ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
235-24-26_______________________________________________________________
________________________________________________________________________
______________________________
Р І Ш Е Н Н Я

"10" червня 2014 р.
Справа № 911/1418/14

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Авер-Тех», м. Київ,

до відповідача товариства з
обмеженою відповідальністю «Узинський
цукровий комбінат»,

м. Узин Білоцерківського району,

про стягнення 131 080,00 грн.

Суддя О.В. Конюх;

представники сторін:

від позивача: Шиманська Н.В.,
уповноважена, довіреність від 11.01.2014р.
№03;

від відповідача: не з'явився;

СУТЬ СПОРУ:

позивач - товариство з обмеженою
відповідальністю «Авер-Тех», м. Київ,
звернувся до господарського суду
Київської області з позовом від 03.04.2014р.
№133 до відповідача - товариства з
обмеженою відповідальністю «Узинський
цукровий комбінат», м. Узин
Білоцерківського району, в якому
просить суд стягнути з відповідача
суму основної заборгованості за
поставлений за видатковими накладними
товар в розмірі 131 080,00 грн. та покласти
на відповідача витрати по сплаті
судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на
виконання своїх господарських
зобов'язань позивач поставив, а
відповідач прийняв товар згідно
видаткових накладних на загальну суму
146 080,00 грн. Відповідач свої зобов'язання
щодо оплати поставленого товару
виконав частково та сплатив за товар
лише 15 000,00 грн., в результаті чого за
відповідачем рахується заборгованість
в сумі 131 080,00 грн.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 22.04.2014р. позовну заяву
прийнято до розгляду, порушено
провадження у справі №911/1418/14 та
призначено справу до розгляду в
судовому засіданні на 27.05.2014р.

23.05.2014р. та 27.05.2014р. до господарського
суду Київської області від відповідача
супровідними листами надійшли
витребувані ухвалою суду документи.

В судове засідання 27.05.2014р. з'явився
представник позивача, який подав
витребувані судом документи. В
судовому засіданні розпочато розгляд
справи по суті. Позивач надав суду
пояснення по суті позовних вимог.
Ухвалою суду від 27.05.2014р. розгляд справи
відкладено на 10.06.2014р.

10.06.2014р. до господарського суду
Київської області від позивача
надійшло клопотання від 06.06.2014р., в
якому позивач надав письмові пояснення
щодо суми позовних вимог та просив
долучити додаткові до матеріалів
справи додаткові документи.

Представник відповідача в судові
засідання 27.05.2014р. та 10.06.2014р. не
з'явився, про причини нез'явлення суд
належним чином не повідомив, хоча про
дату, час та місце проведення судового
засідання повідомлявся належним чином,
про що свідчать залучені до матеріалів
справи повідомлення про вручення
поштових відправлень.

Відповідно до пункту 3.9.2 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011р. №18 «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи вищевикладене, відповідно
до права суду, передбаченого ст. 75 ГПК
України, справа розглянута за наявними
матеріалами.

Розглянувши позов товариства з
обмеженою відповідальністю «Авер-Тех»,
м. Київ (далі по тексту - ТОВ «Авер-Тех»),
до відповідача - товариства з обмеженою
відповідальністю «Узинський цукровий
комбінат», м. Узин Білоцерківського
району (далі по тексту - ТОВ «Узинський
цукровий комбінат»), вислухавши
пояснення представника позивача,
всебічно та повно вивчивши наявні у
матеріалах справи докази,
господарський суд

ВСТАНОВИВ:

відповідно до частини першої ст. 11 ЦК
України, цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цивільними актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.

Позивач виставляв відповідачу для
оплати рахунок від 02.12.2013р. № АТ-535274 на
оплату паливних гранул із соломи на
суму 36520,00 грн. У відповідності до цього
рахунку позивач поставив за накладною
від 02.12.2013р. № АТ-1202001, а відповідач
прийняв за довіреністю від 02.12.2013р. № 873
товар на суму 36520,00 грн.

Позивач виставляв відповідачу для
оплати рахунок від 05.12.2013р. № АТ-535717 на
оплату паливних гранул із соломи на
суму 36520,00 грн. У відповідності до цього
рахунку позивач поставив за накладною
від 05.12.2013р. № АТ-1205001, а відповідач
прийняв за довіреністю від 02.12.2013р. № 873
товар на суму 36520,00 грн.

