м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/9733/14 16.06.14

Суддя Отрош І.М., розглянувши справу

за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю "Кофе
Пост"доПублічного акціонерного
товариства "Брокбізнесбанк"
простягнення 615700 грн 71 коп.
Представники: від позивача:
Загоруйко А.С. - представник за
довіреністю б/н від 01.05.2014від
відповідача: не з'явивсяОБСТАВИНИ
СПРАВИ:

21.05.2014 до Господарського суду міста
Києва надійшла позовна заява
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Кофе Пост" з вимогами
до Публічного акціонерного товариства
"Брокбізнесбанк" про стягнення 615700 грн
71 коп. заборгованості за договором про
відкриття банківських рахунків та
здійснення розрахунково-касового
обслуговування № 4487/11 від
18.04.2011, в тому числі 579768 грн 23 коп. суми
основного боргу та 35932 грн 48 коп. пені.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що відповідач в
порушення норм чинного законодавства
України та укладеного між сторонами
договору про відкриття банківських
рахунків та здійснення
розрахунково-касового обслуговування
№ 4487/11 від 18.04.2011 не виконав взяті на
себе зобов'язання щодо виконання
платіжного доручення № 28 від
24.03.2014 на переказ коштів у сумі 573217 грн 34
коп., заяв про закриття поточних
рахунків № 00 та № 7001, та про
перерахування залишку коштів на
поточний рахунок у АТ «ПроКредит Банк»
№ 8041 (UAH, EUR, USD, RUB), а також
позивачем нараховано пеню за
невиконання зобов'язань за договором у
розмірі 35932 грн. 48 коп.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 26.05.2014 порушено провадження у
справі № 910/9733/14 та справу призначено до
розгляду на 16.06.2014.

11.06.2014 до відділу діловодства
Господарського суду міста Києва від
представника позивача надійшли
документи для долучення до матеріалів
справи та клопотання про витребування
доказів.

Представник відповідача у судове
засідання 16.06.2014 не з'явився, клопотання
про відкладення розгляду справи не
подав, вимоги суду не виконав, про
причини неявки суд не повідомив, хоча
про час та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином, що
підтверджується наявним в матеріалах
справи рекомендованим повідомленням
про вручення поштового відправлення №
010.

У судове засідання 16.06.2014 з'явився
представник позивача та надав
пояснення по суті справи, відповідно до
яких в повному обсязі підтримав
заявлені позовні вимоги та просить суд
їх задовольнити.

Зважаючи на достатність в матеріалах
справи доказів, необхідних для повного
та об'єктивного вирішення справи,
розгляд справи відбувається з
урахуванням положень ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України за наявними у справі
матеріалами.

У судовому засіданні 16.06.2014 було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши надані суду
докази, суд

ВСТАНОВИВ:

18.04.2011 між Публічним акціонерним
товариствм "Брокбізнесбанк" (банк за
договором) та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Кофе Пост" (клієнт за
договором) укладено договір про
відкриття банківських рахунків та
здійснення розрахунково-касового
обслуговування № 4487/11, відповідно до
умов якого банк відкрив клієнту
поточні рахунки та здійснює їх
розрахунково-касове обслуговування
відповідно до чинного законодавства
України, нормативно-правових актів
Національного банку України та умов
цього договору.

У відповідності до пункту 1.2 договору
протягом дії даного договору клієнт
має право звернутись до банку із
заявами про відкриття рахунків у
національній валюті, іноземних
валютах, банківських металах, при цьому
для відкриття таких рахунків клієнт
зобов'язаний надати банку заяву про
відкриття рахунку та документи, що
передбачені чинним законодавством
України та нормативно-правовими актами
Національного банку України.

Відповідно положень розділу 2 договору
операції за рахунками здійснюються
банком у межах залишку коштів на
початок операційного дня з урахуванням
поточних надходжень коштів на рахунок
протягом операційного дня.
Розрахунково-касові документи клієнта
в національній валюті банк приймає та
виконує в день їх надходження за умови
за умови, що вони були надані протягом
операційного часу (з 9-00 до 16-00).
Документи, які надійшли після
операційного часу, виконуються банком
не пізніше наступного робочого дня.
Платіжні доручення в іноземній валюті
виконуються банком не пізніше третього
робочого дня банку після їх
надходження.

