КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" червня 2014 р. Справа№ 910/25130/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Алданової С.О.

Дикунської С.Я.

при секретарі: Ставицькій Т.Б.

за участю представників:

від позивача: Павлюченко Л.О.,
представник за довіреністю №б/н від
12.12.2013р.;

від відповідача: не з'явився;

Розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Чумацький шлях»

на рішення Господарського міста Києва
від 18.03.2014р. (підписано- 25.03.2014
р.)

у справі №910/25130/13 (суддя: Бондаренко
Г.П.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Білоцерківський
молочний комбінат»

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Чумацький шлях»
про стягнення 50 174,17 грн.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2013 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «Білоцерківський
молочний комбінат» (далі - позивач)
звернулося до Господарського суду
міста Києва з позовною заявою до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Чумацький шлях»
(далі - відповідач) про стягнення 50
174,17грн. за Договором поставки №25 від
02.01.2013р., з яких 49 390,39грн. основного
боргу та 783,78грн. пені.

Позовні вимоги були мотивовані
неналежним виконанням відповідачем
своїх зобов'язань за укладеним між
сторонами Договором поставки №25 від
02.01.2013р. в частині повної та своєчасної
оплати вартості поставленого в період
з 17.09.2013 року по 25.10.2013 року товару на
суму 49390,39грн. В зв'язку з простроченням
виконання зобов'язання щодо оплати за
Договором №25 від 02.01.2013р., позивач
просив суд стягнути з відповідача
нараховану кредитором пеню у сумі
783,78грн.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 26.12.2013р. позовну заяву
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Білоцерківський
молочний комбінат» прийнято до
провадження та порушено провадження у
справі №910/25130/13.

Відповідач заперечував проти позову з
підстав недоведеності факту поставки
йому товару, адже , на його думку,
видаткові накладні, якими позивач
підтверджує свої позовні вимоги
,підписані невстановленими особами, а у
вказаних накладних не зазначено
прізвищ осіб, що отримали товар, їх
довіреності та інші докази того, що
вони були уповноважені на отримання
товарів Товариством обмеженою
відповідальністю «Білоцерківський
молочний комбінат».

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 18.03.2014р. у справі №910/25130/13
(суддя - Бондаренко Г.П.) позовні вимоги
задоволено повністю. Стягнуто з
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Чумацький шлях» на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Білоцерківський
молочний комбінат» 49390,39грн. основного
боргу, 783,78грн. пені та судовий збір у
розмірі 1720,50грн.

За оцінкою місцевого господарського
суду, обов'язок в частині повної сплати
платежів у розмірі 49390,39грн. у
відповідача виник на підставі
чинного Договору поставки №25 від
02.01.2013р., а тому, врахувавши відсутність
доказів погашення основного боргу на
суму 49390,39грн., господарський суд визнав
позов обгрунтованим у заявленому
розмірі та задовольнив його.

Невиконання відповідачем взятих на
себе зобов'язань, на думку
господарського суду, мало наслідком
стягнення пені у розмірі 783,78грн. за
загальний період прострочення з
11.10.2013р. по 12.12.2013р. за розрахунком
позивача, який визнаний судом вірним.

Не погоджуючись з висновками та
мотивами судового рішення, Товариство
з обмеженою відповідальністю
«Чумацький шлях» звернулося до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просило скасувати
рішення Господарського суду міста
Києва від 18.03.2014р. у даній справі та
прийняти новий судовий акт про відмову
у задоволенні позовних вимог у повному
обсязі.

У доводах апеляційного оскарження
відповідач посилався на неповне
дослідження судом обставин справи, що
мають значення для справи, при
неправильному застосуванню норм
матеріального та процесуального права.

