КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" червня 2014 р. Справа№ 910/22660/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Новікова М.М.

суддів: Зубець Л.П.

Чорної Л.В.

за участю представників

від позивача: ОСОБА_2

від відповідача: Мазуренко О.П. - дов.
№13-11-553 від 14.01.2014

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства „Комерційний
банк

„Надра"

на рішення господарського
суду міста Києва

від 29.01.2014

по справі №910/22660/13 (суддя
Пукшин Л.Г.)

за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2

до Публічного
акціонерного товариства „Комерційний
банк

„Надра" в особі філії
ПАТ КБ „Надра" Кіровоградського

регіонального
управління

про стягнення
заборгованості 118875,33 грн.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду міста
Києва були передані позовні вимоги
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2
(надалі - позивач, ФОП ОСОБА_2) до
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк „Надра" (надалі -
відповідач, ПАТ КБ „Надра") в особі
філії ПАТ КБ „Надра" Кіровоградського
регіонального управління про
стягнення 104459,25 грн. основного боргу,
3700,85 грн. пені та 3% річних у розмірі 2580,61
грн., а також 8134,92 грн. 3 % річних за
несвоєчасне виконанням рішення суду
від 24.05.2012 у справі № 5011-4/3490-2012.

У ході розгляду справи в суді першої
інстанції, позивач подав заяву про
зміну позовних вимог, в якій просив суд
виключити вимоги в частині стягнення 3 %
річних за несвоєчасне виконання
рішення суду в сумі 8134,92 грн. та
доповнити позовні вимоги - стягнути з
відповідача 3 % річних за період з 09.10.2012
по 13.09.2013 за несвоєчасне виконання
грошових зобов'язань по договору
оренди у розмірі 8134,92 грн., в іншій
частині позовні вимоги залишити без
змін.

Оскільки вказана заява позивача про
зміну позовних вимог надійшла після
початку розгляду справи по суті, судом
першої інстанції було відмовлено у її
прийнятті.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 29.01.2014 у справі №910/22660/13 позов
задоволено частково, а саме стягнуто з
відповідача на користь позивача 104459,25
грн. основного боргу, 3700,85 пені, 2580,61 грн.
3% річних та 8110,92 грн. 3 % річних за
несвоєчасне виконанням рішення суду. В
іншій частині у задоволені позовних
вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
відповідач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення господарського суду
міста Києва від 29.01.2014 у справі №910/22660/13
та прийняти нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позову.

Вимоги та доводи апеляційної скарги
мотивовані тим, що рішення суду першої
інстанції прийняте з порушенням та
неправильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права.
Зокрема апелянт зазначає, що в
порушення п. 4.3 укладеного між
сторонами договору оренди позивачем не
було надано відповідачу рахунки та
акти приймання-передачі послуг з
оренди за спірний період, оскільки
останні на адресу місцезнаходження ПАТ
„КБ „Надра" (04053, м. Київ, вул. Артема, 15)
надіслані не були. Кім того, відповідач
не погоджується із розрахунком пені,
який здійснений позивачем, а також
зазначає, що суд першої інстанції
безпідставно не застосував положення
ст. 250 ГК України та стягнув пеню понад
граничний строк застосування
адміністративно-господарських санкцій
та у розмірі більшому ніж передбачено
умовами договору. Відповідач також
стверджує, що заборгованість за
травень 2012 року, яка входить до
предмету спору у даній справі, була
стягнута з відповідача за рішенням
господарського суду міста Києва у
справі 5011-7/15766-2012.

Позивач проти задоволення апеляційної
скарги заперечує, вважає рішення суду
законним та обґрунтованим і просить
залишити його без змін.

Перевіривши матеріали справи,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія встановила
наступне.

25.09.2008 між Фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_2, як орендодавцем, та Відкритим
акціонерним товариством „Комерційний
банк „Надра", як орендарем, укладено
договір оренди, відповідно до п. 1.1
якого орендодавець передає орендарю, а
орендар приймає від орендодавця в
платне, тимчасове користування на
умовах оренди 1/10 частку нежилого
приміщення, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_2.

