КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2014 р. Справа№ 5011-72/11560-2012

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Іоннікової І.А.

Чорної Л.В.

при секретарі Дмитрина Д.О.

розглянувши апеляційну скаргу
Антимонопольного комітету України

на рішення Господарського суду м. Києва
від 07.04.2014 (повний текст підписано -
10.03.2014р.)

у справі №5011-72/11560-2012 (головуючий суддя
- Картавцева Ю.В., судді - Любченко М.О.,
Привалов А.І.)

за позовом: Малого підприємства -
товариства з обмеженою
відповідальністю "Олісма"

до відповідача: Антимонопольного
комітету України

про визнання частково недійсним
рішення Антимонопольного комітету
України від 13.06.2012р. №355-р

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду м. Києва
передані вимоги Малого підприємства -
товариства з обмеженою
відповідальністю "Олісма" до
Антимонопольного комітету України про
визнання частково недійсним рішення
Антимонопольного комітету України від
13.06.2012 № 355-р у справі № 242-26.13/149-11 (п. 1
Рішення) в частині визнання узгодженою
поведінки МП ТОВ "Олісма" під час
спеціалізованих аукціонів з продажу
необробленої деревини ресурсу І-IV
кварталів 2011 року та в частині визнання
вчинення МП ТОВ "Олісма" порушення,
передбаченим п. 4 ч. 2 ст. 6 та п. 1 ст. 50
Закону України "Про захист економічної
конкуренції" у вигляді
антиконкурентних узгоджених дій, які
стосуються спотворення результатів
аукціонів, та у частині (п. 9 Рішення)
накладення штрафу на МП ТОВ "Олісма" у
розмірі 6 772 000, 00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
Рішення Антимонопольного комітету
України від 13.06.2012 р. № 355-р у справі №
242-26.13/149-11, є незаконним та таким, що не
відповідає фактичним обставинам,
прийнятим з неповним з'ясуванням
обставин, які мають значення для
справи, що відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції" є підставою для визнання
рішення частково недійсним.

Рішенням господарського суду м. Києва
від 07.04.2014 року у справі № 5011-72/11560-2012
позов задоволено повністю. Визнано
частково недійсним рішення
Антимонопольного комітету України від
13.06.2012р. №355-р у справі №242-26.13/149-11, а саме
п. 1 в частині визнання узгодженою
поведінки товариства з обмеженою
відповідальністю "Олісма" під час
спеціалізованих аукціонів з продажу
необробленої деревини ресурсу I-IV
кварталів 2011 року та в частині визнання
вчиненим товариством з обмеженою
відповідальністю "Олісма" порушення,
передбаченого п.4 ч.2 ст.6 та п.1 ст. 50
Закону України "Про захист економічної
конкуренції" у вигляді
антиконкурентних узгоджених дій, які
стосуються спотворення результатів
аукціонів. Визнано частково недійсним
рішення Антимонопольного комітету
України від 13.06.2012р. №355-р у справі
№242-26.13/149-11, а саме п. 9 щодо накладення
на товариство з обмеженою
відповідальністю "Олісма" штрафу у
розмірі 6 772 000 (шість мільйонів сімсот
сімдесят дві тисячі) грн. 00 коп.
Стягнуто з Антимонопольного комітету
України (03035, м. Київ, вул. Урицького 45,
ідентифікаційний код 00032767) на користь
Малого підприємства - товариства з
обмеженою відповідальністю "Олісма"
(35313, Рівненська обл., Рівненський район,
смт. Оржів, вул. Заводська 10,
ідентифікаційний код 13977624) 1 073 (одна
тисяча сімдесят три) грн. 00 коп.
судового збору.