На думку скаржника, місцевим
господарським судом при вирішенні
питання щодо стягнення боргу з
відповідача за Договором поставки №25
від 02.01.2013р. повинно було бути враховане
те, що видаткові накладні, які додані
позивачем, не містять відмітки із
зазначенням посади та прізвища особи,
відповідальної за здійснення
господарської операції, тобто
підписані невстановленими особами,
відсутнє також посилання і на
довіреності. Таким чином, вказував
апелянт, що судом першої інстанції
неправомірно не застосовані приписи
пункту 11 Інструкції про порядок
приймання продукції
виробничо-технічного призначення і
товарів народного споживання по
кількості, затвердженої постановою
Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР
від 15.06.1965р. №П-6, пункту 2 Інструкції про
порядок реєстрації виданих, повернутих
та використаних довіреностей на
отримання цінностей, затвердженої
наказом Міністерства фінансів України
від 16.05.1996р. №99, оскільки без
довіреності неможливо встановити чи
дійсно уповноважений представник
підприємства приймав товар від
постачальника. Також, відповідач
посилався і на те, що акт звірки не може
вважатись належним доказом наявності
заборгованості у відповідача перед
позивачем, оскільки вказані акти
підписані невстановленими особами, у
них не зазначені посада та прізвища
осіб, що його підписували з боку
відповідача, або інші докази того, що
вказані особи уповноважені на
складання цих актів, в актах не вказане
місце їх складання. Зазначивши в
сукупності вище обставини, відповідач
вважає, що дані обставини свідчать про
те, що факт поставки товару відповідачу
не доведено.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями, апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Чумацький шлях»
передано на розгляд судді Київського
апеляційного господарського суду
Кропивній Л.В.

Розпорядженням Заступника Голови
Київського апеляційного
господарського суду від 25.04.2014р. для
розгляду апеляційної скарги у справі
№910/25130/13 сформовано колегію суддів у
складі: головуючого судді: Кропивної
Л.В., суддів: Алданова С.О., Дикунська С.Я.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 25.04.2014р.
(головуючий суддя - Кропивна Л.В.
(доповідач), судді: Алданова С.О.,
Дикунська С.Я.) апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Чумацький шлях» у
справі №910/25130/13 прийнято до
провадження та її судовий розгляд
призначено на 27.05.2014р.

14.05.2014р. до Київського апеляційного
господарського суду від позивача
надійшов відзив на апеляційну скаргу, в
якому останній просив суд залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
рішення суду першої інстанції - без
змін. Позивач, обґрунтовуючи свої
заперечення, зазначав, що покупець ,
порушуючи вимоги Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» ,Положення «Про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку» затверджене
наказом Мінфіну №88 від 24.05.1995р., та п. 2.5.
та п. 2.7. Договору , підписував
видаткові накладні без зазначення
прізвища осіб, що отримували товар, та
не надавав довіреності на осіб ,
відповідальних за отримання товару.
Щодо тверджень скаржника про
неналежність такого доказу як акт
звірки, оскільки в ньому відсутнє
прізвище особи, яка його підписала,
позивач вказував, що згідно п. 6.5.
Договору саме на відповідача лежить
обов'язок щодо оформлення, направлення,
підписання акту звірки
взаєморозрахунків.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 27.05.2014р. у
вказаній справі розгляд апеляційної
скарги було відкладено на 17.06.2014р. у
зв'язку з неявкою представника
відповідача.

У судове засідання 17.06.2014р.
представники відповідача не з'явились.

З матеріалів справи вбачається, що
ухвалу Київського апеляційного
господарського суду від 25.04.2014р. про
порушення провадження у справі було
направлено судом апеляційної
інстанції Товариству з обмеженою
відповідальністю «Чумацький шлях»
(відповідачу) на юридичну адресу: 03151, м.
Київ, вул. Мішина, 3, яка зазначена у
Витягу з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців серії АД №421579 від
13.02.2014р. (а.с.114-115, т. 1), у позовній заяві
та і в апеляційній скарзі. Згідно
довідки про причини повернення, що
міститься на конверті, в якому
повернулась ухвала Київського
апеляційного господарського суду від
25.04.2014р. значиться відмітка - за
закінченням встановленого строку
зберігання.

Відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 ГПК.

Крім того, відповідно до п. 3.9.1.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26
грудня 2011 року N 18 «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» за змістом
зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, відповідач був належним
чином повідомлений судом апеляційної
інстанції про час та місце розгляду
справи, проте останній своїми
процесуальними правами на участь у
судовому засіданні не скористався.

