ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2014 року Справа № 28/129
Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді
Ємельянова А.С. (доповідач у справі),

суддів Воліка
І.М.,

Прокопанич Г.К.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргуПублічного
акціонерного товариства "Родовід
банк"на ухвалугосподарського суду
Львівської області від 27.11.2013 р. (суддя
Петрашко М.М.) та на
постановуЛьвівського апеляційного
господарського суду від 24.02.2014 р. (судді
Михалюк О.В., Новосад Д.Ф.,
Мельник Г.І.) у справі№28/129
господарського суду Львівської
області за позовомПублічного
акціонерного товариства "Родовід
банк"до1. Закритого акціонерного
товариства "Калина-ЛТД" 2. Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Калина-Закарпаття"простягнення 73 081 012
грн. 78 коп. за участю представників: від
позивача Дубініна Н.І., довіреність №82
від 12.05.2014 р.від відповідача 1 Скачко
А.А., довіреність б/н від 04.04.2013 р.від
відповідача 2не з'явились В С Т А Н О В И
В :

Рішенням господарського суду
Львівської області від 25.01.2011 р. позов
Публічного акціонерного товариства
"Родовід банк" до відповідача 1
Закритого акціонерного товариства
"Калина-ЛТД" та відповідача 2 Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Калина-Закарпаття" про стягнення 73 081 012
грн. 78 коп. задоволено чатково. Стягнуто
з Закритого акціонерного товариства
"Калина-ЛТД" заборгованість в
загальній сумі 72 364 267 грн 03 коп. В
рахунок погашення заборгованості
звернуто стягнення на передане в
іпотеку майно Товариства з обмеженою
відповідальністю "Калина-Закарпаття"
згідно договорів іпотеки №22.1/317-З.2-08
від 12.03.2009 р., №22.1/317-З.3-08 від 12.03.2009 р.,
№22.1/317-З.4-08 від 12.03.2009 р., №22.1/317-З.6-08 від
12.03.2009 р., №22.1/317-З.7-08 від 12.03.2009 р.,
посвідчених приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4

Ухвалою господарського суду
Львівської області від 12.04.2011 р.
затверджено мирову угоду підписану між
Публічним акціонерним товариством
"Родовід банк" та Закритим акціонерним
товариством "Калина-ЛТД".

У жовтні 2013 р. Публічне акціонерне
товариство "Родовід банк" звернулося до
господарського суду Львівської
області з заявою про перегляд за
нововиявленими обставинами ухвали
господарського суду Львівіської
області від 12.04.2011 р. про затвердження
мирової угоди.

У листопаді 2013 року Публічне
акціонерне товариство "Родовід банк"
звернулося до господарського суду
Львівської області з заявою про
забезпечення позову шляхом накладення
арешту на нерухоме майно.

Ухвалою господарського суду
Львівської області від 27.11.2013 р.,
залишеною без змін постановою
Львівського апеляційного
господарського суду від 24.02.2014 р., заяву
Публічного акціонерного товариства
"Родовід банк" про перегляд ухвали про
затвердження мирової угоди за
нововиявленими обставинами залишено
без задоволення.

Судові рішення мотивовані тим, що
позивачу завчасно мало бути відомо про
підстави, на які він посилається як на
нововиявлені. Одночасно суд зазначає,
що заява підписана директором
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Калина-Закарпаття" з
проханням затвердити мирову угоду не є
укладанням від імені товариства
договору (угоди).

Не погодившись з оскарженими судовими
рішеннями, Публічне акціонерне
товариство "Родовід банк" звернулося з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати оскаржувані судові рішення,
скасувати ухвалу господарського суду
Львовської області від 12.04.2011 р. про
затвердження мирової угоди,
задовольнити клопотання про
забезпечення позову та накласти арешт
на майно Товариства з обмеженою
відповідальністю "Калина-Закарпаття".