Вищезазначене рішення місцевого
господарського суду обґрунтовано
недоведеністю стороною відповідача
наявності обставин з настанням яких
антимонопольне законодавство пов'язує
можливість притягнення до
адміністративної відповідальності
шляхом накладення штрафних санкцій.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
суду, відповідач звернувся до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення Господарського суду м. Києва
від 07.04.2014 року у справі № 5011-72/11560-2012 та
прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що
рішення Господарського суду м. Києва в
частині задоволення позовних вимог
прийняте з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
з недоведеністю обставин, що мають
значення для справи, з невідповідністю
висновків, викладених у рішенні
обставинам справи.

На підставі апеляційної скарги на
рішення Господарського суду міста
Києва від 07.04.2014 року, згідно ст. 98 ГПК
України, Київським апеляційним
господарським судом ухвалою від
16.05.2014р. порушено апеляційне
провадження.

Представник відповідача в судовому
засіданні апеляційної інстанції
вимоги апеляційної скарги підтримав,
просив апеляційну скаргу задовольнити,
рішення Господарського суду м. Києва
від 07.04.2014 р. у справі № 5011-72/11560-2012
скасувати, та прийняти нове рішення,
яким у позові відмовити повністю.

Представник позивача в судовому
засіданні заперечував проти доводів
позивача, викладених в апеляційній
скарзі, просив суд рішення
Господарського суду м. Києва від 07.04.2014
р. у справі № 5011-72/11560-2012 залишити без
змін.

Відповідно до статті 101 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України) у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу,
також апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення
господарського суду у повному обсязі.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному і об'єктивному
дослідженні в судових засіданнях з
урахуванням всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи їх взаємний
зв'язок, Київський апеляційний
господарський суд вважає що рішення
суду першої інстанції прийнято з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, є законним і
обґрунтованим з наступних підстав.

У судовому процесі в господарських
судах позивачами і відповідачами
можуть бути підприємства та
організації, зазначені в статті 1 ГПК
України, тобто підприємства, установи,
організації, інші юридичні та фізичні
особи.

Відповідно до статті 2 ГПК України
господарський суд порушує справи за
позовними заявами, зокрема,
підприємств та організацій, які
звертаються до господарського суду за
захистом своїх прав і охоронюваних
законом інтересів.

Згідно з пунктом 3 частини першої
статті 12 ГПК України господарським
судам підвідомчі справи за заявами
органів Антимонопольного комітету
України з питань, віднесених
законодавчими актами до їх
компетенції.

Як зазначено в пункті 1 рекомендацій
президії Вищого господарського суду
України від 29.10.2008 № 04-5/247, відповідно до
частини першої статті 60 Закону України
"Про захист економічної конкуренції"
заявник, відповідач, третя особа мають
право оскаржити рішення органів
Антимонопольного комітету України
повністю або частково до
господарського суду. З огляду на зміст
наведеної норми, статті 4 Кодексу
адміністративного судочинства
України, згідно з якою юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
всі публічно-правові спори, крім
спорів, для яких законом встановлений
інший порядок судового вирішення, а
також приписи статті 32 Закону України
"Про захист від недобросовісної
конкуренції" справи зі спорів про
оскарження рішень (розпоряджень)
органів Антимонопольного комітету
України підвідомчі господарським
судам і підлягають розглядові за
правилами ГПК України. Це стосується й
розгляду справ за позовами органів
Антимонопольного комітету України про
стягнення з суб'єктів господарювання
сум штрафів та пені у зв'язку з
порушенням конкурентного
законодавства, оскільки таке стягнення
здійснюється згідно саме з рішеннями
відповідних органів, прийнятими на
підставі приписів названих Законів
України. Водночас і пунктом 3 частини
першої статті 12 ГПК України
встановлено, що справи за заявами
органів Антимонопольного комітету
України з питань, віднесених
законодавчими актами до їх
компетенції, підвідомчі господарським
судам.

Отже, спір у цій справі відноситься до
підвідомчості господарських судів та
підлягає вирішенню за правилами ГПК
України.