Відповідно до ч.3 ст.22 Господарського
процесуального кодексу України
сторони зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Крім того, статтею 77 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
відкладає в межах строків,
встановлених ст.69 цього Кодексу
розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом
та прерогативою суду, основною умовою
для якого є не відсутність у судовому
засіданні представників сторін, а
неможливість вирішення спору у
відповідному судовому засіданні.

Виходячи зі змісту ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України та
аналізу змісту позовних вимог по даній
справі, Київський апеляційний
господарський не бачить підстав для
чергового відкладення розгляду справи,
оскільки розгляд справи вже
відкладався та з урахуванням того, що
розгляд апеляційної скарги обмежений
процесуальними строками, зокрема ст. 102
Господарського процесуального кодексу
України, чергове відкладення
призводить лише до необґрунтованого
затягування розгляду даної справи.

Оскільки, всі учасники судового
процесу були належним чином
повідомлені про час та місце розгляду
апеляційної скарги, явка сторін не
визнавалася обов'язковою судом
апеляційної інстанції, а участь в
засіданні суду (як і інші права,
передбачені статті 22 ГПК України) є
правом, а не обов'язком сторони,
Київський апеляційний господарський
суд дійшов до висновку про можливість
розгляду апеляційної скарги по суті в
судовому засіданні 17.06.2014р. за
відсутності представників
відповідача.

У судовому засіданні 17.06.2014р.
представник позивача просив
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а оскаржуваний судовий
акт залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм чинного законодавства, Київський
апеляційний господарський суд вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.101 Господарського
процесуального кодексу (далі - ГПК)
України апеляційний господарський суд
не зв'язаний доводами апеляційної
скарги і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Як вірно встановлено місцевим
господарським судом та
підтверджується матеріалами справи,
02.01.2013 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Білоцерківський
молочний комбінат» (далі - позивач,
постачальник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Чумацький шлях» (далі - відповідач,
покупець) був укладений Договір
поставки №15 (далі - Договір), за умовами
якого постачальник зобов'язувався
поставляти та передавати у власність
покупця товари разом з
товаросупроводжувальною
документацією відповідно до наданих
покупцем замовлень, а покупець -
приймати такі, поставлені належним
чином, товари та оплачувати їх
вартість. Постачальник зобов'язується
поставляти покупцю товари за цінами й в
асортименті ,зазначеними у
Специфікації (п.1.1. Договору).

Відповідно до пункту 8.1. Договору, цей
договір набирає чинності з моменту
посвідчення його підписами та
печатками сторін та діє до 31 грудня 2013
року.

Згідно з пунктом 6.1. Договору загальна
ціна договору визначається шляхом
сумування вартості всіх поставок,
здійснених в рамках цього договору,
відображеної у відповідних накладних.

Відповідно до пункту 6.2 Договору
розрахунки за цим Договором у кожному
окремому випадку здійснюється у
безготівковій формі шляхом
банківського переказу необхідної суми
грошових коштів у національній валюті
України - гривні, на поточний рахунок
постачальника протягом 18
(вісімнадцяти) банківських днів з
моменту поставки. При цьому, моментом
поставки, у кожному окремому випадку, є
момент списання відповідної суми
грошових коштів з поточного рахунку
покупця.

Спір, як вірно встановлено судом першої
інстанції, виник внаслідок неповної та
несвоєчасної оплати вартості
поставленого відповідачу, як покупцю,
товару.

Задовольняючи вимоги про стягнення
боргу , місцевий господарський суд
виходив з того, що товар , проданий
відповідачу мав бути оплачений ним у
визначений Договором строк.

В обґрунтування доводів для
скасування судового рішення скаржник
посилався на ту обставину, що надані
позивачем видаткові накладні не
містять відомостей про місце їх
складання, посад та прізвищ осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції,у зв'язку з
чим не дають змоги ідентифікувати
осіб, які брали участь у здійсненні
господарської операції. Також,
позивачем не надана довіреність на
отримання товарно-матеріальних
цінностей від позивача, в той час, як
відповідач заперечував факт отримання
ним товару від позивача та
підписання видаткових накладних.