Як встановлено місцевим господарським
судом та вбачається з матеріалів
справи, на виконання умов договору,
орендодавець передав, а орендар
прийняв у строкове, платне
користування приміщення в будівлі
АДРЕСА_2, загальною площею 95,9 кв.м., про
що був підписаний акт прийому-передачі
майна в оренду від 25.09.2008 року.

Пунктом 3.1 договору оренди визначено,
що строк оренди становить - 10 років - з
дня передачі орендованого майна
орендарю, яким є дата підписання акту
прийому-передачі майна в оренду

Відповідно до п. 4.1. договору орендна
плата за користування орендованим
майном перераховується у
безготівковій формі на поточний
рахунок орендодавця, зазначений у
цьому договорі або в інших формах, що не
суперечать вимогам чинного
законодавства України, при цьому такі
розрахунки оформляються додатковими
договорами (витрати по сплаті орендної
плати за даним договором відносяться
до витрат Кіровоградської філії банку).

Згідно пункту 4.2. договору розмір
орендної плати за перші шість місяців
становитиме - 9 850 грн. 00 коп. в місяць, а
починаючи з сьомого місяця розмір
орендної плати становитиме - 14922,75 грн. в
місяць.

Відповідно до п. 4.3. договору орендна
плата сплачується орендарем щомісячно
до 25 числа поточного місяця, за
наступний на підставі рахунку,
виставленого орендодавцем.
Орендодавець щомісячно до 25 числа
поточного місяця зобов'язується
надавати акт приймання-передачі послуг
оренди за звітний період. Орендар
звільняється від відповідальності за
несвоєчасну оплату за цим договором у
випадку несвоєчасного виставлення
орендодавцем рахунку.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач зазначав, що відповідач
належним чином не виконує умови
договору оренди від 25.09.2008 щодо сплати
орендних платежів, у зв'язку з чим у
нього виникла заборгованість з
орендної плати в розмірі 104459,25 грн. за
травень 2012 року, та в період з 01.12.2012 по
01.06.2013 року.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу
України один суб'єкт господарського
зобов'язання повинен вчинити певну дію
на користь іншого суб'єкта, а інший
суб'єкт має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України визначено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та
вимог-відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 525 ЦК
України).

Як встановлено судом першої інстанції,
виходячи із матеріалів справи,
заборгованість відповідача по
орендній платі за період користування
майном за травень 2012 року, та за період
з грудня 2012 по травень 2013 року
становить 104459,25 грн., а строк виконання
грошового зобов'язання по її сплаті
настав.

Відповідач не довів у порядку статей 33,
34 ГПК України того, що він відповідно до
умов договору своєчасно та в повному
обсязі виконав зобов'язання по сплаті
орендної плати. Доказів відсутності
заборгованості за договором
відповідач суду не надав.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що місцевий господарський суд
дійшов правильного висновку, що
відповідач належним чином не виконав
зобов'язання по сплаті орендної плати
згідно умов договору оренди від 25.09.2008,
отже вимоги про стягнення основної
заборгованості підлягають задоволенню
в розмірі 104459,25 грн.

При цьому суд першої інстанції
правильно зазначив, що твердження
відповідача про ненаправлення
позивачем в порушення п.4.3 договору
рахунків на сплату орендної плати за
спірний період спростовуються
матеріалами справи, а саме листом №3/а
від 09.04.2012, яким було направлено рахунки
за травень та червень 2012, листом №6/а
від 25.10.2012, яким було направлено рахунки
за листопад, грудень 2012 року, листом
№7/а від 17.12.2012, яким було направлено
рахунки за січень, лютий 2013 року, листом
№10-2 від 18.02.2013, яким було направлено
рахунок за березень 2013 року, листом №11-2
від 22.03.2013, яким було направлено рахунок
за квітень 2013 року, листом №12-2 від
22.04.2013, яким було направлено рахунок за
травень 2013 року. Вказані листи та
рахунки на сплату орендної плати були
отримані відповідачем в особі
Кіровоградського регіонального
управління ПАТ КБ „Надра", яке
відповідно до розділу 12 договору є
платником за договором, відповідно до
п. 4.1 договору несе витрати по сплаті
орендної плати, та директором якого від
імені відповідача було підписано
договір.

