ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" червня 2014 р. Справа
№ 3/24/5022-309/2012(12/92-1651)

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії:

головуючого судді
Орищин Г.В.

суддів
Галушко Н.А.

Данко Л.С.

розглянув апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
"Універсал Банк" від 21.02.2014 р. б/н

на рішення господарського суду
Тернопільської області від 22.01.2014р.

у справі № 3/24/5022-309/2012(12/92-1651)

за позовом публічного акціонерного
товариства "Універсал Банк"

до відповідача-1 фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, м.Кременець,
Тернопільська обл.

відповідача-2 фізичної-особи
підприємця ОСОБА_3, м.Кременець,
Тернопільська обл.

про стягнення солідарно з суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної
особи ОСОБА_3 та з суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної
особи ОСОБА_2 1137980,79 грн. за кредитними
договорами шляхом звернення стягнення
на предмет іпотеки.

Представники сторін в судове засідання
не з'явились.

Рішенням господарського суду
Тернопільської області від 31.01.2013р.,
залишеним без змін постановою
Львівського апеляційного
господарського суду від 21.05.2013р.,
повністю відмовлено в задоволенні
первісного позову публічного
акціонерного товариства (надалі - ПАТ)
"Універсал Банк" до фізичної
особи-підприємця (надалі - ФОП) ОСОБА_2
та ФОП ОСОБА_3 про солідарне стягнення
заборгованості за кредитними
договорами; припинено провадження у
справі за зустрічним позовом ФОП
ОСОБА_2 про здійснення заліку взаємної
заборгованості; частково задоволено
зустрічний позов ФОП ОСОБА_3: визнано
недійсною додаткову угоду №2 від
13.04.2009р. до договору поруки № L11/445 - п від
29.10.2007р., а також визнано договір поруки
№ 11/445-п від 29.10.2007р. таким, що припинив
свою дію із 24.09.2008р. В решті зустрічних
позовних вимог ФОП ОСОБА_3 провадження
у справі припинено.

Постановою Вищого господарського суду
України від 26.09.2013р. рішення судів
попередніх інстанцій скасовані в
частині розгляду первісного позову ПАТ
"Універсал Банк" до ФОП ОСОБА_2 і справу
в цій частині передано на новий розгляд
місцевому суду (а.с. 219-226, том 3).

У своїй постанові суд касаційної
інстанції зазначив, що відмовляючи в
задоволенні первісного позову суди
попередніх інстанцій не враховували
того, що позивач звертався до
відповідача-1 з вимогою про дострокове
погашення кредиту у зв'язку із
неповерненням відповідачем-1 чергової
частини кредиту. Зважаючи на це, суди не
дали належної оцінки доказам, які
підтверджують цю обставину та не
з'ясували, чи мало місце прострочення
виконання зобов'язання позичальником
на момент пред'явлення банком вимоги
про дострокове повернення кредиту, а
відповідно, чи має останній вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів. Суд касаційної інстанції не
погодився із висновком судів, що
позичальник має право сплачувати
кредит в останній день строку дії
кредитних договорів та вказав на те, що
судами не було встановлено, чи є
додаткові угоди № 4 та 5 до генерального
договору №BL9199/К-1 укладеними, за умови,
що сторонами не було досягнуто згоди
щодо нових графіків погашення
кредитних договорів та чи вони можуть
породжувати будь-які правові наслідки
для сторін кредитних договорів та,
відповідно, не було надано правової
оцінки погодженим сторонами графікам
погашення кредитної заборгованості в
сумі 100000,00 дол. США та 105000,00 дол. США.
Крім того, суди не навели правового
обґрунтування і фактичних обставин
справи, з огляду на які ними були
відхилені доводи банку щодо
спростування висновків судового
експерта; судами не було належним чином
обґрунтовано правомірності здійснення
зарахування банком сплачених
позичальником коштів; суд першої
інстанції дійшов помилкового висновку
про неможливість прийняття заяви
позивача про зменшення позовних вимог
від 31.01.2013р.