В силу ч. 1 ст. 3 Закону України "Про
захист економічної конкуренції"
законодавство про захист економічної
конкуренції ґрунтується на нормах,
установлених Конституцією України, і
складається із цього Закону, законів
України "Про Антимонопольний комітет
України", Закону України «Про захист
від недобросовісної конкуренції",
інших нормативно-правових актів,
прийнятих відповідно до цих законів.

Згідно ст. 1 Закону України "Про
Антимонопольний комітет України"
Антимонопольний комітет України є
державним органом із спеціальним
статусом, метою діяльності якого є
забезпечення державного захисту
конкуренції у підприємницькій
діяльності та у сфері державних
закупівель. При цьому, особливості
спеціального статусу Антимонопольного
комітету України обумовлюються його
завданнями та повноваженнями, в тому
числі роллю у формуванні конкурентної
політики, та визначаються цим Законом,
іншими актами законодавства і
полягають, зокрема, в особливому
порядку призначення та звільнення
Голови Антимонопольного комітету
України, його заступників, державних
уповноважених Антимонопольного
комітету України, голів територіальних
відділень Антимонопольного комітету
України, у спеціальних процесуальних
засадах діяльності Антимонопольного
комітету України, наданні соціальних
гарантій, охороні особистих і майнових
прав працівників Антимонопольного
комітету України на рівні з
працівниками правоохоронних органів, в
умовах оплати праці.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 цього Закону
розпорядження, рішення та вимоги
органу Антимонопольного комітету
України, голови територіального
відділення Антимонопольного комітету
України, вимоги уповноважених ними
працівників Антимонопольного комітету
України, його територіального
відділення в межах їх компетенції є
обов'язковими для виконання у
визначені ними строки, якщо інше не
передбачено законом.

Стаття 3 зазначеного Закону до основних
завдань Антимонопольного комітету
України відносить участь у формуванні
та реалізації конкурентної політики в
частині здійснення державного
контролю за дотриманням законодавства
про захист економічної конкуренції на
засадах рівності суб'єктів
господарювання перед законом та
пріоритету прав споживачів,
запобігання, виявлення і припинення
порушень законодавства про захист
економічної конкуренції.

Згідно з ст. 7 Закону України "Про
Антимонопольний комітет України"
Антимонопольний комітет України
відповідно до покладених на нього
завдань:

контролює дотримання антимонопольного
законодавства в процесі економічної
концентрації, зокрема, при створенні,
реорганізації, ліквідації суб'єктів
господарювання, створенні об'єднань
підприємств, вступі одного або кількох
суб'єктів господарювання в об'єднання,
при перетворенні органів влади,
органів місцевого самоврядування,
органів
адміністративно-господарського
управління та контролю в об'єднання
суб'єктів господарювання, придбанні чи
набутті будь-яким іншим способом у
власність, одержанні в управління
(користування) часток (акцій, паїв),
активів (майна) у вигляді цілісних
майнових комплексів суб'єктів
господарювання або їх структурних
підрозділів, оренді цілісних майнових
комплексів суб'єктів господарювання
або їх структурних підрозділів,
набутті будь-яким іншим способом
контролю господарської діяльності;

контролює дотримання антимонопольного
законодавства при здійсненні
господарської діяльності суб'єктами
господарювання та при реалізації
повноважень органами влади, органами
місцевого самоврядування, органами
адміністративно-господарського
управління та контролю щодо суб'єктів
господарювання;

розглядає справи про порушення
антимонопольного законодавства та
приймає рішення за результатами
розгляду в межах своїх повноважень;

звертається до суду чи арбітражного
суду з позовами (заявами) у зв'язку з
порушенням антимонопольного
законодавства, надсилає
правоохоронним органам матеріали про
порушення законодавства, що містять
ознаки злочину;

дає рекомендації та вносить пропозиції
органам державної влади, установам,
органам місцевого самоврядування,
суб'єктам господарювання та їх
об'єднанням щодо проведення заходів,
спрямованих на обмеження монополізму,
розвиток підприємництва і конкуренції,
запобігання порушенням
антимонопольного законодавства;