Згідно з пунктом 3.1.3 договору банк
зобов'язаний своєчасно здійснювати
розрахункові та касові операції
відповідно до чинного законодавства
України, нормативно-правових актів
Національного банку України та
внутрішніх документів банку.

У відповідності до положення пунктів
4.2.1 та 4.2.2. договору клієнт має право
самостійно розпоряджатися коштами на
своєму рахунку з дотриманням вимог
чинного законодавства України, крім
випадків примусового списання коштів,
а також отримувати готівкові кошти у
межах напередодні наданої заявки на
отримання готівки і за умови наявності
коштів на рахунку.

Дослідивши зміст укладеного договору,
суд дійшов до висновку, що даний
правочин за своєю правовою природою є
договором банківського рахунка.

Відповідно до частини 1 статті 1066
Цивільного кодексу України за
договором банківського рахунка банк
зобов'язується приймати і зараховувати
на рахунок, відкритий клієнтові
(володільцеві рахунка), грошові кошти,
що йому надходять, виконувати
розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком.

Нормами частини 1, 3 статті 1075
Цивільного кодексу України
встановлено, що договір банківського
рахунка розривається за заявою клієнта
у будь-який час. Залишок грошових
коштів на рахунку видається клієнтові
або за його вказівкою перераховується
на інший рахунок в строки і в порядку,
встановлені банківськими правилами.

Статтею 51 Закону України "Про банки і
банківську діяльність" визначено, що
банківські розрахунки проводяться у
готівковій та безготівковій формах
згідно із правилами, встановленими
нормативно-правовими актами
Національного банку України;
безготівкові розрахунки проводяться
на підставі розрахункових документів
на паперових носіях чи в електронному
вигляді.

Відповідно до п.1.15 Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті, затвердженої
Постановою Правління НБУ від 21 січня
2004р. № 22, зареєстровано в Міністерстві
юстиції України 29 березня 2004р. за №
377/8976, доручення платників про списання
коштів зі своїх рахунків і зарахування
коштів на рахунки отримувачів банки
здійснюють у термін, установлений
законодавством України.

Пунктом 8.1. ст. 8 Закону України "Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні", та п. 2.19 вищезазначеної
Інструкції встановлено, що
розрахункові документи, що надійшли до
банку протягом операційного часу, банк
виконує в день їх надходження.
Розрахункові документи, що надійшли
після операційного часу, банк виконує
наступного операційного дня. Банк і
клієнт мають право, ураховуючи
встановлені законодавством строки
проведення переказу, передбачити в
договорі банківського рахунку інші,
ніж встановлені в абзаці першому цього
пункту, строки виконання розрахункових
документів клієнта. Порядок виконання
таких документів визначається
договором між банком і клієнтом та
внутрішніми правилами банку.

Пунктом 8.4. ст. 8 Закону України "Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні" встановлено, що
міжбанківський переказ виконується в
строк до трьох операційних днів.

Судом встановлено, та не спростовано
сторонами, що відповідно до довідки
Публічного акціонерного товариства
"Брокбізнесбанк" від 22.04.2014 вих. № 1255д-046
відповідачем були відкриті позивачу
рахунки № 00 в національній
валюті, № 7001 в іноземній валюті
(євро) та № 7001 в іноземній валюті
(російський рубль).

Як встановлено судом, Товариство з
обмеженою відповідальністю "Кофе Пост"
звернулося до Публічного акціонерного
товариства "Брокбізнесбанк" з
платіжним дорученням № 28 від 24.03.2014 про
перерахування 573217 грн 34 коп. з рахунку
№ 00 на рахунок Товариства з
обмеженою відповідальністю "Кофе Пост"
№ 8041, відкритий в АТ «Прокредит
Банк» (м. Київ), проте зазначене
платіжне доручення було повернуто
банком без виконання у зв'язку із
введенням тимчасової адміністрації та
віднесення АТ «Брокбізнесбанк» до
категорії неплатоспроможних.

Судом встановлено, що на момент
звернення до банку з платіжним
дорученням № 28 від 24.03.2014 на рахунках №
00 та № 7001 (євро) позивача
була наявна сума коштів у розмірі 573217
грн 34 коп. та відповідно у розмірі 510, 50
євро, що підтверджується наявними в
матеріалах справи копіями виписки з
рахунків позивача станом на 24.03.2014 та
довідки Публічного акціонерного
товариства "Брокбізнесбанк" від 22.04.2014
вих. № 1255д-046.