Рішенням господарського суду
Тернопільської області від 22.01.2014р.у
справі №3/24/5022-309/2012(12/92-1651) (суддя
Стадник М.С.) частково задоволено
позовні вимоги ПАТ «Універсал Банк»,
стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь
позивача 39094,78 доларів США, що в
еквіваленті до офіційного курсу НБУ
складає 313262,85 грн. заборгованості за
кредитним договором №11/445-к і
додатковій угоді №BL9199/К-1. В
мотивувальній частині рішення суд
також зазначив про залишення без
розгляду позовних вимог в частині
стягнення з ФОП ОСОБА_2 заборгованості
в розмірі 338150,08 грн. Щодо солідарного
стягнення заборгованості з ФОП ОСОБА_3 -
в позові відмовлено (а.с. 198-203, том 4).

Приймаючи рішення, суд першої
інстанції виходив із того, що між
позивачем і відповідачем-1 було
укладено договір кредиту, до якого
згодом вносились зміни та укладались
додаткові угоди. На виконання вказаних
договорів позивач надав відповідачу
кредит в розмірі 105000,00 доларів США та
100000,00 доларів США. Проте, внаслідок
неналежного виконання відповідачем-1
своїх обов'язків щодо вчасної сплати
процентів за користування кредитом та
заявою позивача про дострокове
погашення кредиту, у ФОП ОСОБА_2 виник
обов'язок погасити існуючу
заборгованість. Стосовно відсутності в
додаткових угодах №4 та 5 графіків про
повернення позики, то, зважаючи на
узгоджений в генеральному договорі
строк виконання зобов'язань (01.09.2028р.),
немає підстав вважати додаткові угоди
недійсними чи неукладеними. При
вирішенні справи суд частково взяв до
уваги заяву позивача про зменшення
позовних вимог від 13.12.2013р., врахувавши
часткове погашення заборгованості
відповідачем-1 під час слухання справи,
проте залишив без розгляду вимогу про
стягнення донарахованих процентів за
кредитом станом на 26.11.2013р., вважаючи
таке донарахування зміною предмету
позову. Крім того, судом було
відмовлено у стягненні підвищених
процентів (у зв'язку з тим, що позивач не
навів належного правового
обґрунтування, яке б підтверджувало
підставність цієї вимоги позивача) та
пені (яка не заявлялась при поданні
позову).

Дане рішення оскаржив позивач,
оскільки вважає, що воно прийнято із
порушенням судом норм матеріального
права, у зв'язку з чим просить скасувати
його в частині залишення без розгляду
вимог про стягнення з ФОП ОСОБА_2
заборгованості в розмірі 338150,08 грн. та
прийняти рішення, яким стягнути
вказану суму. В обґрунтування своїх
вимог скаржник зазначив, зокрема, що
судом першої інстанції було зроблено
невірний висновок про неможливість
нарахування процентів за кредитними
договорами згідно заяви про зменшення
позовних вимог від 13.12.2013р. а також
неправомірно відмовлено в стягненні
підвищених відсотків і пені. На думку
скаржника, підвищена процентна ставка
підлягає застосуванню, оскільки така
прямо встановлена сторонами в
договорі. У зв'язку з наведеним, суд
першої інстанції безпідставно провів
зарахування 14923,18 доларів США,
сплачених відповідачем-1 за борг по
підвищеній процентній ставці, в
рахунок погашення основної
заборгованості за кредитом.

Не погоджуючись із апеляційною
скаргою, відповідач-1 подав до суду
відзив на апеляційну скаргу, в якому
просить оскаржуване рішення залишити
без змін, а апеляційну скаргу - без
задоволення. У відзиві відповідач-1
зазначив, зокрема, що суд правильно
застосував норми права, які регулюють
спірні правовідносини та вірно надав
оцінку заяві про зменшення позовних
вимог від 13.12.2013р.

Сторони явку повноважних
представників в судове засідання не
забезпечили, хоча належним чином були
повідомлені про час і місце розгляду
справи, що підтверджується поштовими
повідомленнями про вручення ухвали
суду від 14.02.2014р. за їхніми адресами (а.с.
213-215, том 4) та розпискою про
ознайомлення із датою та часом
поточного судового засідання (а.с. 244,
том 4).

Клопотання позивача від 06.06.2014р. про
відкладення розгляду справи у зв'язку з
неможливістю забезпечити явку
повноважного представника
відхиляється судовою колегією як
документально необґрунтоване.

Оскільки в справі достатньо матеріалів
для розгляду апеляційної скарги по
суті, судова колегія вважає за можливе
розглядати апеляційну скаргу без
представників сторін.