Факт отримання рахунків саме
Кіровоградським регіональним
управлінням ПАТ КБ „Надра"
відповідачем не спростовується та
підтверджується проставлянням у
нижніх правих кутах листів позивача
представником відповідача дати їх
отримання, вхідного номеру та печатки
Кіровоградського регіонального
управління ПАТ КБ „Надра".

Крім того, колегія суддів зазначає, що
рахунок-фактура є документом, який
містить тільки платіжні реквізити, на
які потрібно перерахувати кошти, у
зв'язку з чим ненадання чи неотримання
рахунку-фактури в будь-якому випадку не
є відкладальною умовою у розумінні ст.
212 ЦК України та не є простроченням
кредитора в розумінні ст. 613 ЦК України,
а відтак неотримання або відсутність
рахунку-фактури не звільняє
відповідача від обов'язку сплачувати
орендну плату.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
29.09.2009 у справі №37/405, а також у
постанові Вищого господарського суду
України від 31.03.2011 у справі №58/24.

Безпідставними також є доводи апелянта
про те, що заборгованість за травень 2012
року була стягнута з відповідача за
рішенням господарського суду міста
Києва від 23.01.2013 у справі №5011-7/15766-2012.

Так, вказане рішення було скасоване
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 08.04.2013, якою
прийнято нове рішення про часткове
задоволення позову. При цьому, суд
апеляційної інстанції у справі
№5011-7/15766-2012 дійшов висновку про те, що
місцевим господарським судом надмірно
було стягнуто з відповідача 14922,75 грн.
(розмір орендної плати за один місяць),
оскільки за період з 01.12.2011 по 01.05.2012, що
становить 5 місяців, до стягнення
підлягає 74613,75 грн., виходячи із
розрахунку: 5 х 14922,75 грн.

Таким чином, заборгованість за травень
2013 року не була стягнена з відповідача
у справі №5011-7/15766-2012, оскільки з ПАТ
„КБ „Надра" на користь ФОП ОСОБА_2
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 08.04.2013 у
вказаній справі було стягнуто
заборгованість за період з 01.12.2011 по
01.05.2012, що становить 5 місяців, тобто
грудень 2011 року, січень 2012 року, лютий
2012 року, березень 2012 року та квітень 2012
року.

Постанова Київського апеляційного
господарського суду від 08.04.2013 у справі
№5011-7/15766-2012 в частині стягнення суми
основного боргу залишена без змін
постановою Вищого господарського суду
України від 13.06.2013 року.

Відповідно до частини 2 статті 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Позивачем здійснено нарахування 3 %
річних на суму заборгованості за
договором оренди у розмірі 104459,25 грн.,
які за розрахунком позивача складають
2580,61 грн.

Дослідивши та перевіривши наданий
позивачем розрахунок 3% річних, суд
першої інстанції встановив, що розмір 3
% річних становить суму більшу, ніж
заявлено позивачем, а тому правомірно
задовольнив вимогу ФОП ОСОБА_2 щодо
стягнення з ПАТ КБ „Надра" 3 % річних у
розмірі 2580,61 грн., який був заявлений
позивачем, оскільки господарський суд
не вправі виходити за межі позовних
вимог без наявності на про це
відповідного клопотання
заінтересованої сторони.

Стосовно позовної вимоги про стягнення
з відповідача 3700,85 грн. пені, за
порушення грошового зобов'язання зі
сплати орендної плати за договором
оренди від 25.09.2008 колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 193 ГК
України порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

Аналогічне положення міститься й у
статті 611 ЦК України, згідно з якою у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Згідно з п. 4.5. договору у випадку
прострочення орендарем сплати
орендної плати орендодавцю, більше ніж
на місяць, орендар сплачує пеню в
розмірі 0,02 % річних від належної до
сплати суми за кожен день прострочення,
але не більше подвійної облікової
ставки Національного банку України на
день сплати. Сплата пені не звільняє
орендаря від проведення передбачених
договором розрахунків.

Таким чином, позивачем правомірно
заявлена вимога про стягнення з
відповідача пені за неналежне
виконання зобов'язання, відповідно до
умов договору, однак колегія суддів не
погоджується із обрахунком пені, який
наданий позивачем.