Колегія суддів вважає такі твердження
скаржника помилковими, з огляду на
таке.

Частина 1 ст.173 ГК України господарським
визнає зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

В силу ч.1 ст.509 ЦК України, зобов'язанням
є правовідношення, в якому одна
сторона (боржник) зобов'язана вчинити
на користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ст.265 ГК України за договором
поставки одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму. До відносин поставки, не
врегульованих цим Кодексом,
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України (далі ЦК
України) про договір купівлі-продажу.

В силу ст.629 ЦК України, договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.692 ЦК України
визначено, що покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Між тим, правовідношення, за яким
позивач передав товар відповідачу у
власність, підтвердженням чого є
документи, які оформлюють рух
товарно-матеріальних цінностей
(видаткові накладні), створило у
останнього зобов'язання оплатити
прийнятий товар в силу пункту 6.2.
Договору за ціною, яка була
зафіксована у видаткових накладних в
строк 18 банківських днів з дня поставки
товару.

З наявних у матеріалах справи належним
чином засвідчених копій видаткових
накладних (а.с. 20-72, т. 1) вбачається, що
позивач в період з 17.09.2013 року по 25.10.2013
року поставив, а відповідач отримав
товар на загальну суму 49390,39грн.

Вчинення сторонами дій, направлених на
досягнення юридичної цілі переходу
права власності на товар від
постачальника до покупця, складають
зміст правовідношення поставки.

Факт здійснення господарської
операції передачі товару
відповідачеві підтверджується
первинними бухгалтерськими
документами, які , як обґрунтовано
зазначено місцевим судом, повинні
відповідати вимогам Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні».

Саме підписання покупцем видаткової
накладної, яка є первинним обліковим
документом та фіксує факт здійснення
господарської операції і встановлення
договірних відносин, є підставою
виникнення обов'язку щодо здійснення
розрахунків за отриманий товар.

У відповідності до Пленуму ВГС України
від 23.03.2012 року № 6 рішення
господарського суду повинно
прийматися у цілковитій відповідності
з нормами матеріального та
процесуального права та фактичними
обставинами справи, з достовірністю
встановленими господарським судом,
тобто з'ясованими шляхом дослідження
та оцінки належних та допустимих
доказів у конкретній справі. Рішення
має ґрунтуватися на повному з'ясуванні:
чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
справі та якими доказами вони
підтверджуються, чи не виявлено в
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин, тощо.

Належність доказів - спроможність
фактичних даних містити інформацію
щодо обставин, що входять до предмета
доказування, слугувати аргументами
(посилками) у процесі встановлення
об'єктивної істини. При цьому питання
про належність доказів остаточно
вирішується судом.

Допустимість доказів означає, що у
випадках, передбачених нормами
матеріального права, певні обставини
повинні підтверджуватися певними
засобами доказування або певні
обставини не можуть підтверджуватися
певними засобами доказування.

Стаття 43 ГПК України закріплює
обов'язок суду оцінювати докази за
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Водночас, згідно листа Міністерства
фінансів України від 29.08.2005 №
31-04200-30/23-7454/6784 довіреність на отримання
цінностей, яка відповідно до пункту 8
Інструкції про порядок реєстрації
виданих, повернутих і використаних
довіреностей на одержання цінностей,
затвердженої наказом Міністерства
фінансів України № 99 від 16.05.1996,
видається на строк не більше 10 днів і є
первинним документом, що фіксує
рішення уповноваженої особи
(керівника) підприємства про
уповноваження конкретної фізичної
особи одержати для підприємства
визначені перелік та кількість
цінностей. Отже, довіреність не є
документом, що підтверджує факт
здійснення господарської операції -
передачі товару.

Відпуск матеріальних цінностей без
довіреності не може спростувати факт
передачі (поставки) товарів, а може
свідчити лише про порушення ведення
бухгалтерського обліку і тягнути за
собою відповідальність, передбачену
Кодексом України про адміністративні
правопорушення.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що в них відсутні докази
втрати, викрадення штампу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Чумацький шлях», відтиск якого
міститься на копіях видаткових
накладних, якими позивач обґрунтовує
свої вимоги. Разом з тим, за договором
Товариству з обмеженою
відповідальністю «Чумацький шлях»
були поставлені і інші товари, по іншим
видатковим накладним, поставка яких
була оплачена відповідачем, без
зауважень, щодо правильності
оформлення видаткових накладних.