Позивач виставляв відповідачу для
оплати рахунок від 11.12.2013р. № АТ-536415 на
оплату паливних гранул із соломи на
суму 36520,00 грн. У відповідності до цього
рахунку позивач поставив за накладною
від 12.12.2013р. № АТ-121002, а відповідач
прийняв за довіреністю від 02.12.2013р. № 873
товар на суму 36520,00 грн. Крім того,
позивач згідно даного рахунку
поставляв відповідачу товар за
накладною від 11.12.2013р. № АТ-1211001на суму
36520,00 грн., однак вказана накладна
позивачем в якості підстав позову у
даній справі до стягнення не
заявлялась і не включена в розрахунок
суми заборгованості.

Позивач виставляв відповідачу для
оплати рахунок від 12.12.2013р. № АТ-536678 на
оплату паливних гранул із соломи на
суму 36520,00 грн. У відповідності до цього
рахунку позивач поставив за накладною
від 13.12.2013р. № АТ-1313001, а відповідач
прийняв за довіреністю від 13.12.2013р. № 920
товар на суму 36520,00 грн.

Копії підписаних обома сторонами та
скріплених печатками обох сторін
видаткових накладних,
вищеперерахованих рахунків та
довіреностей відповідача залучені до
матеріалів справи, а оригінали їх
надані позивачем для огляду в судовому
засіданні.

Відповідно до частини першої ст. 207 ЦК
України правочин вважається таким, що
вчинений у письмовій формі, якщо його
зміст зафіксований в одному або
кількох документах, листах, телеграмах,
якими обмінялися сторони. Оскільки
зміст правочину між сторонами
зафіксований у письмових документах,
якими обмінялися сторони - накладних,
довіреностях, платіжних документах, то
сторони не порушили вимог частини
першої статті 208 Цивільного кодексу
України щодо письмової форми укладання
правочинів між юридичними особами, та у
відповідності до ст. 638 ЦК України
досягли домовленості з усіх його
істотних умов.

За своїм правовим змістом відносини
сторін є договором поставки. Згідно
положень статті 712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін. Законом можуть бути
передбачені особливості регулювання
укладення та виконання договорів
поставки.

Відповідно до частини 1 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно приписів статей 525, 526 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України передбачено,
що покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару. Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару.

Якщо інше не встановлено укладеним
сторонами договором або актом
цивільного законодавства, перебіг
строку виконання грошового
зобов'язання, яке виникло на підставі
договору купівлі-продажу, починається
з моменту прийняття товару, або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, і положення
частини 2 ст. 530 ЦК України до
відповідних правовідносин не
застосовується. При цьому підписання
покупцем видаткової накладної, яка є
первинним обліковим документом у
розумінні Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" і яка відповідає
вимогам, зокрема ст. 9 названого Закону
і Положенню про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку та фіксує факт
здійснення господарської операції і
встановлення договірних відносин, є
підставою виникнення обов'язку щодо
здійснення розрахунків за отриманий
товар, при цьому строк виконання
відповідного грошового зобов'язання
визначається за правилами,
встановленими частинами 1, 2 ст. 692 ЦК
України. Зазначеної правової позиції
також дотримується і Вищий
господарський суд України (постанова
Вищого господарського суду України від
28.02.2012р. у справі №5002-8/481-2001, пункт 1
Інформаційного листа Вищого
господарського суду України від
17.07.2012р. №01-06/928/2012 "Про практику
застосування Вищим господарським
судом України у розгляді справ окремих
норм матеріального права").

Оскільки сторонами в договорі інший
строк оплати отриманого товару не
передбачено, відповідач мав сплатити
за отриманий товар після його
прийняття, за таких обставин судом
встановлено, що строк оплати товару,
отриманого відповідачем за накладними:

від 02.12.2013р. № АТ-1202001 на суму 36520,00
грн.;

від 05.12.2013р. № АТ-1205001 на суму 36520,00 грн.;

від 12.12.2013р. № АТ-121002 на суму 36520,00 грн.;

від 13.12.2013р. № АТ-1313001 на суму 36520,00
грн., а всього на суму 146080,00 грн. є таким,
що настав.

Відповідно до статті 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно частини 1 статті 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до частини 2 ст. 614 ЦК України
відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

Згідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона має довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень. Суд
неодноразово, ухвалами від 22.04.2014р. та
від 27.05.2014р. витребовував у відповідача
документи, що підтверджують сплату
грошових коштів за Договором.

