ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" червня 2014 р.Справа № 922/1681/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Буракової А.М.

при секретарі судового засідання
Бабиніні Д.О.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТехноНІКОЛЬ - Центр",
м. Київ до Товариства з обмеженою
відповідальністю "БМП Східбуд", м.
Харків про стягнення заборгованості
в розмірі 10 643,28 грн. за участю
представників сторін:

позивача - Кім Ю.Є. за довіреністю № 8
від 02.01.2014р.,

відповідача - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТехноНІКОЛЬ - Центр",
м. Київ (позивач) звернулось до
господарського суду Харківської
області з позовом про стягнення з
відповідача - Товариства з обмеженою
відповідальністю "БМП Східбуд", м.
Харків суми основного боргу у розмірі 10
026,78 грн., пеню у розмірі 501,51 грн., 3 %
річних за користування чужими
грошовими коштами у розмірі 114,99 грн. В
обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що між сторонами
було укладено Договір № 02/09/13 про
постачання матеріалів будівельного
призначення на умовах відстрочення
платежу від 02.09.2013 року, відповідно до
якого позивачем було поставлено
відповідачу товар, який відповідач не
сплатив, з урахуванням чого утворилась
вказана заборгованість.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 30.04.2014 року
було прийнято позовну заяву до
розгляду, порушено провадження у
справі та призначено її розгляд у
відкритому судовому засіданні на 27.05.2014
року о 11:15 годині.

У судовому засіданні 27.05.2014 року було
оголошено перерву до 17.06.2014 року о 11:15
годині.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримує у
повному обсязі та просить суд їх
задовольнити з підстав викладених у
позовній заяві. Надав пояснення по суті
справи.

Представник відповідача в призначене
судове засідання не з'явився, вимоги
ухвали суду не виконав, про час та місце
проведення судового засідання був
повідомлений належним чином, про що
свідчить повідомлення, яке міститься в
матеріалах справи.

Відповідно до п.3.9.1. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 ГПК. У разі присутності сторони або
іншого учасника судового процесу в
судовому засіданні протокол судового
засідання, в якому відображені
відомості про явку сторін (пункт 4
частини другої статті 81-1 ГПК), є
належним підтвердженням повідомлення
такої сторони (іншого учасника
судового процесу) про час і місце
наступного судового засідання.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

На підставі вищевикладеного суд дійшов
висновку про належне повідомлення
учасників процесу про час та місце
судового засідання.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає,
що ним вжито всі заходи для належного
повідомлення сторін про час та місце
розгляду справи, тому вважає за можливе
розглядати справу за відсутності
представника відповідача, за наявними
в справі матеріалами, як передбачено
статтею 75 Господарського
процесуального кодексу України.

Розглянувши надані учасниками
судового процесу документи і
матеріали, всебічно та повно з'ясувавши
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши в
сукупності докази, які мають значення
для розгляду справи і вирішення спору
по суті, судом встановлено наступне.

02 вересня 2013 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю
«ТЕХНОНІКОЛЬ- ЦЕНТР» (позивач) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «БМП СХІДБУД»
(відповідач) було укладено Договір №
02/09/13 про постачання матеріалів
будівельного призначення на умовах
відстрочення платежу (Договір),
відповідно до якого позивач
зобов'язувався передавати у власність
відповідачу матеріали будівельного
призначення (Товар), а відповідач
зобов'язувався приймати та вчасно
здійснювати оплату Товару на умовах,
зазначених у Договорі.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу
України визначає договір як
домовленість двох або більше сторін, що
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно ч.1 ст.712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 2 ст.712 Цивільного кодексу
України встановлює, що до договору
поставки застосовуються загальні
положення про купівлю-продаж, якщо інше
не встановлено договором, законом або
не випливає з характеру відносин
сторін.

Відповідно до ч.1 ст.662 Цивільного
кодексу України продавець зобов'язаний
передати покупцеві товар, визначений
договором купівлі-продажу.

Як вбачається із матеріалів
справи, позивач належним чином
виконував умови договору, а саме
поставив відповідачу товар на загальну
суму 13 406,90 грн., що підтверджується
видатковими накладними: видатковою
накладною № ХК00009338 від 26.11.2013 року на
суму 11 264,00 грн.; видатковою накладною №
ХК00009426 від 28.11.2013 року на суму 454,50 грн.;
видатковою накладною № ХК00009773 від
12.12.2013 року на суму 1 688,40 грн. (арк.с. 22 - 24)

Судом встановлено, що відповідач
отримав вищенаведений товар, що
підтверджується підписом
уповноваженого представника
відповідача та печаткою підприємства
відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного
кодексу України покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором
або актами цивільного законодавства
не встановлений інший строк оплати
товару.

Відповідно до п.3.1. Договору, загальна
сума Договору визначається сумою
вартості всіх окремих поставок
здійснених за даним Договором.

Пунктом 3.4. Договору, покупець оплачує
поставлену партію Товару не пізніше
14-ти календарних днів з дати поставки,
якщо інше не буде узгоджено між
Сторонами. При здійсненні платежу,
Покупець, у графі «призначення
платежу» платіжного документа, повинен
посилатися на номер договору, на
підставі якого здійснюється платіж,
рахунок - фактуру.