Скаржник посилається на те, що судами
порушено норми Цивільного кодексу
України, оскільки не встановлено обсяг
цивільної дієздатності всіх учасників
правовідносин при укладенні мирової
угоди. Наявність чи відсутність заяви
про затвердження мирової угоди хоча б
однією із сторін, в даному випадку
Товариства з обмеженою
відповідальність "Калина-Закарпаття", є
істотною обставиною для розгляду
питання про затвердження судом мирової
угоди, яка б не дала господарському
суду Львівської області винести ухвалу
про затвердження мирової угоди. Щодо
незаконності відмови в задоволені
заяви про забезпечення позову,
скаржник вважає, що факт звернення
відповідача 2 до суду з позовом про
зняття заборони відчуження з предмету
іпотеки та набрання законної сили
рішенням по справі №914/2316/13, яким
визнано припиненими договори іпотеки
та зобов'язано вилучити відповідні
записи з Єдиного реєстру заборон
відчужень об'єктів нерухомого майна та
державного реєстру іпотек, є достатнім
доказом утруднення чи неможливості
виконання рішення суду від 25.01.2011 р. в
разі скасування ухвали від 12.04.2011 р.

Ухвалою Вищого господарського суду
України від 10.06.2014 р., колегією суддів у
складі: головуючий суддя - Демидова А.М.,
судді - Ємельянов А.С. (доповідач у
справі), Мирошниченко С.В., касаційну
скаргу Публічного акціонерного
товариства "Родовід банк" прийнято до
провадження та призначено до розгляду
на 24.06.2014 р.

Розпорядженням Секретаря першої
судової палати від 23.06.2014 р.,
у зв'язку з
перебуванням судді Демидової А.М. на
лікарняному та судді Мирошниченка С.В.
у відпустці, сформовано колегію суддів
у наступному складі: головуючий суддя -
Ємельянов А.С. (доповідач у справі),
судді - Волік І.М., Прокопанич Г.К.

В судове засідання 24.06.2014 р. з'явились
представники позивача та відповідача 1.

Представник відповідача 2 у судове
засідання не з'явився, причини неявки
суду не повідомив.

Відповідно до статті 22 Господарського
процесуального кодексу України,
сторони зобов'язані добросовісно
користуватись належними їм
процесуальними правами. Оскільки явка
в судове засідання представників
сторін - це право, а не обов'язок, справа
може розглядатись без їх участі, якщо
нез'явлення цих представників не
перешкоджає вирішенню спору.

З врахуванням вищенаведеного, судова
колегія приходить до висновку про
можливість розгляду касаційної скарги
без участі представника відповідача 2.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав доводи, викладені
в касаційній скарзі, просив скасувати
ухвалу господарського суду Львівської
області від 27.11.2013 р. та постанову
Львівського апеляційного
господарського суду від 24.02.2014 р.

Представник відповідача 1 подав
письмовий відзив на касаційну скаргу, в
судовому засіданні заперечив проти
задоволення касаційної скарги та
просив залишити оскаржувані судові
рішення без змін.

Колегія суддів, вивчивши матеріали
справи, заслухавши представників
сторін, обговоривши доводи касаційної
скарги, дослідивши правильність
застосування господарськими судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального і процесуального права
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанції, господарським
судом Львівської області 12.04.2011 р. було
затверджено мирову угоду підписану між
Публічним акціонерним товариством
"Родовід банк" та Закритим акціонерним
товариством "Калина-ЛТД". Згода
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Калина-Закарпаття"
на укладання вказаної мирової угоди
оформлена у вигляді адресованої до
суду заяви, яка підписана директором
товариства ОСОБА_6, з проханням
затвердити мирову угоду.

За твердженнями скаржника, на момент
укладення мирової угоди, чинним був
статут Товариства з обмеженою
відповідальністю "Калина-Закарпаття",
затверджений рішенням загальних
зборів учасників, яке оформлено
протоколом від 20.09.2006 р. Відповідно до
пунтку 6.27. зазначеного Статуту
директор в межах наданих йому
повноважень укладає від імені
Товариства договори (угоди) на суму, що
не перевищує 100 000 грн. Договори,
передбачені п.п. 6.4.14-6.4.20, укладені без
відповідного рішення Загальних зборів
Учасників Товариства про їх укладення
та надання Загальними зборами
Учасників Товариства відповідного
доручення Директору на їх укладення
вважаються недійсними.

Як зазначає скаржник, йому стало відомо
про вищевикладені обставини, лише
після отримання відповіді на лист №256
від 30.09.2013 р. із запитом надати копії
установчих документів для проведення
ідентифікації.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що як вбачається з
вищезазначеного листа, адресованого
позивачем на адресу відповідача 2, банк
просить, з метою якісного та безпечного
обслуговування, з дотриманням усіх
умов збереження банківської таємниці,
заповнити "Відомості" (додаток 1 та 7а), а
у разі наявності змін, що відбулися на
дату отримання листа, надати оновлені
копії належним чином засвідчених
відповідних документів (дійсних на
даний момент, а також, що діяли протягом
періоду з 31.07.2009 р. (дата проходження
останньої ідентифікації) до дати
отримання листа, зокрема копії
установчих документів (статут,
засновницький договір, установчий акт,
положення, договір оренди).

