13.05.2014 р.
позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з відповідача на користь
позивача 1229900,00 грн. боргу, 265658,40 грн.
договірної санкції, 61495,00 грн. штрафу,
8895,72 грн. відсотків річних та 42388,08 грн.
судового збору. В задоволенні позову в
частині стягнення 553455,00 грн. штрафу та
236302,53 грн. відсотків річних відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
відповідач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати вказане рішення та прийняти
нове, яким в задоволенні позовних вимог
відмовити повністю.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що
рішення суду першої інстанції прийняте
з порушенням норм процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Представник позивача у судовому
засіданні проти доводів апеляційної
скарги заперечував, просив залишити
скаргу без задоволення, а рішення без
змін.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився про причини
неявки суд не повідомив.

Враховуючи те, що в матеріалах справи
містяться докази належного
повідомлення всіх учасників судового
процесу про час та місце проведення
судового засідання по розгляду
апеляційної скарги, а строки розгляду
апеляційної скарги обмежені ст. 102 ГПК
України, колегія суддів, вважає
можливим здійснити перевірку рішення
суду першої інстанції у даній справі в
апеляційному порядку за наявними
матеріалами справи та без участі
представника відповідача.

Колегія суддів зазначає, що ухвалою від
06.06.2014 р. явка сторін у судове засідання
обов'язковою не визнавалась.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши докази,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
апеляційний господарський суд вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

04.04.2013 р. між Публічним акціонерним
товариством «Державна
продовольчо-зернова корпорація
України» (покупець) та
Сільськогосподарським товариством з
обмеженою відповідальністю
«Бурівське» (постальник) укладено
договір поставки зерна майбутнього
врожаю № К021CHR-F, відповідно до умов
якого постачальник у визначений
сторонами строк поставляє покупцю
сільськогосподарську продукцію - зерно
кукурудзи 3 класу, одиниця виміру -
метрична тонна, кількість товару -
1757000,00, а покупець зобов'язується
прийняти товар та оплатити його.

Відповідно до п. 1.2 договору, термін
поставки до 01.11.2013 р. включно.

Згідно п. 1.2.1 договору, поставка
відповідної партії товару вважається
здійсненою в момент підписання між
покупцем та постачальником акту
приймання-передачі відповідної партії
товару на умовах поставки передбачених
цим договором.

Відповідно до п. 2.2 договору сторони
домовились, що однією з істотних умов
договору є укладення сторонами
договору застави майбутнього врожаю,
який має бути нотаріально посвідчений
у передбаченому законодавством
порядку, при цьому усі витрати, що
пов'язані з укладенням та нотаріальним
посвідченням такого договору несе
постачальник. Предметом застави буде
товар, визначений у п. 1.1 договору, який
стане власністю постачальника
(заставодавця) після укладення
договору застави майбутнього врожаю.
Постачальник усвідомлює та
погоджується, що в разі невиконання ним
своїх зобов'язань перед покупцем, які
передбачені п. 1.1 договору та полягають
в тому, що постачальник поставляє
покупцю товар в термін (строк),
передбачений п. 1.2 договору, покупець
має право задовольнити свої вимоги у
спосіб, який обере на власний розсуд та
в повному обсязі, що визначатиметься на
момент фактичного задоволення таких
вимог, включаючи розмір договірних
санкцій, процентів, неустойки, штрафів,
пені, відшкодування збитків, завданих
простроченням виконання зобов'язань,
витрат пов'язаних із зверненням
стягнення на товар та його реалізацію
(нотаріальні послуги, виконавчий збір,
тощо).

Відповідно до п. 3.1 договору, попередня
оплата товару здійснюється із
розрахунку ціни одиниці виміру товару
(станом на момент укладення договору),
яка складає 700 грн. за одиницю виміру
товару, в т.ч. ПДВ - 116,67 грн.

Згідно п. 3.1.1 договору, сума попередньої
оплати за товар становить 1229900,00 грн.

Відповідно до п. 3.2 договору, ціна
одиниці виміру товару з ПДВ
(відповідної партії товару) за якою
здійснюються остаточні розрахунки (п.
4.2 договору), визначається як
середньозважена ціна рівноваги
(фіксінгу) на одиницю виміру товару, що
склалася протягом останніх торгових
сесій на Аграрній біржі на найближчий
робочий день, що передує дню, у який
поставки відповідної партії товару
вважається здійсненою (п. 1.2.1 договору),
за вирахуванням знижки у розмірі 100 грн.
за кожну одиницю виміру товару, яка
надається постачальником покупцю. Ціна
на партію товару відображається в
специфікації, яка є невід'ємною
частиною цього договору.