Відповідно до супровідного листа від
24.03.2014 № 04/03 позивачем було направлено
відповідачу заяви про закриття
поточних рахунків № 00 та №
7001, повідомлення про закриття
рахунку в гривні та в євро, а також
вимогу про перерахування залишку
коштів на поточний рахунок у АТ
«ПроКредит Банк» № 8041 (UAH, EUR, USD, RUB).

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді у судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
вимоги позивача не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що Виконавчою
дирекцією Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб 28.02.2014 прийнято рішення №
9 про виведення з ринку та здійснення
тимчасової адміністрації, відповідно
до якого на підставі постанови
Правління Національного банку України
від 28 лютого 2014 року №107 «Про
віднесення Публічного акціонерного
товариства «Брокбізнесбанк» до
категорії неплатоспроможних»,
керуючись пунктом 2 частини 5 статті 12
та статтею 34 Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб" вирішила розпочати процедуру
виведення Публічного акціонерного
товариства «Брокбізнесбанк» з ринку та
запровадити в ньому тимчасову
адміністрацію з 03.03.2014 по 02.06.2014.

Крім того, відповідно до Постанови
Правління Національного банку України
від 10.06.2014 № 339 «Про відкликання
банківської ліцензії та ліквідацію
Публічного акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк» виконавчою дирекцією
Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від
11.06.2014 № 45 про початок здійснення
процедури ліквідації Публічного
акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк» та призначення
уповноваженої особи Фонду на
ліквідацію Публічного акціонерного
товариства «Брокбізнесбанк».

Відтак, станом на момент звернення
позивача з даним позовом до суду у
відповідача була запроваджена
тимчасова адміністрація, а на момент
вирішення спору у нього було
відкликано банківську ліцензію та
розпочато процедуру ліквідації.

У відповідності до частини 1 статті 1074
Цивільного кодексу України (із змінами
і доповненнями, внесеними згідно із
законами України від 18.05.2010 № 2258-VI, від
04.11.2010 № 2677-VI) обмеження прав клієнта
щодо розпоряджання грошовими коштами,
що знаходяться на його рахунку, не
допускається, крім випадків обмеження
права розпоряджання рахунком за
рішенням суду або в інших випадках,
встановлених законом, а також у разі
зупинення фінансових операцій, які
можуть бути пов'язані з легалізацією
(відмиванням) доходів, одержаних
злочинним шляхом, або фінансуванням
тероризму, передбачених законом.

Отже, починаючи з 09.03.2011 (дата набрання
чинності Законом України від 04.11.2010 №
2677-VI) випадки обмеження прав клієнта
щодо розпоряджання грошовими коштами,
що знаходяться на його рахунку, можуть
бути передбачені в спеціальному
законі.

Процедура щодо виведення
неплатоспроможних банків з ринку і
ліквідації банків врегульована
Законом України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб",
який є спеціальним законом у даних
правовідносинах.

Пунктом 16 статті 2 Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб" встановлено, що тимчасова
адміністрація - процедура виведення
банку з ринку, що запроваджується
Фондом стосовно неплатоспроможного
банку в порядку, встановленому цим
Законом, а відповідно до пункту 6 статті
2 Закону ліквідація банку - це процедура
припинення банку як юридичної особи
відповідно до законодавства.

Відтак, у спорах пов'язаних з
виконанням банком, у якому введена
тимчасова адміністрація чи почата
процедура його ліквідації, своїх
зобов'язань перед його кредиторами,
норми Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб" є
спеціальними, а даний Закон є
пріоритетним відносно інших
законодавчих актів України у цих
правовідносинах.

Виходячи зі суті (змісту) та згідно з
частиною 2 статті 1 Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб" метою цього Закону є захист прав і
законних інтересів вкладників банків,
зміцнення довіри до банківської
системи України, стимулювання
залучення коштів у банківську систему
України, забезпечення ефективної
процедури виведення неплатоспроможних
банків з ринку та ліквідації банків.

Нормами статті 36 Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб" врегульовані наслідки
запровадження тимчасової
адміністрації.

Так, відповідно до пункту 1 частини 5
статті 36 Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб"
під час тимчасової адміністрації не
здійснюється задоволення вимог
вкладників та інших кредиторів банку.