дає рекомендації органам влади,
органам місцевого самоврядування,
органам
адміністративно-господарського
управління та контролю, суб'єктам
господарювання щодо припинення дій
(бездіяльності), що містять ознаки
порушень антимонопольного
законодавства, усунення причин цих
порушень і умов, що їм сприяють, а після
припинення порушення - про вжиття
заходів по усуненню наслідків цих
порушень у визначені Комітетом строки;

бере участь у розробці та вносить у
встановленому порядку проекти актів
законодавства, що регулюють питання
розвитку конкуренції, конкурентної
політики та демонополізації економіки;

бере участь в укладанні міждержавних
угод, розробці і реалізації
міжнародних проектів та програм, а
також здійснює співробітництво з
державними органами і неурядовими
організаціями іноземних держав та
міжнародними організаціями з питань,
що належать до компетенції
Антимонопольного комітету України;

узагальнює практику застосування
антимонопольного законодавства,
розробляє пропозиції щодо його
удосконалення;

затверджує кошторис доходів і видатків
Антимонопольного комітету України та
його територіальних відділень;

розробляє і організовує виконання
заходів, спрямованих на запобігання
порушенням антимонопольного
законодавства;

систематично інформує населення
України про свою діяльність;

здійснює інші дії щодо контролю за
дотриманням антимонопольного
законодавства в межах його
повноважень.

Згідно ст. 14 Закону України "Про
Антимонопольний комітет України" для
розгляду окремих справ про порушення
антимонопольного законодавства та
інших питань, віднесених до
повноважень Комітету, утворюються
постійно діючі та тимчасові
адміністративні колегії, які
формуються з державних уповноважених
та голів територіальних відділень
Антимонопольного комітету України в
складі не менше трьох осіб.

Відповідно до ст. 27 Закону "Про захист
від недобросовісної конкуренції",
процесуальні засади діяльності
органів Антимонопольного комітету
України щодо захисту від
недобросовісної конкуренції, зокрема
розгляд справ про недобросовісну
конкуренцію, порядок виконання рішень
та розпоряджень органів
Антимонопольного комітету України,
голів його територіальних відділень,
їх перевірка, перегляд, оскарження та
гарантії учасників процесу, інші
питання щодо захисту від
недобросовісної конкуренції
регулюються законодавством про захист
економічної конкуренції з урахуванням
особливостей, визначених цим Законом.

Відповідно до п. 1 ст. 36 Закону України
"Про захист економічної конкуренції"
органи Антимонопольного комітету
України розпочинають розгляд справи
про порушення законодавства про захист
економічної конкуренції, зокрема, за
власною ініціативою.

Частиною 1 статті 48 Закону України "Про
захист економічної конкуренції"
визначено, що за результатами розгляду
справ про порушення законодавства про
захист економічної конкуренції органи
Антимонопольного комітету України
приймають рішення, в тому числі про
визнання вчинення порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції; накладення штрафу тощо.

Як було вірно встановлено місцевим
господарським судом, за результатами
розгляду справи № 242-26.13/149-11 АМК було
прийнято оскаржуване позивачем
рішення № 355-р від 13.06.2012, яким
визначено:

- що Товариство з обмеженою
відповідальністю "Олісма" (надалі МП
ТОВ "Олісма", позивач),
та тринадцять інших господарських
товариств, узгодивши свою поведінку
під час спеціалізованих аукціонів з
продажу необробленої деревини ресурсу
І-IV кварталів 2011 року, вчинили
порушення, передбачене пунктом 4
частини 2 статті 6 та пунктом 1 статті 50
Закону України "Про захист економічної
конкуренції", у вигляді
антиконкурентних узгоджених дій, які
стосуються спотворення результатів
аукціонів (пункт 1 Рішення);

- за вказане порушення на позивача
накладено штраф у сумі 6 772 000,00 грн.;

Рішення № 355-р мотивоване тим, що
учасниками аукціонів в абсолютній
більшості випадків не конкурували між
собою за лоти, на які вони подавали
заявки, що у свою чергу було вчинено за
рахунок попередніх домовленостей між
членами асоціації «Меблідеревпром».