Отже з листа вбачається, що на дату
укладення Мирової угоди 23.02.2011 р. та
затвердження її господарським судом
12.04.2011 р. позивач мав установчі
документи Товариства з обмеженою
відповідальністю "Калина-Закарпаття",
оскільки в листі від 30.09.2013 р. просив
надати їх оновлені копії у разі
наявності змін, якщо такі відбулися з
31.07.2009 р. (дата проходження останньої
ідентифікації).

Як вбачається із матеріалів справи,
12.03.2009 р. між Відкритим акціонерним
товариством "Родовід банк" та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Калина-Закарпаття"
укладені договори іпотеки, де у кожному
із вказаних договорів зазначено
відомості про те, що директор ОСОБА_6
діє на підставі саме Статуту
відповідача 2 зареєстрованого
Виконавчим комітетом Ужгородської
міської ради Закарпатської області від
25.09.2006 р., реєстраційний номер
5001060.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, в матеріалах справи
відсутні відомості про внесення змін
та доповнень до статуту Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Калина-Закарпаття" після його
державної реєстрації 25.09.2006 р., до
моменту затвердження мирової угоди
господарським судом.

Частиною 1 статті 112 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд може
переглянути прийняте ним судове
рішення, яке набрало законної сили, за
нововиявленими обставинами.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті
112 Господарського процесуального
кодексу України підставою для
перегляду судових рішень
господарського суду за нововиявленими
обставинами є зокрема істотні для
справи обставини, що не були і не могли
бути відомі особі, яка звертається із
заявою, на час розгляду справи.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №17 від
26.12.2011 р. передбачено, що до
нововиявлених обставин відносяться
матеріально-правові факти, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші факти, які мають
значення для правильного вирішення
спору або розгляду справи про
банкрутство. Необхідними ознаками
існування нововиявлених обставин є
одночасна наявність таких трьох умов:
по-перше, їх існування на час розгляду
справи, по-друге, те, що ці обставини не
могли бути відомі заявникові на час
розгляду справи, по-третє, істотність
даних обставин для розгляду справи
(тобто коли врахування їх судом мало б
наслідком прийняття іншого судового
рішення, ніж те, яке було прийняте).

Також, колегія суддів Вищого
господарського суду України звертає
увагу, що згідно вказаної Постанови
Пленуму, нововиявлені обставини за
своєю юридичною суттю є фактичними
даними, що в установленому порядку
спростовують факти, які було покладено
в основу судового рішення. Ці обставини
мають бути належним чином засвідчені,
тобто підтверджені належними і
допустимими доказами.

Враховуючи вищевикладене, суди дійшли
вірного висновку, що на момент
укладення сторонами мирової угоди та
затвердження її господарським судом
12.04.2011 р., Публічному акціонерному
товариству "Родовід банк" була відома
або могла бути відома та обставина, що
директор Товариства з обмеженою
відповідальністю "Калина-Закарпаття" в
межах наданих йому повноважень міг
укладати від імені Товариства договори
(угоди) на суму, що не перевищує 100 000
грн., оскільки заявник мав в наявності
установчі документи відповідача 2 і
тому міг з ними ознайомитися, а отже
дана обставина не відноситься до
нововиявленої.

Разом з тим, суди першої та апеляційної
інстанції, зробили висновок, що
позивачем не надано доказів, що
підтверджують відсутність у нього
установчих документів відповідача 2 чи
наявність перешкод для ознайомлення з
ними на момент укладення договорів
іпотеки від 12.03.2009 р., проведення
заявником останньої ідентифікації
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Калина-Закарпаття"
станом на 31.07.2009 р., укладення мирової
угоди 23.02.2011 р. та затвердження її
господарським судом 12.04.2011 р.

Щодо ствердження позивача про те, що
наявність чи відсутність заяви про
затвердження мирової угоди хоча б
однією із сторін, в даному випадку
Товариства з обмеженою
відповідальність "Калина-Закарпаття", є
істотною для розгляду питання про
затвердження судом мирової угоди, то
судами попередніх інстанцій
встановлено, що мирова угода,
затверджена ухвалою господарського
суду Львівської області 12.04.2011 р.,
підписана представниками Публічного
акціонерного товариства "Родовід банк"
та Закритого акціонерного товариства
"Калина-ЛТД", отже відповідач 2 не є
стороною мирової угоди.