Судом враховано, що пунктом 1 частини 6
статті 36 Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб"
передбачено, що обмеження, встановлене
пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не
поширюється на зобов'язання банку щодо
виплати коштів за вкладами вкладників
за договорами, строк яких закінчився,
та за договорами банківського рахунку
вкладників. Зазначені виплати
здійснюються в межах суми
відшкодування, що гарантується Фондом.

Однак, згідно з пунктом 4 частини 1
статті 2 Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб" у
цьому Законі термін "вкладник"
вживається у значені "фізична особа
(крім фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності), яка
уклала або на користь якої укладено
договір банківського вкладу (депозиту),
банківського рахунку або яка є
власником іменного депозитного
сертифіката".

Відтак, враховуючи дану норму, фізичні
особи - суб'єкти підприємницької
діяльності та юридичні особи не
підпадають під визначення поняття
"вкладник" у розумінні вищевказаного
Закону. Тому, на них не поширюється
виняток з обмеження встановленого
пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону
України "Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб".

Визначення терміну "кредитор банку"
міститься у статті 2 Закону України "Про
банки і банківську діяльність", та під
яким розуміється - юридична або фізична
особа, яка має документально
підтверджені вимоги до боржника щодо
його майнових зобов'язань.

Виходячи з положень частини 1 статті 1066
Цивільного кодексу України, за
договором банківського рахунка банк,
зокрема, зобов'язується виконувати
розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком.

За змістом пункту 1.24 статті 1 Закону
України "Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні" переказ
коштів - рух певної суми коштів з метою
її зарахування на рахунок отримувача
або видачі йому у готівковій формі.
Ініціатор та отримувач можуть бути
однією і тією ж особою.

Отже, враховуючи вище наведені
положення, та, зокрема, положення
статей 177, 190, 509 Цивільного кодексу
України, зобов'язання щодо переказу
коштів, в тому числі у зв'язку із
закриттям рахунку, з рахунку позивача,
відкритому у відповідача, на його
рахунок в іншому банку чи на рахунок
контрагента позивача є майновим
зобов'язанням.

Відтак, виходячи з аналізу
вищенаведених положень, позивач є
кредитором банку на якого поширюються
обмеження встановлені пунктом 1
частини 5 статті 36 Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб", і тому не можуть бути задоволені
його вимоги до відповідача від часу
запровадження у останньому тимчасової
адміністрації.

Розглядаючи спір по суті, судом
враховано, що відповідно до пункту 3
частини 2 статті 37 Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб" уповноважена особа Фонду має
право продовжувати, обмежувати або
припиняти здійснення банком будь-яких
операцій.

У матеріалах справи відсутні докази
про те, що уповноважена особа Фонду
дала дозвіл на продовження виконання
відповідачем спірного платіжного
доручення позивача та заяв про
перерахування залишку коштів на
рахунках.

Крім того, виходячи зі змісту статей 39,
40, 49, 52 Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб"
під час тимчасової адміністрації
складається план врегулювання (рішення
Фонду, що визначає спосіб, економічне
обґрунтування, строки та умови
виведення неплатоспроможного банку з
ринку) у якому визначаються заходи щодо
виведення неплатоспроможного банку з
ринку в один із способів передбачених у
частині 2 статі 39 даного Закону. Фонд
складає реєстр активів і зобов'язань,
які підлягають відчуженню. Під час
відчуження зобов'язань Фонд має
забезпечити неупереджене ставлення до
всіх кредиторів неплатоспроможного
банку, дотримуючись черговості,
передбаченої статтею 52 цього Закону,
при цьому зобов'язання банку за
вкладами фізичних осіб, гарантованими
Фондом, мають найвищий пріоритет і не
можуть бути відчужені частково. Під час
ліквідації банку уповноважена особа
Фонду не має права здійснювати
задоволення вимог кредиторів до
затвердження реєстру акцептованих
вимог кредиторів, за виключенням
погашення за погодженням з виконавчою
дирекцією Фонду вимог за правочинами,
що забезпечують проведення
ліквідаційної процедури. Кошти,
одержані в результаті ліквідації та
реалізації майна банку, спрямовуються
уповноваженою особою Фонду на
задоволення вимог кредиторів у
черговості передбаченій статтею 52
даного Закону. Вимоги кожної наступної
черги задовольняються в міру
надходження коштів від реалізації
майна банку після повного задоволення
вимог попередньої черги. Таким чином,
після запровадження у банку тимчасової
адміністрації (з метою виведення цього
банку з ринку) та переходу до процедури
ліквідації банку, задоволення вимог
кредиторів відбувається у особливому,
передбаченому зазначеним спеціальним
Законом порядку з дотриманням
принципів черговості, передбаченої
статтею 52 цього Закону, та виходячи з
того, що найвищий пріоритет мають
зобов'язання банку за вкладами
фізичних осіб, гарантованими Фондом.