З матеріалів справи та апеляційної
скарги вбачається наступне:

29.10.2007р. між ПАТ "Банк Універсальний"
(надалі - банк) і ФОП ОСОБА_2 (надалі -
позичальник) було укладено кредитний
договір № 11/445-к (надалі - кредитний
договір № 11/445-к), за умовами якого ФОП
ОСОБА_2 надано в кредит 105000 доларів США
на строк до 26.10.2017р. під 11,5% річних з
обов'язком повернення його частинами
щомісячно згідно з погодженим
сторонами графіком (додаток №1), який є
невід'ємною частиною договору (а.с. 7-10,
том 1). 14.04.2008р. було укладено додаткову
угоду до кредитного договору №11/445-к,
якою сторони внесли зміни до порядку
погашення позичальником грошових
зобов'язань за договором та уточнено
порядок зміни відсоткової ставки (а.с.
11, том 1).

24.09.2008р. між банком та позичальником
було укладено додаткову угоду №2 до
кредитного договору № 11/445-к,
відповідно до якої текст договору
виклали у новій редакції та погодили,
що договір матиме назву "генеральний
договір про надання кредитних послуг
№BL9199" (надалі - генеральний договір
№BL9199) і, відповідно до якої банк
зобов'язався надати позичальнику
кредитні послуги у рамках ліміту 196000,00
дол.США, при цьому ліміт розраховується
в базовій валюті, якою є долар,
незалежно від валюти кредитування
(долар, гривня, швейцарські франки).
Умови і порядок надання, сума, строк і
порядок виконання зобов'язань, розмір
плати за кредитні послуги стосовно
кожної кредитної послуги в межах цього
договору оформляється додатковою
угодою до цього договору у формі
окремої індивідуальної угоди, що є
невід'ємною частиною цього договору
(а.с. 12-16, том 1).

Крім того, 24.09.2008р. сторони уклали
додаткову угоду №BL9199/К-1 до
генерального договору №BL9199/К-1, за
умовами якої погодили надання ФОП
ОСОБА_2 кредиту на суму 100000,00 доларів
США на строк з 01.10.2008р. до 01.09.2018р. під 16,5%
річних з обов'язком повернення його
частинами щомісячно (в останній
робочий день, що передує першому числу
кожного календарного місяця строку
кредитування) згідно з погодженим
сторонами графіком. Умовами вказаного
договору передбачено застосування
підвищеної процентної ставки 32,9% за
користування кредитними коштами понад
встановлені в договорі строки (а.с. 17-20
(зворот), том 1).

Тоді ж, 24.09.2008р., сторони уклали також
додаткову угоду №3 до генерального
договору № BL9199/К-1, за умовами якої
засвідчили, що банк на цей момент вже
надав позичальнику у користування
кредитні кошти в сумі 105000,00 доларів США,
які останній повинен повернути банку в
строк до 26.10.2017р. зі сплатою щомісячного
платежу (останній робочий день, що
передує першому числу кожного
календарного місяця строку
кредитування) згідно графіку погашення
заборгованості по кредиту (додатку №1
від 29.10.2007р.) та сплатою процентів в
розмірі 11,5% річних за користування
кредитними коштами (а.с. 20, том 1).

Факт отримання відповідачем-1
кредитних коштів підтверджується
копіями заяв про видачу готівки від
29.10.2007р. та 25.09.2008р., які наявні в
матеріалах справи і містять відмітки
про видачу/отримання коштів (а.с. 24-26,
том 1).

13.04.2009р. сторони уклали додаткові угоди
№4 та 5 до генерального договору №BL9199
(а.с. 21, 23, том 1), відповідно до яких
домовились про розміри і періоди
застосування процентних ставок:

1) по договору №11/445-к: з 10.05.2009р. - 12%; з
10.05.2010р. - 16,88%; з 10.05.2012р. - 15,25%.

2) по договору №BL9199/К1: з 01.05.2009р. - 12%; з
01.05.2010р. - 18,68%, підвищена процентна
ставка - 37,36%; з 01.05.2012р. - 16,45%, підвищена
процентна ставка - 32,9%.

Також сторони погодили, що одночасно з
підписанням додаткових угод сторонами
будуть підписані графіки погашення
кредиту на періоди з 01.05.2009р. до 30.04.2010р.,
з 01.05.2010р. до 30.04.2012р.та з 01.05.2012р. до кінця
дії кредитного договору. Графіки
погашення кредиту, попередньо
підписані та погоджені сторонами,
втрачають чинність з моменту
підписання цих додаткових угод.