Згідно п. 4.1 договору, покупець протягом
15 календарних днів з моменту набрання
чинності договором, зобов'язується
перерахувати кошти (попередня оплата
товару), передбачені п. 3.1.1 договору на
поточний рахунок постачальника (на
підставі рахунку-фактури останнього),
за вирахуванням грошової суми
передбаченої у п. 4.1.1 договору.

Відповідно до п. 4.1.1 договору,
постачальник доручає покупцю сплатити
грошову суму, яку покупець утримує із
коштів, які належні до виплати
постачальнику у відповідності до п. 4.1
договору у розмірі визначеному в
договорі комплексного
(мультиризикового) страхування
майбутнього врожаю
сільськогосподарських культур, що є
невід'ємною частиною цього договору, як
страховий платіж. Грошові кошти
визначені в п. 4.1.1 договору, вважаються
сплаченими покупцем на користь
постачальника з моменту сплати
покупцем за постачальника страхового
платежу за договором комплексного
страхування.

Згідно п. 4.2 договору, остаточний
розрахунок (за мінусом суми
попередньої оплати за товар, що
визначена п. 3.1.1 договору) за
поставлений покупцю товар ( у кількості
яка не може бути більшою ніж це
визначено п. 1.1 договору), здійснюється
покупцем (на підставі рахунку-фактури
постачальника) протягом 10 робочих днів
з моменту отримання покупцем усіх
документів (належним чином оформлених),
передбачених у п.п. 2.3, 2.4 цього договору,
із розрахунку ціни за одиницю виміру
товару з ПДВ, що визначена на підставі
п. 3.2 договору.

Відповідно до п. 5.5 договору,
постачальник зобов'язаний укласти зі
страховою компанією, яка погоджена
покупцем, договір комплексного
страхування, умовами якого буде
передбачено, що у випадку настання
страхового випадку у відповідності до
умов Договору комплексного
страхування, розмір всієї страхової
виплати перераховується страховою
компанією покупцю, а також передбачити,
що вигодонабувачем за цим договором є
покупець. Покупець сплачує за
постачальника страховий платіж за
договором комплексного страхування (у
порядку, що передбачений договором
комплексного страхування), у розмірі,
передбаченому п. 4.1.1 договору.

На виконання умов п. 2.2 договору між
сторонами укладено договір застави
майбутнього врожаю № 215 від 04.04.2013 р.,
який посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_3

На виконання умов п. 5.5 договору між
Сільськогосподарським товариством з
обмеженою відповідальністю
«Бурівське» та Приватним акціонерним
товариством «Страхова компанія
«Страхові гарантії» укладено договір
№ 0000119/06/12_Кв комплексного
(мультиризикового) страхування
майбутнього врожаю
сільськогосподарських культур.

Позивач на виконання умов п.п. 4.1, 4.1.1
договору, перерахував на користь
відповідача 1229900,00 грн., що
підтверджується копіями платіжних
доручень № 349 від 26.04.2013 р. на суму 1137657,50
грн., №350 від 26.04.2013 р. на суму 18448,50 грн. з
призначенням «страховий платіж», №1021
від 25.07.2013 р. на суму 73794,00 грн. з
призначенням «страховий платіж», які
знаходяться в матеріалах справи.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач своїх зобов'язань по
поставці зерна не виконав.

20.02.2014 р. позивачем було направлено
відповідачу лист-вимогу про
перерахування коштів в сумі 1229900,00 грн.,
268118,20 грн. договірної санкції та 614950,00
грн. штрафу. Дана вимога отримана
відповідачем 25.02.2014 р.

Приписами ч. 2 ст. 712 ЦК України, до
договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом та не випливає із характеру
відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за
договором купівлі-продажу одна сторона
передає або зобов'язується передати
майно (товар) у власність другій
стороні (покупцеві), а покупець приймає
або зобов'язується прийняти майно
(товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Частиною 2 ст. 693 ЦК України визначено,
що якщо продавець, який одержав суму
попередньої оплати товару, не передав
товар у встановлений строк, покупець
має право вимагати передання
оплаченого товару або повернення суми
попередньої оплати.

Позивач просить стягнути з відповідача
1229900,00 грн. - коштів перерахованих на
користь відповідача за договором
поставки зерна майбутнього врожаю
№К021СНR-F від 04.04.2013 р.