В матеріалах справи є заява про
затвердження мирової угоди, підписана
директором Товариства з обмеженою
відповідальністю "Калина-Закарпаття"
ОСОБА_6, в якій останній просить
господарський суд затвердити мирову
угоду між позивачем та відповідачем 1.

Враховуючи пункт 6.27 Статуту Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Калина-Закарпаття", позивач стверджує
що директором відповідача 2 ОСОБА_6
надано згоду на укладення Мирової
угоди із перевищенням наданих йому
повноважень.

Проте, суди попередніх інстанцій
роблять правомірний висновок про те, що
підписана директором Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Калина-Закарпаття" та адресована до
суду заява з проханням затвердити
мирову угоду між позивачем та
відповідачем 1 не є укладеним від імені
відповідача 2 договором (угодою).
Статутом відповідача 2 передбачено
обмеження правомочності директора
саме щодо укладення від імені
товариства договорів (угод) на суму що
не перевищує 100 000 грн.

Отже, з урахуванням положень статті 112
Господарського процесуального кодексу
України, Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №17 від
26.12.2011 р., як вірно встановлено судами
першої та апеляційної інстанції, дана
обставина не є істотною для розгляду
справи. Таким чином, врахування такої
обставини судом не мало б наслідком
прийняття іншого судового рішення
(ухвали) ніж те, яке було прийняте.

Як вбачається з матеріалів справи,
Публічним акціонерним товариством
"Родовід банк" подано заяву про
забезпечення позову шляхом накладення
арешту на нерухоме майно відповідача 2.
Підставою для задоволення вказаної
заяви, позивач вважає, що у разі
скасування ухвали про затвердження
мирової угоди, буде унеможливлено
виконання рішення господарського суду
Львівської області від 25.01.2011 р. у
справі №28/129, яким в рахунок погашення
заборгованості вирішено звернути
стягнення на передане в іпотеку майно
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Калина-Закарпаття",
оскільки відповідач 2 може зняти
заборони відчуження з предмету
іпотеки та відчужити нерухоме майно,
з огляду на наступне.

Рішенням господарського суду
Львівської області від 25.07.2013 р.,
залишеним в силі постановою
Львівського апеляційного
господарського суду від 28.10.2013 р., за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Калина-Закарпаття"
до Приватного акціонерного товариства
"Калина-ЛТД" та Публічного акціонерного
товариства "Родовід банк" визнано
припиненими з 12.04.2011 р. договори
іпотеки, укладені між Публічним
акціонерним товариством "Родовід банк"
та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Калина-Закарпаття",
зобов'язано вилучити внесені до
Єдиного реєстру та Державного реєстру
іпотек відповідні записи про заборону
відчужень об'єктів нерухомого майна на
підставі зазначених договорів іпотеки.

Згідно зі статтею 66 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд за заявою сторони,
прокурора або з власної ініціативи має
право вжити передбачених статтею 67
цього Кодексу заходів до забезпечення
позову. Забезпечення позову
допускається в будь-якій стадії
провадження у справі, якщо невжиття
таких заходів може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
господарського суду.

Відповідно до статті 67 Господарського
процесуального кодексу України позов
забезпечується, зокрема накладанням
арешту на майно або грошові суми, що
належать відповідачеві.

Постановою Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування заходів
до забезпечення позову" №16 від 26.12.2011 р.
передбачено, що особа, яка подала заяву
про забезпечення позову, повинна
обґрунтувати причини звернення із
заявою про забезпечення позову. З цією
метою та з урахуванням загальних вимог,
передбачених статтею 33 ГПК,
обов'язковим є подання доказів
наявності фактичних обставин, з якими
пов'язується застосування певного
заходу до забезпечення позову. Про такі
обставини може свідчити вчинення
відповідачем дій, спрямованих на
ухилення від виконання зобов'язання
після пред'явлення вимоги чи подання
позову до суду.