З матеріалів справи вбачається, що
такий графік був підписаний сторонами
лише один - до додаткової годи №4 на
період з 01.05.2009р. по 30.04.2010р. (а.с. 21, 22, том
1). Відповідно до цього графіку,
сторонами було погоджено щомісячний
платіж по тілу кредиту на 12 місяців за
договором №BL9199/К1 в розмірі 0,00 дол. США.

Позичальник, в порушення умов
кредитних договорів, своїх зобов'язань
щодо сплати платежів за ними належним
чином не виконував, внаслідок чого в
нього перед банком виникла
заборгованість.

Вимогами від 16.07.2009р. №№602, 603, 604, 605 (а.с.
46-49, том 1) позивач повідомив
відповідача-1 та відповідача-2 (як
поручителя) про існуючу заборгованість
за кредитними договорами №BL9199/К-1 та
№11/445-к, просив її погасити у 30-ти денний
строк з моменту отримання вимог та
зазначив, що у випадку невиконання цих
вимог термін погашення кредиту буде
вважатись таким, що настав достроково
на 31 день з моменту отримання вимоги. Як
вбачається із копій повідомлень про
вручення вказаних вимог (а.с. 46-49, том 1,
зворот) всі вимоги були отримані
відповідачами 17.07.2009р.

Відповідач-1 вказаних вимог не виконав,
а після спливу 30-ти денного строку з
моменту отримання вимоги - не повернув
кредитних коштів та процентів,
внаслідок чого позивач звернувся
05.10.2010р. до суду із позовом про
стягнення з відповідачів 1548655,98 грн.
заборгованості (з яких 743625,68 грн.
заборгованості по кредиту, відсотках і
пені за кредитним договором №11/445-к та
805030,30 грн. заборгованості по кредиту,
відсотках та підвищених відсотках за
кредитним договором №BL9199/К1), шляхом
звернення стягнення на предмет іпотеки
за договором іпотеки від 29.10.2007р. -
нежитлове приміщення магазину "Хліб"
загальною площею 118,8кв.м. за адресою:
Тернопільська область, м.Кременець,
вул.Словацького, 3.

Заявою про уточнення позовних вимог
(отримана судом 26.10.2010р.) позивач
уточнив розмір заборгованості за
договором №BL9199/К1, який згідно його
розрахунку станом на 28.09.2010р. становив
394355,11 грн. (заборгованість по кредиту,
відсотках, підвищених відсотках/пені),
таким чином загальна сума до стягнення
становить 1137980,79 грн. (а.с. 57-58, том 1).

31.01.2013р. ПАТ "Універсал Банк" звернулося
до суду із заявою про зменшення
позовних вимог (внаслідок часткового
погашення відповідачем-1 суми боргу) та
про збільшення періоду стягнення
заборгованості за відсотками (станом
на 30.01.2013р.), в якій просило стягнути
солідарно з відповідачів
заборгованість у розмірі 1202934,56 грн.
(а.с. 64-68, том 3).

13.12.2013р. позивач звернувся із заявою
аналогічного характеру, в якій просив
стягнути солідарно з відповідачів
заборгованість по кредиту станом на
26.11.2013р. у розмірі 651412,93грн. (а.с. 61-68, том
4).

Судова колегія, розглянувши апеляційну
скаргу, вивчивши матеріали справи,
оцінивши наявні в ній докази, вважає, що
рішення суду слід частково скасувати,
виходячи з наступного:

Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено,
що до відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
глави 71 (договір позики), якщо інше не
встановлено цим параграфом і не
випливає із суті кредитного договору.

Згідно ст.ст. 1048, 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Позикодавець
має право на одержання від
позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором.

За надання кредитних послуг
позичальник сплачує банку плату за
кредитні послуги згідно умов
індивідуальних угод, якими може
встановлюватися підвищений розмір
процентної ставки за користування
кредитом за цим договором. Строк сплати
мінімального платежу по кредитним
лініям та процентів по кредитним
лініям плюс другий робочий день
кожного місяця, наступного за тим, за
який були нараховані банком такі
проценти та здійснюється така плата
відповідно до графіка погашення та у
відповідній черговості: 1)
проценти/пеня за користування
кредитними коштами понад встановлений
відповідною додатковою угодою строк; 2)
прострочені проценти; 3) строкові
проценти; 4) прострочена сума основного
боргу; 5) строкова сума основного боргу
(п.п.1.3,1.3.1-1.3.4,1.3.6 генерального договору
№BL9199).