Вважаючи, що рішення Антимонопольного
комітету України прийнято з порушенням
норм конкурентного законодавства,
позивач звернувся до господарського
суду з позовом про визнання частково
недійсним рішення № 355-р у межах
двомісячного строку передбаченого ст.
60 ЗУ "Про захист економічної
конкуренції".

Частиною 1 статті 59 Закону України "Про
захист економічної конкуренції"
визначені підстави для зміни,
скасування чи визнання недійсними
рішень органів Антимонопольного
комітету України, а саме:

неповне з'ясування обставин, які мають
значення для справи;

недоведення обставин, які мають
значення для справи і які визнано
встановленими;

невідповідність висновків, викладених
у рішенні, обставинам справи;

порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права.

Відповідно до частини 2 вищенаведеної
статті Закону України "Про захист
економічної конкуренції" встановлено,
що порушення або неправильне
застосування норм процесуального
права може бути підставою для зміни,
скасування чи визнання недійсним
рішення тільки за умови, якщо це
порушення призвело до прийняття
неправильного рішення.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 50
Закону України "Про захист економічної
конкуренції" антиконкурентні
узгоджені дії є порушенням
законодавства про захист економічної
конкуренції.

Як визначено у статті 1 Закону України
"Про захист економічної конкуренції",
економічна конкуренція (конкуренція) -
змагання між суб'єктами господарювання
з метою здобуття завдяки власним
досягненням переваг над іншими
суб'єктами господарювання, внаслідок
чого споживачі, суб'єкти
господарювання мають можливість
вибирати між кількома продавцями,
покупцями, а окремий суб'єкт
господарювання не може визначати умови
обороту товарів на ринку.

Як було вище зазначено, рішенням
Антимонопольного комітету України №
355-р від 13.06.2012 року було встановлено
порушення ТОВ "Олісма" вимог
законодавства про захист від
недобросовісної конкуренції,
передбачених п. 4 ч. 2 ст. 6 та п. 1 ст. 50
Закону України "Про захист економічної
конкуренції", яке полягає у вчиненні
антиконкурентних узгоджених дій з
метою спотворення результатів
аукціонів.

Згідно частини 1 статті 5 Закону України
"Про захист економічної конкуренції"
узгодженими діями визнається
укладення суб'єктами господарювання
угод у будь-якій формі, прийняття
об'єднаннями рішень у будь-якій формі, а
також будь-яка інша погоджена
конкурентна поведінка (діяльність,
бездіяльність) суб'єктів
господарювання. Особи, які чинять чи
мають намір чинити узгоджені дії, є
учасниками узгоджених дій.

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції" антиконкурентними
узгодженими діями є узгоджені дії, які
призвели чи можуть призвести до
недопущення, усунення чи обмеження
конкуренції.

Антиконкурентними узгодженими діями,
зокрема, визнаються узгоджені дії, які
стосуються, в тому числі, спотворення
результатів торгів, аукціонів,
конкурсів, тендерів (пункт 4 частини 2
статті 6 Закону України "Про захист
економічної конкуренції").

Для кваліфікації дій суб'єкта
господарювання як антиконкурентних
узгоджених дій не є обов'язковим
фактичне настання наслідків у формі
відповідно недопущення, усунення чи
обмеження конкуренції, ущемлення
інтересів інших суб'єктів
господарювання (конкурентів, покупців)
чи споживачів, зокрема, через
заподіяння їм шкоди (збитків) або
іншого реального порушення їх прав чи
інтересів, чи настання інших
відповідних наслідків. Таку ж правову
позицію викладено й у пункті 14
рекомендацій президії Вищого
господарського суду України від 29.10.2008 N
04-5/247 "Про деякі питання практики
застосування конкурентного
законодавства".