Так, із вказаного розрахунку
вбачається, що позивач здійснив
обрахунок пені виходячи із розміру 0,02%
від суми простроченої заборгованості,
тоді як умовами договору передбачено
сплату пені в розмірі 0,02 % річних від
належної до сплати суми за кожен день
прострочення, на що правильно звернув
увагу відповідач у своїй апеляційній
скарзі.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції, здійснивши обрахунок пені,
виходячи із розміру ставки пені, яка
передбачена пунктом 4.5. договору, а саме
0,02% річних, та заявленого позивачем
періоду прострочення, дійшов висновку
про те, що з відповідача на користь
позивача підлягає стягненню пеня у
сумі 10,13 грн.

При цьому колегія суддів вважає
безпідставними посилання апелянта на
положення статті 250 ГК України,
відповідно до якої
адміністративно-господарські санкції
можуть бути застосовані до суб'єкта
господарювання протягом шести місяців
з дня виявлення порушення, але не
пізніш як через один рік з дня
порушення цим суб'єктом встановлених
законодавчими актами правил
здійснення господарської діяльності,
крім випадків, передбачених законом.

З цього приводу суд апеляційної
інстанції зазначає, що пеня не
відноситься до видів
адміністративно-господарських
санкцій, перелік яких визначений у
статті 239 ГК України, а тому граничні
терміни їх застосування, визначені у
статті 250 ГК України, пені не
стосується.

Щодо вимог позивача про стягнення 3 %
річних в сумі 8134,92 грн., що нараховані у
зв'язку з несвоєчасним виконанням
рішення господарського суду м. Києва
від 24.05.12 у справі № 5011-4/3490-2012, колегія
суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням господарського суду від 24.05.2012
у справі №5011-4/3490-2012 позовні вимоги ФОП
ОСОБА_2 задоволено частково, вирішено
стягнути з ПАТ КБ „Надра" 268609 грн. 50 коп.
основного боргу, пеню 7956 грн. 82 коп.,
індекс інфляції в сумі 8640 грн. 63 коп., 6754
грн. 24 коп. 3% річних, 5839 грн. 22 коп.
судового збору.

Вказане рішення набрало законної сили
09.10.2012, а 01.11.2012 було видано наказ на його
примусове виконання. В матеріалах
справи наявне платіжне доручення
№01084577 від 13.08.2013, яким ВДВС
Шевченківського району було
перераховано позивачу грошові кошти в
сумі 297800,42 грн. за виконавчим
документом № 5011-4/3490-2012 від 01.11.2012 року.

Суд першої інстанції правильно
зазначив, що передбачене законом право
кредитора вимагати сплати боргу з
урахуванням індексу інфляції та
процентів річних є способами захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові.

Зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином (стаття 599 ЦК
України). При цьому чинне законодавство
не пов'язує припинення грошового
зобов'язання з наявністю судового
рішення про стягнення боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції та трьох процентів річних від
простроченої суми чи відкриттям
виконавчого провадження з примусового
виконання такого рішення.

Аналогічна позиція викладена у
постановах Верховного Суду України від
04.07.2011 у справі №13/210/10 та від 12.09.2011 у
справі №6/433-42/183 і постанові Вищого
господарського суду України від 16.03.2011
у справі №11/109.

Колегія суддів погоджується із
висновком місцевого господарського
суду про те, що саме лише прийняття
господарським судом рішення про
задоволення вимог кредитора, якщо таке
рішення не виконано в установленому
законом порядку, не припиняє
зобов'язальних відносин сторін і не
звільняє боржника від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання
передбачених частиною другою статті 625
ЦК України сум. Отже, якщо судове
рішення про стягнення з боржника
коштів фактично не виконано, кредитор
вправі вимагати стягнення з нього в
судовому порядку сум інфляційних
нарахувань та процентів річних аж до
повного виконання грошового
зобов'язання.

Відповідно до п. 5.4. постанови Пленуму
ВГСУ №14 від 17.12.2013 „Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" господарським
судам необхідно мати на увазі, що за
приписом частини п'ятої статті 11 ЦК
України грошове зобов'язання може
виникати з рішення суду. Відтак якщо
певне зобов'язання згідно з рішенням
господарського суду є грошовим
(наприклад, у зв'язку з прийняттям
судового рішення про стягнення суми
попередньої оплати в зв'язку з
недопоставкою продукції),
відповідальність за невиконання
такого зобов'язання, яке виникло з
рішення суду, настає на загальних
підставах згідно з частиною другою
статті 625 названого Кодексу.