У випадку перерахування грошових
коштів на погашення зобов'язань в
порушення черговості погашення, банк
самостійно перерозподіляє їх шляхом
проведення відповідних бухгалтерських
проводок (п.1.4 генерального договору
№BL9199).

Сторони погодили, що якщо одночасно
існує заборгованість за одним та/або
декількома кредитами та/або кредитною
лінією плюс, то у першу чергу за
вищевказаною черговістю здійснюється
погашення грошових зобов'язань
позичальника, які мають найдавнішу
дату утворення. Загальна сума наданих
кредитних послуг за всіма
індивідуальними угодами не може
перевищувати встановленого ліміту
договору незалежно від виду валюти
наданих кредитних послуг, а у разі
необхідності збільшення укладається
додаткова угода (п.п.1.1.5 - 1.1.6, 1.3.6
генерального договору №BL9199).

Пунктом 1.2.1 генерального договору №BL9199
встановлено, що позичальник повинен
виконати свої зобов'язання не пізніше
01.09.2028р.

Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема:
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом.

Відповідно до п.6.1 генерального
договору, у разі прострочення
виконання зобов'язань позичальником за
будь-якою з кредитних послуг банку та
порушення термінів погашення
зобов'язань, банк має право вимагати
дострокового повернення всієї наданої
йому суми кредиту та сплати плати за
кредит, змінивши при цьому терміни
повернення, про що повідомляє
рекомендованим листом позичальника.

При порушенні позичальником термінів
виконання будь-якого із своїх
зобов'язань, позичальник доручає банку,
починаючи з дати прострочення
виконання здійснювати на користь банку
договірне списання коштів із усіх
рахунків позичальника в національній
та/або іноземній валюті, а також
погоджено порядок такого списання (п.7.1
умов генерального договору).

Колегія суддів погоджується із
місцевим господарським судом, що
відсутність графіків про повернення
кредиту згідно додаткових угод №№ 4, 5
не є підставою для визнання цих
додаткових угод недійсними чи
неукладеними. Вказаний висновок вірно
обґрунтований тим, що строк повернення
тіла кредиту сторонами визначений в
генеральному договорі шляхом
встановлення граничного терміну
виконання зобов'язань не пізніше
01.09.2028р., а порядок сплати чергових
платежів достатнім чином
врегульований положеннями
генерального договору та
індивідуальних угод. Крім того, суд
звертає увагу на такі обставини: 1)
додаткові угоди №№4, 5 сторонами
виконувались - банк нараховував, а
позичальник сплачував відсотки
відповідно до порядку та з врахуванням
ставок, зазначених у цих угодах; 2)
попередні графіки погашення були
складені сторонами із застосуванням
інших процентних ставок, а тому не
можуть бути застосовані до відносин
між сторонами.

Як вірно було встановлено судом першої
інстанції, банк, на виконання умов
договорів, перерахував на поточний
рахунок позичальника кошти в сумі 205000,00
дол. США, проте останній своїх
зобов'язань перед позивачем не виконав
належним чином, допустивши
прострочення платежів по відсотках, що
підтверджується даними обліку
заборгованості по кредитних договорах,
який банк здійснював згідно його умов
та на відповідних позабалансових
рахунках (виписка про рух коштів по
рахунку відповідача-1, а.с.90-159, том 4).
Факт існування заборгованості станом
на момент звернення банку до
відповідачів із вимогами про погашення
заборгованості додатково
підтверджується і висновком судової
економічної експертизи.

Як було зазначено вище, за неналежне
виконання позичальником умов договору
(прострочення заборгованості по
відсотках строком більше 10-ти
календарних днів за будь-якою з
кредитних послуг), банк на підставі
п.7.1.3 кредитного договору №11/445-к та п.6.1
генерального договору №BL9199 від
24.09.2008р., направив позичальнику 16.07.2009р.
рекомендованою кореспонденцією вимоги
№602 та №604 про сплату простроченої
заборгованості по процентах в термін
протягом 30-днів з моменту їх отримання,
а у разі не виконання вимог, термін
повернення кредиту визнається банком
таким, що настав достроково на тридцять
перший день з моменту отримання вимог.
Вказані вимоги відповідач-1 отримав
17.07.2009р.