Згідно з частиною 1 статті 33
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Статтею 34 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи вищезазначене, вимоги
позивача про стягнення з відповідача
579768 грн 23 коп. не підлягають
задоволенню. При цьому суд звертає
увагу позивача на те, що позивач може
захистити свої майнові права за
договором банківського рахунку в
порядку передбаченому Законом України
"Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб".

Крім того, у зв'язку з неналежним
виконанням грошових зобов'язань за
договором про відкриття банківських
рахунків та здійснення
розрахунково-касового обслуговування
№ 4487/11 від 18.04.2011 позивач
нарахував відповідачу пеню за
несвоєчасне виконання зобов'язань за
договором у розмірі 35932 грн 48 коп. за
період прострочення з 06.03.2014 по 06.05.2014
(відповідно до розрахунку пені,
доданому до позовної заяви).

Штрафними санкціями у Господарському
кодексі України визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання (частина 1 статті 230
Господарському кодексі України).

Згідно з частинами 1, 3 статті 549
Цивільного кодексу України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551
Цивільного кодексу України якщо
предметом неустойки є грошова сума, її
розмір встановлюється договором або
актом цивільного законодавства. Розмір
неустойки, встановлений законом, може
бути збільшений у договорі. Сторони
можуть домовитися про зменшення
розміру неустойки, встановленого актом
цивільного законодавства, крім
випадків, передбачених законом.

Згідно з пунктом 7.2. договору за
несвоєчасне списання чи зарахування
банком грошових коштів за дорученням
клієнта, банк сплачує клієнту пеню у
розмірі 0,1 відсотка від суми переказу
за кожен день прострочення, але не
більше 10 відсотків від суми переказу.

Відповідно до норм частини 5 статті 36
Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб"
під час тимчасової адміністрації не
здійснюється: задоволення вимог
вкладників та інших кредиторів банку;
примусове стягнення коштів та майна
банку, звернення стягнення на майно
банку, накладення арешту на кошти та
майно банку; нарахування неустойки
(штрафів, пені), інших фінансових
(економічних) санкцій за невиконання чи
неналежне виконання зобов'язань перед
кредиторами та зобов'язань щодо сплати
податків і зборів (обов'язкових
платежів); зарахування зустрічних
однорідних вимог, якщо це може
призвести до порушення порядку
погашення вимог кредиторів,
встановленого цим Законом.

З огляду на вищенаведене та враховуючи
введення у відповідача тимчасової
адміністрації з 03.03.2014 по 02.06.2014, вимоги
позивача про стягнення з відповідача
пені у розмірі 35932 грн 48 коп.,
нарахованої за період прострочення з
06.03.2014 по 06.05.2014, не підлягають
задоволенню.

11.06.2014 до відділу діловодства
Господарського суду міста Києва від
представника позивача надійшло
клопотання про витребування доказів.
Розглянувши зазначене клопотання, суд
прийшов до висновку про відмову у його
задоволенні, у зв'язку з тим, що
обставини, які можуть бути
підтверджені витребуваними доказами,
не входять до предмету доказування у
справі.

Відповідно до статті 44 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати складаються з судового збору,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його
сплати, повернення і звільнення від
сплати встановлюються законом.

Згідно з частиною 1 статті 49
Господарського процесуального кодексу
України судовий збір покладається: у
спорах, що виникають при укладанні,
зміні та розірванні договорів, - на
сторону, яка безпідставно ухиляється
від прийняття пропозицій іншої
сторони, або на обидві сторони, якщо
господарським судом відхилено частину
пропозицій кожної із сторін; у спорах,
що виникають при виконанні договорів
та з інших підстав, - на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.
44, ч. 1 ст. 49, ст. 75, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85
Господарського процесуального кодексу
України рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Київського
апеляційного господарського суду
шляхом подання, протягом 10 днів з дня
складання повного рішення, апеляційної
скарги через Господарський суд міста
Києва.

Повне рішення складено: 23.06.2014

Суддя
І.М. Отрош