Відповідач відзив на позов чи
контррозрахунок суми боргу не подав.

Суд пунктом 5 ухвали від 22.04.2014р.
зобов'язував сторін скласти та подати
суду розгорнутий акт звірки
розрахунків за спірними видатковими
накладними. Позивач на виконання вимог
суду склав та направив відповідачу акт
звірки розрахунків за період з 01.01.2014р.
по 28.04.2014р. (оригінали акту звірки та
опису вкладення в лист від 29.04.2014р. та
фіскального чеку «Укрпошти» від
29.04.2014р. № 5728 залучені до матеріалів
справи). Відповідач вимог суду не
виконав та звірку заборгованості за
даними бухгалтерського обліку ТОВ
«Узинський цукровий комбінат» не
здійснив та суду акт звірки (підписаний
примірник, складений позивачем, або
власний) не подав.

Відповідач подав суду копії
банківських виписок, з яких вбачається,
що ним позивачу сплачені кошти, а саме:

платіжним дорученням від 02.12.2013р. суму
47840,00 грн. (згідно рахунку № 352335 від
05.11.2013р. та № 532646 від 07.11.2013р.);

платіжним дорученням від 04.12.2013р. суму
36520,00 грн. (згідно рахунку № 534468 від
25.11.2013р.);

платіжним дорученням від 09.12.2013р. суму
73040,00 грн. (згідно рахунку № 535422 від
03.12.2013р. та № 535517 від 03.12.2013р.);

платіжним дорученням від 11.12.2013р. суму
54780,00 грн. (згідно рахунку № 526269 від
10.12.2013р. та № 536415 від 11.12.2013р.);

платіжним дорученням від 07.03.2014 суму
5000,00 грн. (згідно рахунку № 536576 від
12.12.2013р.);

платіжним дорученням від 14.03.2014 суму
10000,00 грн. (згідно рахунку № 536576 від
12.12.2013р.);

Разом із тим, судом встановлено, що у
полі «призначення платежу» у
зазначених платіжних дорученнях
номера та дати рахунків, за якими
здійснювалась оплата, не відповідають
номерам рахунків, відповідно до яких
позивач поставляв товар за накладними,
заявленими до стягнення у даному
позові, відповідно вказані платіжні
документи не є належним доказом оплати
товару, отриманого за накладними від
02.12.2013р. № АТ-1202001, від 05.12.2013р. № АТ-1205001,
від 12.12.2013р. № АТ-121002 та від 13.12.2013р. №
АТ-1313001.

Суд бере до уваги те, що згідно позиції,
викладеній в листах Мінфіну від 27.11.2006р.
№ 31-34000-20-23/25136, від 30.05.2011р. № 31-08410-07-27/13794
рахунок-фактура за своїм призначенням
не відповідає ознакам первинного
документу, визначеним Положенням про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку та Законом
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»,
оскільки ним не фіксується
господарська операція, розпорядження
або дозвіл на проведення господарської
операції, а носить лише інформаційний
характер.

Позивач визнає за відповідачем як
належну оплату платежі, здійснені
платіжними дорученнями від 07.03.2014р. на
суму 5000,00 грн. та від 14.03.2014 суму 10000,00
грн., всього 15000,00 грн. Відповідач в
порядку ст.ст. 32-34 ГПК України доказів
належного виконання своїх зобов'язань
за Договором та сплати коштів в
розмірі, більшому, ніж доведено
позивачем, суду не представив, доводів
позивача не спростував.

За таких обставин судом встановлено, що
за спірними видатковими накладними
станом на час звернення позивача з
позовом до суду борг відповідача
становив 146080,00 грн. - 15000,00 грн. = 131080,00
грн.

Разом із тим, відповідачем після
порушення провадження у справі
додатково сплачено частину основного
боргу в сумі 65 000,00 грн. платіжним
дорученням від 15.05.2014р. (призначення
платежу - за пелети згідно акту звірки).

Відповідно до пункту 4.4 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.11.2011р. №18 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції"
господарський суд припиняє
провадження у справі у зв'язку із
відсутністю предмета спору (пункт 1-1
частини першої статті 80 ГПК України),
зокрема у випадку припинення існування
предмета спору (наприклад, сплата суми
боргу, знищення спірного майна,
скасування оспорюваного акта
державного чи іншого органу), якщо між
сторонами у зв'язку з цим не залишилось
неврегульованих питань.