Таким чином, з моменту настання терміну
дострокового повернення кредиту
(17.08.2009р.), всі раніше встановлені
договорами терміни щодо виконання
грошового зобов'язання припинилися, в
силу договору та закону.

Як випливає з розрахунку
заборгованості за кредитним договором
№11/445-к, станом на момент подачі позову
позивач нарахував відповідачу-1
заборгованість в сумі 92988,00 дол. США, із
яких: 89306,36 дол.США тіла кредиту; 3581,51
дол.США відсотків (до 09.09.2008р.
застосовано ставку 11,50%, з 10.09.2008р. 15,25%, з
01.05.2009р. 12%); 100,21 дол.США пені (пеня згодом
відкоригована у розрахунку від 26.11.2013р.
та визначена в розмірі 97,37 дол.США).

Під час розгляду даної справи,
позичальник здійснив часткове
погашення заборгованості і 22.03.2011р. та
04.10.2012 р. перерахував: 1) 59324,65 дол.США, які
банк зарахував в оплату тіла кредиту
(49526,24 дол.США) та відсотків (9798,41
дол.США); 2) 34339,50 дол.США, які банк
зарахував в оплату тіла кредиту.

Разом з цим, під час розгляду справи
позивач продовжував нараховувати
проценти за кредитним договором
№11/445-к, розмір яких (з врахуванням
оплати від 22.03.2011р.) становить 25368,57 грн.

Приймаючи рішення, суд першої
інстанції здійснював перевірку
правомірності заявлених вимог про
стягнення відсотків по додатковій
угоді №BL9199/К-1 за період з 25.09.2008р. по
28.09.2010р. та по кредитному договору
№11/445-к від 29.10.2007р. за період з 29.10.2007р.
по 09.09.2009р.

Застосування вказаних періодів суд
обґрунтовував тим, що у своїй заяві від
13.12.2013р. позивач збільшив розрахунковий
період заявлених відсотків і визначив
їх станом на 26.11.2013р., змінивши тим самим
предмет позову. Тому до уваги слід
брати лише суми та періоди, зазначені в
позовній заяві та в заяві про уточнення
позовних вимог, яка була подана 26.10.2010р.
(тобто до початку розгляду справи по
суті).

Суд апеляційної інстанції з вказаним
висновком місцевого суду погодитись не
може зважаючи на таке. Право позивача
на зміну предмета або підстави позову
передбачене ч.4 ст.22 ГПК України може
бути реалізоване лише до початку
розгляду господарським судом справи по
суті. Разом з тим, цією ж статтею
передбачено право позивача до
прийняття рішення у справі збільшити
або зменшити розмір позовних вимог.

Пунктом 3.10 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від
26.12.2011р. №18 визначено, що під
збільшенням або зменшенням розміру
позовних вимог слід розуміти
відповідно збільшення або зменшення
кількісних показників за тією ж самою
вимогою, яку було заявлено в позовній
заяві. Зважаючи на вказані положення
законодавства а також на ту обставину,
що вимоги про стягнення процентів
заявлялись позивачем при поданні
позову та в заяві про уточнення
позовних вимог, поданій 26.10.2010р., тому
висновок суду першої інстанції про те,
що позивач, збільшивши розрахунковий
період заявлених відсотків, змінив
таким чином предмет позову - невірний.
Відповідно до своєї заяви від 13.12.2013р.
позивач лише здійснив перерахунок
заявлених сум станом на 26.11.2013р. Таким
чином, суд незаконно залишив без
розгляду позовні вимоги в частині
стягнення відсотків станом 26.11.2013р.

Зважаючи на наведене, заборгованість
по кредитному договору №11/445-к, з
урахуванням проведених 22.03.2011р. та
04.10.2012р. оплат, складає 30906,56 дол США (5440,62
дол.США тіла кредиту, 25368,57 дол.США
процентів та 97,37 дол. США пені).

Як випливає з розрахунку
заборгованості за додатковою угодою
№BL9199/К1, станом на момент подачі позову
позивач нарахував відповідачу-1
заборгованість в сумі 100691,72 дол. США
(96509,62 дол.США тіло кредиту, 4182,10 дол.США
відсотки), а згідно заяви про уточнення
позовних вимог станом на 28.09.2010р. - 49833,21
дол.США (47998,28 дол.США тіло кредиту, 707,74
дол.США відсотки, 1127,19 дол.США підвищені
відсотки/пеня).