Як зазначено в абз.4 п.п.8.3. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011р. №15 "Про деякі
питання практики застосування
конкурентного законодавства" на орган
Антимонопольного комітету України
покладається обов'язок не лише
доведення однотипної і одночасної
(синхронної) поведінки суб'єктів
господарювання на ринку, а й
установлення шляхом економічного
аналізу ринку (в тому числі, за
необхідності, шляхом залучення
спеціалістів та експертів) відсутності
інших, крім попередньої змови, чинників
(пояснень) паралельної поведінки таких
суб'єктів господарювання.

Згідно п.8.2 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
26.12.2011р. №15 "Про деякі питання практики
застосування конкурентного
законодавства", для кваліфікації дій
(бездіяльності) суб'єктів
господарювання на ринку товарів як
антиконкурентних узгоджених дій у
вигляді схожих дій (бездіяльність) на
ринку товару (і які призвели чи можуть
призвести до недопущення, усунення чи
обмеження конкуренції) не вимагається
обов'язкове встановлення та доведення
факту чи фактів формального узгодження
зазначених дій, в тому числі укладення
відповідної угоди (угод). Це порушення
установлюється за результатами такого
аналізу органом Антимонопольного
комітету України ситуації на ринку
товару, який: свідчить про погодженість
конкурентної поведінки суб'єктів
господарювання; спростовує наявність
об'єктивних причин для вчинення
зазначених дій. Пов'язані з наведеним
обставини з'ясовуються і доводяться
відповідним органом Антимонопольного
комітету України. Згідно з абз.4 п.8.3
цієї ж Постанови, саме орган
Антимонопольного комітету України має
довести безпідставність посилання
заінтересованої особи на інші чинники,
що можуть позначатися на поведінці
суб'єкта господарювання (зокрема, на
специфіку відповідного товарного
ринку; тривалість та вартість
зберігання товару; час та вартість
доставки; витрати на реалізацію товару
тощо).

Отже для встановлення факту
узгодженості в діях суб'єктів
господарювання, органу
Антимонопольного комітету України
необхідно не просто встановити лише
факт погодженості конкурентної
поведінки суб'єктів господарювання,
але й спростувати наявність будь-яких
інших об'єктивних причин для вчинення
зазначених дій, тобто довести, що
відповідна поведінка суб'єктів
господарювання не була зумовлена
об'єктивними причинами, а єдиним її
поясненням є домовленість між
суб'єктами господарювання щодо
координації останніми своєї поведінки
на ринку.

Щодо висновків контролюючого органу
про невідповідність поведінки МП ТОВ
"Олісма" ринковим умовам, що склались на
момент проведення спеціалізованих
аукціонів з продажу необробленої
деревини, колегія суддів вважає
вірними міркування місцевого
господарського суду.

З метою перевірки заявлених позивачем
в обґрунтування своїх позовних вимог
фактів, а саме наявності економічних
факторів для подальшого моделювання
своєї конкурентної поведінки на
спеціалізованих аукціонах з продажу
необробленої деревини та всебічного
з'ясування дійсних обставин справи у
відповідності до вимог господарського
процесу місцевим господарським судом
було призначено судову технічну
експертизу.

У відповідності до висновку експерта
№7434/13-45 від 09.01.2014р., останнім шляхом
застосування методу порівняння
цінових показників, за якими позивачем
придбавалась сировина для
використання у господарській
діяльності, за певний проміжок часу,
було підтверджено економічну
обґрунтованість придбання позивачем
лотів на спеціалізованих аукціонах з
продажу необробленої сировини, що
проводились 22 грудня 2010 року на
Товарній біржі "Українська
спеціалізована лісова біржа" та 22
лютого, 20 травня 2011 року та 02 вересня 2011
року на Товарній біржі "Київська
агропромислова біржа" саме за
стартовою ціною та доведено економічну
доцільність відмови позивача від
цінового змагання за лоти необробленої
сировини (фанерної сировини) на цих же
аукціонах.