За змістом п. 5.4 договору, у разі
невиконання постачальником своїх
зобов'язань покупець має право
зупинити виконання своїх зобов'язань,
відмовитися від їх виконання частково
або в повному обсязі, при цьому
постачальник зобов'язаний повернути
покупцю всі кошти перераховані на
користь постачальника на виконання
умов договору (у т.ч. суму грошових
коштів, що визначена згідно п. 4.1.1
договору) протягом 3 банківських днів з
моменту отримання листа-вимоги
покупця. Сторони погодили, що достатнім
доказом наявності обставин, що
визначені попереднім реченням є
лист-вимога покупця. У випадку
порушення постачальником грошових
зобов'язань останній зобов'язаний
сплатити покупцю проценти у розмірі 24 %
річних за весь час користування
грошовими коштами.

Позивачем на підставі п. 5.4 договору
нараховано 24 % річних за весь час
користування грошовими коштами в сумі
245198,25 грн. за період з 08.05.2013 р. по 11.03.2014
р.

Як вірно зазначено судом першої
інстанції, така позиція позивача щодо
існування грошових зобов'язань
відповідача з 08.05.2013 р. по 28.02.2014 р. на
суму 1229900,00 грн. є неправомірною з
огляду на існування у відповідача до
30.11.2013 р. негрошових зобов'язань по
поставці зерна кукурудзи за умовами п.
1.2. договору та виникнення у
відповідача грошових зобов'язань з
01.03.2014 р. з урахуванням п. 5.4. договору та
отримання відповідачем листа вимоги
25.02.2014 р. та 3-ьох банківських днів на
оплату.

За таких обставин, колегія суддів,
перевіривши розрахунок, погоджується з
висновком місцевого господарського
суду, що правомірно нарахованими
позивачем річні є за період з 01.03.2014 р.
по 11.03.2014 р. на суму 8895,72 грн., які і
підлягають задоволенню. В іншій
частині річних на суму 236302,53 грн.
позовні вимоги є необґрунтованими та
задоволенню не підлягають.

Відповідно до п. 6.3 договору, у разі
невиконання/неналежного виконання
постачальником зобов'язань щодо
поставки товару, постачальник
зобов'язаний сплатити покупцю
договірну санкцію у розмірі 0,2 % від
суми, що визначена п. 3.1.1 договору, за
кожен день прострочення зобов'язання, а
за прострочення зобов'язання щодо
поставки товару понад 15 днів,
постачальник окрім договірної санкції
сплачує також штраф у розмірі 50 % від
суми, що визначена п. 3.1.1 договору.

З урахуванням п. 6.3. договору, позивачем
нараховані та заявлені до стягнення
договірна санкція за період з 02.11.2013 р.
по 17.02.2014 р. в сумі 265658,40 грн. та штраф в
сумі 614950,00 грн.

Матеріалами справи підтверджено
невиконання відповідачем зобов'язань
щодо поставки товару, доказів поставки
зерна кукурудзи або сплати грошових
коштів відповідачем суду не надано, а в
матеріалах справи такі докази
відсутні.

Частинами 1, 2 ст. 193 ГК України
встановлено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином, відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
та інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від виконання
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є
обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов'язання - є строк
(термін) його виконання. Дотримання
строку виконання є одним із критеріїв
належного виконання зобов'язання,
оскільки прострочення є одним із
проявів порушення зобов'язання. Строк
(термін) виконання зобов'язання за
загальним правилом, узгоджується
сторонами в договорі.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

За змістом ст.ст. 610, 611 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання, настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст. 230 ГК України встановлено,
що штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України,
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Слід зазначити, що та обставина, що за
порушення зобов'язання відповідачем по
поставці товару постачальник сплачує
покупцю договірну санкцію у розмірі 0,2
% від суми сплаченої позивачем (1229900,00
грн.) за кожен день прострочення товару,
не перетворює цю договірну санкцію в
пеню за порушення грошового
зобов'язання, так само, як і обов'язок
постачальника поставити товар не стає
грошовим зобов'язанням.

Аналогічна правова позиція міситься у
Постанові Верховного Суду України від
03.12.2013 року №3-35гс13.

Крім того, встановлений за умовами п.6.3.
договору штраф, є договірною
господарською санкцію за порушення
строків поставки зерна більше ніж на 15
днів.

Таким чином, п.6.3. договору сторони
домовились про застосування
господарських санкцій за два порушення
відповідача: непоставку зерна та
порушення строків поставки на 15 днів.

У разі якщо належні до сплати штрафні
санкції надмірно великі порівняно із
збитками кредитора, суд має право
зменшити розмір стягуваних санкцій
(частина 1 статті 233 ГК України). Схоже
правило міститься в частині 3 статті 551
ЦК України, відповідно до якої розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення. Право господарського
суду зменшити у виняткових випадках
розмір неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання закріплено в
пункті 3 частини 1 статті 83 ГПК України.