З матеріалів справи, вбачається, що
відповідачем на рахунок позивача
здійснено часткову оплату, а саме:
10.01.2014 року сплачено 2 000,00 грн. (платіжне
доручення №21 від 10.01.2014 року, №22 від
10.01.2014 року, №23 від 10.01.2014 року,); 27.01.2014
року сплачено 1 000,00 грн.; 14.02.2014 року
сплачено 1 000,00 грн., всього сплачено
товар на загальну суму 4 000,00 грн. (арк.с.
68-72)

30.12.2013 року позивачем на адресу
відповідача було направлено
лист-вимогу про погашення
заборгованості вих. № 526. Відповідач
вказану вимогу отримав, проте доказів
сплати заборгованості не надав.

Як вбачається з матеріалів справи
відповідач отримав товар на загальну
суму 13 406,90 грн., сплати всього на
загальну суму 4000,00 грн., а тому не
сплачено залишилась сума в розмірі 9406,90
грн., доказів сплати вказаної суми
відповідач не надав.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу
України, ст.173 Господарського кодексу
України зобов'язання є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов`язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 Цивільного
кодексу України та ст. 174
Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що
господарські зобов'язання можуть
виникати безпосередньо з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського
кодексу України та ст. 525 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом не
допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язання
має ґрунтуватися на засадах
добросовісності, розумності та
справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов`язання
(неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу
України та ст. 526 Цивільного кодексу
України, яка містить аналогічні
положення, зобов`язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов`язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов`язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32
Господарського процесуального кодексу
України: доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Враховуючи вказані обставини та те, що
відповідач не надав суду жодного
доказу, який би спростовував наявність
заборгованості перед позивачем, свого
контррозрахунку позовних вимог, хоча
мав можливість скористуватись своїми
процесуальними правами та надати
документи в обґрунтування своєї
позиції по справі, суд дійшов висновку
про те, що позовна вимога позивача в
частині стягнення заборгованості в
сумі 9406,90 грн. (сума основного боргу)
правомірна та обґрунтована, така, що не
спростована відповідачем, тому
підлягає задоволенню, в частині
стягнення суми в розмірі 619,88 грн.
заявленої позивачем до стягнення з
відповідача, суд відмовляє, у зв'язку з
тим, що вона заявлена безпідставно.

Крім того, представник позивача
просить суд стягнути з відповідача
пеню у розмірі 501,51 грн., 3 % річних у
розмірі 114,99 грн.

Ч.1 ст. 216 Господарського кодексу
України встановлено, що учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

За змістом ст. 217 Господарського
кодексу України у сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні санкції;
оперативно-господарські санкції та
адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

П. 8.2. Договору, передбачено, що за
порушення покупцем строків оплати
товару, останній сплачує
постачальникові пеню в розмірі 0,5 % від
вартості неоплаченого товару за кожен
день прострочення платежу , але не
більше подвійної облікової ставки НБУ
, що діяла у період за який сплачується
пеня.

Згідно ч.1 та ч.3 ст.549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.3 Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов`язань" розмір
пені, передбачений статтею 1 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Відповідно до ч.6 ст. 232 Господарс
ького кодексу України нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Перевіривши нарахування пені в сумі
501,51 грн., суд приходить до висновку, що
дане нарахування відповідає чинному
законодавству, ст. 232 Господарського
кодексу України, ст. 3 Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов`язань", з
урахуванням чого позовні вимоги в
частині стягнення пені в сумі 501,51 грн.
підлягають задоволенню.

В силу вимог ч.2 ст.625 Цивільного кодексу
України, боржник який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

При цьому, передбачене законом право
кредитора вимагати сплати боргу з
урахуванням індексу інфляції та
процентів річних є способами захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові.

Перевіривши нарахування 3% річних в
сумі 114,99 грн., суд приходить до
висновку, що даний розрахунок не
суперечить вимогам чинного
законодавства, нарахований вірно, з
урахуванням чого позовні вимоги в
частині стягнення 3% річних підлягають
задоволенню повністю.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, суд керується ст. 49 ГПК України
та постановою № 18 від 26.12.2011 р. Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції". Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. Таким
чином, судові витрати покладаються на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530, 549, 610, 625, 626, 662, 692, 712
Цивільного кодексу України, ст.ст. 4, 173,
174, 193, 216, 217, 230, 231, 232 Господарського
кодексу України, ст.ст. 1, 3 Закону
України „Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов`язань", ст.ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 38, 43, 49, 75,
ст.ст. 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "БМП Східбуд", м.
Харків (61053, м. Харків, в'їзд
Новожановський, буд. 4,
п/р 8051 в АТ «ОТП Банк», м. Київ МФО
300528) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Техноніколь - Центр",
м. Київ (01103, м. Київ, вул. Професора
Підвисоцького/Драгомирова, буд. 10/10,
кім. 60-61, п/р 4268 ПАТ «ВТБ Банк» м.
Київ, МФО 321767, ) суми
основного боргу у розмірі 9406,90 грн.,
пеню у розмірі 501,51 грн., 3 % річних у
розмірі 114,99 грн., судовий збір в розмірі
1720,59 грн.

Видати відповідний наказ після
набрання судового рішення законної
сили.

В частині стягнення суми основного
боргу в розмірі 619,88 грн. - відмовити.

Повне рішення складено 20.06.2014 р.

Суддя А.М. Буракова

922/1681/14