Разом з тим, про належне виконання
позивачем своїх зобов'язань за
Договором поставки товару свідчить,
також, відсутність з боку відповідача
претензій та повідомлень про порушення
Постачальником умов договору, а
прийнявши товар без зауважень
покупець, в силу ст. 655 та ст. 692 ЦК
України, зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару.

Належне виконання постачальником
зобов'язань за Договором поставки №15
від 02.01.2013р. є підставою виникнення у
нього права на отримання вартості
поставленого товару, а у покупця -
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Чумацький шлях» -
зобов'язання сплатити поставлений йому
товар протягом 18 банківських днів з
моменту його поставки.

Утім, відповідач у 18 денний строк з
моменту його поставки позивачем, його
вартість не оплатив, внаслідок чого
заборгував 49390,39грн.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач скористався правом досудового
врегулювання спору шляхом надіслання
Претензії (вих. №ЮВ №22/13 від 03.12.2013р.) з
вимогою сплатити суму боргу та пеню
(а.с. 18, т.1), докази направлення якої
підтверджується копіями фіскального
чеку №8714 від 06.12.2013р. та
рекомендованого повідомлення про
вручення поштового відправлення
№368 (а.с. 19, т. 1), яка залишена
відповідачем без відповіді та
виконання.

З урахуванням наявних у справі і
наданих позивачем суду першої
інстанції банківських виписок, які
підтверджували оплати відповідачем
поставленого йому позивачем товару,
обґрунтованою колегія суддів
апеляційного суду визнає
заборгованість відповідача перед
позивачем в обсязі 49390,39грн. і тому
погоджується з висновком місцевого
господарського суду, який задовольнив
суму основного боргу.

З огляду на порушення відповідачем
строків внесення оплати за Договором,
позивач нарахував та просив стягнути
із відповідача суму пені за період з
11.10.2013р. по 12.12.2013р. у розмірі 783,78грн.

У відповідності до ст.610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом (ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

У зв'язку з неналежним виконанням
боржником грошових зобов'язань за
Договором, кредитор вправі
вимагати стягнення суми боргу та
передбачених договором пені.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу
України передбачено, що штрафними
санкціями у Господарському кодексі
України визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського
кодексу України штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором.

Пунктом 6 статті 232 ГК України
визначено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
№543/965-ВР від 22.11.1996 року, платники
грошових коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочення
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного
Закону.

Відповідно до пункту 7.4. договору, у
випадку несвоєчасної оплати
поставленого товару, відповідач
зобов'язаний сплатити позивачу пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла у період виникнення
заборгованості від суми
заборгованості за кожен день
прострочення платежу.

Перевіривши правильність виконаного
позивачем розрахунку заявлених до
стягнення пені та з врахуванням вимог
процесуального законодавства, судова
колегія погоджується із висновком
місцевого господарського суду про
обґрунтованість вимог щодо пені у
сумі 783,78грн., нарахованої за період з
11.10.2013р. по 12.12.2013р.

З огляду на наведене, судова колегія не
вбачає підстав для зміни або
скасування прийнятого судом першої
інстанції рішення у даній справі, у
зв'язку з чим апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а оскаржений
судовий акт - без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційних
скарг у зв'язку з відмовою в їх
задоволенні на підставі статті 49
Господарського процесуального кодексу
України покладаються на апелянта
(відповідача).

У судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частину постанови.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Чумацький шлях» на рішення
Господарського міста Києва від 18.03.2014р.
у справі №910/25130/13 залишити без
задоволення, а рішення Господарського
міста Києва від 18.03.2014р. у справі
№910/25130/13 - без змін.

2..Матеріали справи №910/25130/13 повернути
до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом 20 днів.

Головуючий суддя
Л.В. Кропивна

Судді
С.О. Алданова

С.Я. Дикунська