Разом з тим у Висновку №7434/13-45
зазначено, що встановити документальне
підтвердження економічної
обґрунтованості відмови від цінового
змагання за лоти необробленої сировини
(фанерної сировини) Малим
підприємством - Товариством з
обмеженою відповідальністю "Олісма" на
загальному спеціалізованому аукціоні
з продажу необробленої сировини, що
проводився ТБ "Київська агропромислова
біржа" 20 травня 2011 року не видається за
можливе. При цьому суд звертає увагу, на
положення Висновку №7434/13-45, відповідно
до якого така неможливість пов'язана з
відсутністю у матеріалах справи
необхідних документів стосовно
встановлених цін, та ненадання їх
сторонами, зокрема і відповідачем, на
відповідне клопотання судового
експерта про надання додаткових
матеріалів.

З урахуванням вищенаведених обставин
справи колегія суддів вважає вірним
висновок місцевого господарського
суду про відповідність поведінки МП
ТОВ "Олісма" на спеціалізованих
аукціонах з продажу необробленої
деревини ресурсу I-IV кварталів 2011 року,
які відбувались 22 грудня 2010 року на ТБ
"Українська спеціалізована лісова
біржа" та 22 лютого 2011 року, 20 травня 2011
року, 02 вересня 2011 року на ТБ "Київська
агропромислова біржа" ринковим умовам,
що склались на момент проведення
спеціалізованих аукціонів з продажу
необробленої деревини, а відмова від
змагань за відповідні лоти є
економічно виправданою.

З приводу узгодженості дій чи
бездіяльності між МП ТОВ "Олісма" та
суб'єктами господарювання, які є
учасниками Асоціації меблевих,
деревообробних підприємств та
організацій "Меблідеревпром", на яких
наполягає контролюючий орган, колегія
суддів зазначає наступне.

Зі змісту оскарженого рішення
вбачається, що основним доказом
встановлення узгодженості дій між МП
ТОВ "Олісма" та суб'єктами
господарювання, які є учасниками
Асоціації меблевих, деревообробних
підприємств та організацій
"Меблідеревпром", є копії отриманих під
час перевірки аудіозаписів нарад і
зустрічей в Асоціації представників її
учасників, які у подальшому брали
участь в аукціонах (акт запису аудіо
файлів від 28.09.2011р. на оптичний носій
інформації типу CD (DVD)-Recordable фірми Verbatim
під серійним номером 824228 LC 26842 із
загальним обсягом записаної
інформації 438 Мб на диску). Разом з тим
до відзиву на позовну заяву
відповідачем було додано копію Акта №27
перевірки дотримання законодавства
про захист економічної конкуренції
Асоціацією меблевих, деревообробних
підприємств та організацій
"Меблідеревпром" від 31 жовтня 2011р., у
якому на стор.11-16 наведені стенограми
зазначених вище записів.

Відповідно до ст. 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Згідно із ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковим.

У відповідності до вимог ст. 32 ГПК
України: доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

При цьому, належністю доказів є
спроможність фактичних даних містити
інформацію щодо обставин, що входять до
предмета доказування, слугувати
аргументами (посилками) у процесі
встановлення об'єктивної істини.

Проте як вірно було встановлено
місцевим господарським судом
неможливо з наявних у матеріалах
справи копій аудіо записів
ідентифікувати голоси учасників
зборів та встановити належність поміж
усіх саме представнику МП ТОВ "Олісма",
що у свою чергу ставить під сумнів
доказову базу покладену у основу
рішення № 355-р від 13.06.2012 року.