У вирішенні питання про забезпечення
позову господарський суд має здійснити
оцінку обґрунтованості доводів
заявника щодо необхідності вжиття
відповідних заходів з урахуванням,
розумності, обґрунтованості і
адекватності вимог заявника щодо
забезпечення позову, забезпечення
збалансованості інтересів сторін, а
також інших учасників судового
процесу, наявності зв'язку між
конкретним заходом до забезпечення
позову і предметом позовної вимоги,
зокрема, чи спроможний такий захід
забезпечити фактичне виконання
судового рішення в разі задоволення
позову, імовірності утруднення
виконання або невиконання рішення
господарського суду в разі невжиття
таких заходів.

Достатньо обґрунтованим для
забезпечення позову є підтверджена
доказами наявність фактичних обставин,
з якими пов'язується застосування
певного виду забезпечення позову. Про
такі обставини може свідчити вчинення
відповідачем дій, спрямованих на
ухилення від виконання зобов'язання
після пред'явлення вимоги чи подання
позову до суду (реалізація майна чи
підготовчі дії до його реалізації,
витрачання коштів не для здійснення
розрахунків з позивачем, укладення
договорів поруки чи застави за
наявності невиконаного спірного
зобов'язання тощо). Саме лише посилання
в заяві на потенційну можливість
ухилення відповідача від виконання
судового рішення без наведення
відповідного обґрунтування не є
достатньою підставою для задоволення
відповідної заяви.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, заявником не надано жодних
доказів наявності фактичних обставин,
які б свідчили про вчинення
відповідачем дій спрямованих на
відчуження майна чи вчинення
підготовчих дій до його відчуження.

Отже, судами попередніх інстанцій
зроблено вірний висновок, що лише
посилання в заяві на потенційну
можливість відповідача відчужити
майно без наведення відповідного
обґрунтування не є достатньою
підставою для задоволення заяви
Публічного акціонерного товариства
"Родовід банк" про забезпечення позову.

Колегія суддів Вищого господарського
суду України вважає висновки судів
першої та апеляційної інстанцій
такими, що відповідають наданим
доказам та наявним матеріалам справи,
нормам матеріального та
процесуального права, оскільки судами
в порядку статтей 33, 34, 35, 43, 101, 112, 113, 114
Господарського процесуального кодексу
України всебічно, повно і об'єктивно
розглянуто в судовому процесі всі
обставини справи в їх сукупності;
досліджено та належним чином оцінено
подані докази; належним чином
проаналізувано відносини сторін. На
підставі встановлених фактичних
обставин суд з'ясував дійсні права і
обов'язки сторін, вірно застосував
норми матеріального права, що
регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до частини 2 статті 11113
Господарського процесуального кодексу
України касаційні скарги на ухвали
місцевого або апеляційного
господарських судів розглядаються у
порядку, передбаченому для розгляду
касаційних скарг на рішення місцевого
господарського суду, постанови
апеляційного господарського суду.

Касаційна інстанція використовує
процесуальні права суду першої
інстанції виключно для перевірки
юридичної оцінки обставин справи та
повноти їх встановлення у рішенні або
постанові господарського суду, що
закріплено в частині 2 статті 1115
вказаного кодексу.

Відповідно до статті 1117 Господарського
процесуального кодексу України
переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція не
вправі встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені у рішенні або постанові
господарського суду чи відхилені ним,
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими, збирати нові
докази або додатково перевіряти
докази, а лише на підставі встановлених
фактичних обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що оскаржувані судові акти,
прийняті судами попередніх інстанцій
при повному з'ясуванні фактичних
обставин справи у відповідності з
нормами матеріального та
процесуального права, у зв'язку з чим
підстав для їх зміни чи скасування не
вбачається. Натомість, доводи,
викладені у касаційній скарзі, судова
колегія вважає непереконливими та
такими, що спростовуються наявними
доказами та матеріалами справи.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті
1119 Господарського процесуального
кодексу України касаційна інстанція за
результатами розгляду касаційної
скарги має право залишити рішення
першої інстанції або постанову
апеляційної інстанції без змін, а
скаргу без задоволення.

З огляду на приписи статті 49
Господарського процесуального кодексу
України, судові витрати за подання
касаційної скарги покладаються на
позивача.

Керуючись статтями 1117, 1119 - 11111, 11113
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Родовід банк"
залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Львівської
області від 27.11.2013 р. та постанову
Львівського апеляційного
господарського суду від 10.04.2014 р. у
справі №28/129 залишити без змін.

Головуючий суддя
А.С. Ємельянов

Судді:
І.М. Волік

Г.К. Прокопанич