Згідно з абз 3, 4 п. 7.1 вищевказаної
постанови Пленуму ВГСУ якщо судове
рішення про стягнення з боржника
коштів фактично не виконано, кредитор
вправі вимагати стягнення з нього в
судовому порядку сум інфляційних
нарахувань та процентів річних аж до
повного виконання грошового
зобов'язання. Однак при цьому слід мати
на увазі, що у разі коли судовим
рішенням з боржника стягнуто суму
неустойки (штрафу, пені), то правова
природа відповідної заборгованості
саме як неустойки у зв'язку з
прийняттям такого рішення залишається
незмінною, і тому на неї в силу припису
частини другої статті 550 ЦК України
проценти не нараховуються, інфляційні
ж нарахування та нарахування трьох
процентів річних на цю заборгованість
можуть здійснюватися на загальних
підставах відповідно до частини другої
статті 625 названого Кодексу з дня,
наступного за днем набрання законної
сили відповідним судовим рішенням.

За таких обставин, вимога позивача щодо
стягнення 3 % річних нарахованих до
повного виконання рішення суду у
справі № 5011-4/3490-2012 правомірно
задоволена місцевим господарським
судом в розмірі 8110,92 грн., згідно
розрахунку суду, який колегія суддів
вважає обґрунтованим.

Враховуючи викладене, позовні вимоги,
ФОП ОСОБА_2 підлягають частковому
задоволенню, а саме з відповідача на
користь позивача підлягає стягненню
104459,25 грн. основної заборгованості у
розмірі, 2580,61 грн. 3 % річних та 10,13 грн.
пені, а також 3 % річних в розмірі 8110,92
грн.

З огляду на зазначене, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
Публічного акціонерного товариства
„Комерційний банк „Надра" підлягає
частковому задоволенню, а рішення
господарського суду міста Києва від
29.01.2014 у справі №910/22660/13 в частині
задоволення вимог про стягненні з
відповідача на користь позивача 3690,72
грн. пені має бути скасоване із
прийняттям у цій частині нового
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати по сплаті судового збору за
розгляд апеляційної скарги
покладаються на сторін пропорційно
розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства „Комерційний
банк „Надра" задовольнити частково.

Рішення господарського суду міста
Києва від 29.01.2014 у справі №910/22660/13
скасувати в частині задоволення
позовних вимог про стягненні з
Публічного акціонерного товариства
„Комерційний банк „Надра" на користь
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 3690,72
грн. пені.

Прийняти в цій частині нове рішення,
яким у задоволенні позовних вимог
відмовити.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Викласти резолютивну частину рішення в
наступній редакції:

„1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства „Комерційний банк „Надра"
(04053, м. Київ, вул. Артема, 15,
ідентифікаційний код 20025456) на користь
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2
(АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) заборгованість по орендній
платі в розмірі 104459 (сто чотири тисячі
чотириста п'ятдесят дев'ять) грн. 25 коп.,
пеню в розмірі 10 (десять) грн. 13 коп., 3%
річних в розмірі 2580 (дві тисячі п'ятсот
вісімдесят) грн. 61 коп., 3 % річних в сумі
8110 (вісім тисяч сто десять) грн. 92 коп.,
судовий збір у сумі 2303 (дві тисячі
триста три) грн. 33 коп.

3. В іншій частині позову відмовити."

Стягнути із Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь Публічного
акціонерного товариства „Комерційний
банк „Надра" (04053, м. Київ, вул. Артема, 15,
ідентифікаційний код 20025456) 36 (тридцять
шість) грн. 96 коп. судового збору за
подання апеляційної скарги.

Видачу наказів доручити
господарському суду міста Києва.

Матеріали справи №910/22660/13 повернути до
господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до касаційного суду у
встановленому законом порядку.

Головуючий суддя
М.М. Новіков

Судді
Л.П. Зубець

Л.В. Чорна