Таким чином, відповідно до пункту 1-1
частини першої ст. 80 ГПК України,
провадження у справі №911/1418/14 в частині
сплаченого основного боргу в розмірі 65
000,00 грн. належить припинити, у зв'язку
із відсутністю предмету спору.

Відповідно основна сума
заборгованості за поставлений товар
згідно вищевказаних спірних
видаткових накладних станом на день
розгляду справи становить 146080 грн. -
15000,00 грн. - 65 000,00 грн. = 66 080,00 грн.

За таких обставин вимога позивача про
стягнення з відповідача основної
заборгованості є обґрунтованою та
підлягає задоволенню в сумі 66 080,00 грн.

За таких обставин, повно та ґрунтовно
дослідивши наявні у справі докази,
перевіривши на відповідність закону та
дійсним обставинам справи розрахунки
позивача, суд вважає вимоги позивача
обґрунтованими, законними та такими, що
підлягають задоволенню. Суд приймає
рішення про стягнення з відповідача -
товариства з обмеженою
відповідальністю «Узинський цукровий
комбінат» на користь позивача -
товариства з обмеженою
відповідальністю «Авер-Тех» 66 080,00 грн.
заборгованості за поставлений товар
згідно спірних видаткових накладних
від 02.12.2013р. № АТ-1202001, від 05.12.2013р. №
АТ-1205001, від 12.12.2013р. № АТ-121002 та від
13.12.2013р. № АТ-1313001. В частині стягнення
основного боргу в сумі 65 000,00 грн. суд на
підставі пункту 1-1 частини першої ст. 80
ГПК України провадження у справі
припиняє.

Частиною другою статті 49 ГПК
передбачено, що в разі, коли спір виник
внаслідок неправильних дій сторони,
господарський суд має право покласти
на неї судовий збір незалежно від
результатів вирішення спору. Зазначена
норма виступає процесуальною санкцією,
яка застосовується господарським
судом незалежно від того, чи заявлялося
відповідне клопотання заінтересованою
стороною. Передбачені нею наслідки
можуть наставати в разі неправомірної
бездіяльності винної особи, яка не
вжила заходів до поновлення порушених
нею прав і законних інтересів іншої
особи (зокрема, ухилялася від
задоволення її заснованих на законі
вимог), що змусило останню звернутися
за судовим захистом. Зазначеної
правової позиції дотримується і Вищий
господарський суд України в пункті 4.7
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
21.02.2013р. №7 "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України". За
таких обставин, суд покладає на
відповідача відшкодування судового
збору позивачу в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
частиною 1 ст. 11, ст. 16, частиною 1 ст. 509,
ст. ст. 525, 526, частиною 1 ст. 530, ст. 610,
частиною 1 ст. 612, частиною 2 ст. 614,
частиною 2 ст. 625, ст. ст. 627, 629, 712
Цивільного кодексу України, частиною 1
ст. 173, пункту 2 частини 1 ст. 175, частиною 1
ст. 179, частиною 1 ст. 193 Господарського
кодексу України, ст. ст. 33, 49, 69, 75,
пунктом 1-1 частини першої ст. 80, ст. ст.
82-85 Господарського процесуального
кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов товариства з обмеженою
відповідальністю «Авер-Тех» до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Узинський цукровий
комбінат» задовольнити.

2. Стягнути з товариства з
обмеженою відповідальністю «Узинський
цукровий комбінат» (09161, Київська обл.,
Білоцерківський р-н, м. Узин, вул.
Маяковського, буд. 2, )

на користь товариства з обмеженою
відповідальністю «Авер-Тех» (04050, м.
Київ, вул. Пимоненка, буд. 13-Ж, )

66 080,00 грн. (шістдесят шість тисяч
вісімдесят гривень нуль копійок) боргу,

2 621,60 грн. (дві тисячі шістсот двадцять
одну гривню шістдесят копійок)
судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

3. Провадження у справі в частині
стягнення 65 000,00 грн. боргу припинити.

Дане рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга може бути подана
протягом десяти днів з дня підписання
рішення, оформленого відповідно до
статті 84 ГПК України.

Суддя
Конюх О.В.

Повний текст рішення підписано 25.06.2014р.