Так само колегія суддів відноситься і
до тверджень відповідача, що одним із
підтверджень участі представників МП
ТОВ "Олісма" у розподілі лотів є,
зокрема, наказ МП ТОВ "Олісма" від
29.08.2011р. №73В про відрядження директора
МП ТОВ "Олісма" Плахтини Я.М. 29.08.2011р. до
Асоціації "Меблідеревпром" у зв'язку з
виробничою необхідністю, адже такий
доказ не може розцінюватися у якості
достовірного підтвердження участі
цієї особи на зборах.

Крім вищеперерахованого колегія
суддів хочу відзначити, що с самого
тексту Рішення №355-р, вбачається
більша частина учасників
спеціалізованих аукціонів з продажу
необробленої деревини ресурсу I-IV
кварталів 2011 року, які конкурували саме
за фанерну сировину для лущення, - це
суб'єкти господарювання, які не є
членами Асоціації меблевих,
деревообробних підприємств та
організацій "Меблідеревпром", учасники
якої, відповідно до оскаржуваного
Рішення, узгодили свою ринкову
поведінку. Водночас наявність значної
кількості учасників аукціону - не
членів Асоціації МДПО "Меблідеревпром",
що конкурували саме за фансировину для
лущення вказує на наявність
конкуренції та відсутність погодженої
поведінки через зазначену Асоціацію
між суб'єктами господарювання на ринку
фанерної сировини під час
спеціалізованих аукціонів з продажу
необробленої деревини ресурсу І-IV
кварталів 2011 року, які відбувались 22
грудня 2010 року, 22 лютого 2011 року, 20
травня 2011 року, 02 вересня 2011 року.

Стаття 129 Конституції України
відносить до основних засад
судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов'язок
доказування певних обставин
покладається на особу, яка посилається
на ці обставини. Обов'язок доказування
та подання доказів розподіляється між
сторонами, виходячи з того, хто
посилається на юридичні факти, які
обґрунтовують його вимоги та
заперечення. Це стосується позивача,
який повинен доказати факти, на
підставі яких пред'явлено позов, а
також відповідача, який має можливість
доказувати факти, на підставі яких він
будує заперечення проти позову.

У відповідності до вимог ст. 54 ГПК
України позовна заява повинна містити
виклад обставин, на яких ґрунтуються
позовні вимоги з зазначенням доказів.
До обставин, на яких позивач
обґрунтовує свої вимоги, відносять
обставини, які становлять предмет
доказування у справі. Предмет
доказування це сукупність обставин,
які необхідно встановити для
правильного вирішення справи. У
предмет доказування включаються факти
матеріально-правового характеру, що є
підставою вимог позивача та заперечень
відповідача.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

З огляду на встановлені факти та аналіз
наведеного чинного законодавства,
колегія суддів приходить до висновку
про те, що позовні вимоги позивача є
обгрунтованами, доцільними,
підтвердженими належними доказами, а
отже такими, що підлягають задоволенню.

Таким чином, колегія суддів констатує,
що місцевим господарським судом при
дослідженні матеріалів справи було
достовірно встановлено наявність
правових підстав, визначених в ст.59
Закону України "Про захист економічної
конкуренції" для визнання недійсним
оскарженого рішення Антимонопольного
комітету України в частині, що
стосується позивача.

Згідно постанови Пленуму Верховного
суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про
судове рішення у цивільній справі»,
рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також правильно
витлумачив ці норми. Обґрунтованим
визнається рішення, ухвалене на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення господарського м.
Києва у справі № 5011-72/11560-2012 від 07.04.2014
року відповідає чинному законодавству,
фактичним обставинам і матеріалам
справи, підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського
процесуального кодексу України,
Київський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Антимонопольного
комітету України залишити без
задоволення, рішення Господарського
суду м. Києва від 07.04.2014 року у справі №
5011-72/11560-2012 залишити без змін.

Матеріали справи № 5011-72/11560-2012
повернути до Господарського суду м.
Києва

Постанова набирає законної сили з
моменту її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України протягом двадцяти днів з
дня її прийняття.

Головуючий суддя
О.В. Тищенко

Судді
І.А. Іоннікова

Л.В. Чорна