Враховуючи, що розмір штрафу в сумі
614950,00 грн. є надмірно великим, не є
співрозмірним зі збитками позивача,
виходячи з принципів розумності та
справедливості, колегія суддів
погоджується з висновком місцевого
господарського суду та вважає за
необхідне зменшити заявлений до
стягнення штраф до суми 61495,00 грн., в
решті суми штрафу 553455,00 грн. відмовити.

Апеляційний господарський суд,
перевіривши розрахунок, погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
заявлена до стягнення договірна
санкція в розмірі 265658,40 грн. є
правомірно розрахованою, в т.ч. по
періоду нарахування за час з моменту
невиконання обов'язків по поставці
товару до моменту формування позивачем
вимоги про повернення грошових коштів,
а відтак підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача в
повному обсязі.

Враховуючи те, що відповідач, в
порушення ст.ст. 525, 526, 615 ЦК України та
умов договору, взяті на себе
зобов'язання по поставці товару
своєчасно не виконав, то колегія суддів
погоджується з висновком місцевого
господарського суду, що позовні вимоги
підлягають задоволенню частково, а
саме 1229900,00 грн. боргу, 265658,40 грн.
договірної санкції, 61495 грн. штрафу, 8895,72
грн. відсотків річних, в решті вимог
слід відмовити з вищезазначених
підстав.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідачем, в порушення зазначеної
норми, належним чином апеляційну
скаргу не обґрунтовано, доказів та
підстав для скасування рішення суду
першої інстанції апеляційному суду не
наведено.

З огляду на викладене, посилання
скаржника на порушення процесуального
права, слід вважати такими, що не
знайшли свого підтвердження в судовому
засіданні. Крім того, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновку місцевого господарського
суду та не підтверджуються наявними
матеріалами справи.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий
збір покладається у спорах на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Як вбачається з оскаржуваного рішення,
судовий збір, що підлягає до стягнення
з відповідача складає 42388,08 грн.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок
суми судового збору, що підлягає до
стягнення з відповідача, не
погоджується з висновком місцевого
господарського суду та вважає, що сума
судового збору яка підлягає до
стягнення становить 31318,98 грн. (1565949,12 *
47114,13 / 2355706,65 = 31318,98).

Частиною 2 ст. 104 ГПК України
встановлено, що порушення або
неправильне застосування норм
процесуального права може бути
підставою для скасування або зміни
рішення лише за умови, якщо це
порушення призвело до прийняття
неправильного рішення.

Випадки порушення норм процесуального
права, які у будь-якому разі є підставою
для скасування рішення місцевого
господарського суду передбачені
частиною 3 вказаної норми, однак
остання з огляду на наявні матеріали
справи у даному разі застосуванню не
підлягає.

Крім того, колегія суддів зазначає, що в
апеляційній скарзі відповідача
взагалі не зазначено які саме норми
матеріального права порушив суд першої
інстанції при винесенні оскаржуваного
рішення.

Тому колегія суддів вважає, що рішення
господарського суду Чернігівської
області від 13.05.2014 р. у даній справі
підлягає зміні в частині розподілу
судових витрат, а саме судового збору.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, п. 4 ч. 1 ст. 103,
ст. 105 ГПК України, Київський
апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю
«Бурівське» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Чернігівської області від 13.05.2014 р. у
справі №927/389/14 змінити в частині суми
судового збору.

Викласти резолютивну частину рішення в
наступній редакції:

Стягнути з Сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю «Бурівське» (15143,
Городнянський р-н, с. Бурівка, вул.
Леніна, 21, р/р 1595 у АТ «Ощадбанк»
МФО 353553 код 05388799) на користь Публічного
акціонерного товариства «Державна
продовольчо-зернова корпорація
України» (01033 м. Київ, вул.
Саксаганського, 1, р/р 3310 у АТ
«Укрексімбанк», МФО 322323, код 37243
(один мільйон двісті двадцять дев'ять
тисяч девятсот) грн. 00 коп. боргу, 265658
(двісті шістдесят п'ять тисяч шістсот
п'ятдесят вісім) грн. 40 коп. договірної
санкції, 61495,00 грн. штрафу, 8895 (вісім
тисяч вісімсот дев'яносто п'ять) грн. 72
коп. відсотків річних, 31318 (тридцять
одну тисячу триста вісімнадцять) грн. 98
коп. судового збору.

В іншій частині в задоволенні позовних
вимог - відмовити.

Видачу наказів на виконання даної
постанови доручити господарському
суду Чернігівської області.

Справу №927/389/14 повернути до
господарського суду Чернігівської
області.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
судовим рішенням апеляційного
господарського суду законної сили.

Головуючий суддя
С.О. Алданова

Судді
С.Я. Дикунська

В.І. Рябуха