З розрахунків банку, виписки з
особового рахунку позичальника станом
на 31.12.2010р. (а.с.95, 96, 140, том 4) випливає, що
з березня 2010р. строкові відсотки
позичальнику не нараховувалися,
заборгованість визнана банком
сумнівною згідно протоколу малого
кредитного комітету. Станом на
березень 2010р. розмір заборгованості за
процентами становила 9457,98 дол.США.

Разом з тим, за період з 01.04.2009р. по
13.04.2009р. та з 01.05.2010р. по 01.11.2010р. банком
було нараховано позичальнику
підвищені відсотки з розрахунку 32,9% та
37,36%, які становлять, відповідно, 1,53
дол.США та 16666,58 дол.США (а.с.67, том 4). Щодо
правомірності вимоги позивача про
стягнення підвищених процентів за
додатковою угодою №BL9199/К1, колегія
суддів вважає за необхідне зазначити
наступне.

Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України,
процентна ставка за кредитом може бути
фіксованою або змінюваною. Розмір
процентів, тип процентної ставки
(фіксована або змінювана) та порядок їх
сплати за кредитним договором
визначаються в договорі залежно від
кредитного ризику, наданого
забезпечення, попиту і пропозицій, які
склалися на кредитному ринку, строку
користування кредитом, розміру
облікової ставки та інших факторів.
Фіксована процентна ставка є незмінною
протягом усього строку кредитного
договору. Встановлений договором
розмір фіксованої процентної ставки не
може бути збільшено банком в
односторонньому порядку. Умова
договору щодо права банку змінювати
розмір фіксованої процентної ставки в
односторонньому порядку є нікчемною.

Частинами 4-5 вказаної статті
передбачено, що у разі застосування
змінюваної процентної ставки кредитор
самостійно, з визначеною у кредитному
договорі періодичністю, має право
збільшувати та зобов'язаний зменшувати
процентну ставку відповідно до умов і в
порядку, встановлених кредитним
договором. Кредитодавець зобов'язаний
письмово повідомити позичальника,
поручителя та інших зобов'язаних за
договором осіб про зміну процентної
ставки не пізніш як за 15 календарних
днів до дати, з якої
застосовуватиметься нова ставка. У
кредитному договорі встановлюється
порядок розрахунку змінюваної
процентної ставки із застосуванням
погодженого сторонами індексу. Порядок
розрахунку змінюваної процентної
ставки повинен дозволяти точно
визначити розмір процентної ставки за
кредитом на будь-який момент часу
протягом строку дії кредитного
договору. Кредитор не має права
змінювати встановлений кредитним
договором порядок розрахунку
змінюваної процентної ставки без згоди
позичальника. Крім того, частиною 5 цієї
статті встановлено низку вимог до
порядку нарахування змінюваної
процентної ставки (зокрема, до індексу,
який використовується при нарахуванні
такої ставки).

Таким чином, положення додаткової
угоди №BL9199/К1 про застосування
підвищеної процентної ставки не
відповідають змісту вказаної статті, а
з матеріалів справи не вбачається
факту повідомлення відповідача-1 про
зміну процентної ставки. Крім того,
застосування підвищеної процентної
ставки за умовами кредитного договору
має ознаки заходу відповідальності за
порушення зобов'язання, а не процентної
ставки за користування коштами.

Зважаючи на вищенаведене, колегія
суддів погоджується із висновком
місцевого суду про відсутність підстав
для застосування позивачем підвищеної
процентної ставки.

27.09.2010р. позичальником було проведено
оплату в розмірі 72313,44 дол. США, які банк
зарахував в оплату тіла кредиту (48511,34
дол.США), відсотків (8878,92 дол.США) та
підвищених відсотків (14923,18 дол.США).

Приймаючи до уваги, що банк не довів
правомірності застосування підвищених
відсотків, колегія суддів погоджується
із висновком суду першої інстанції про
можливість зарахування сплачених ФОП
ОСОБА_2 14923,18 доларів США для погашення
підвищених відсотків в рахунок
погашення заборгованості за тілом
кредиту по додатковій угоді №BL9199/К1
(47998,28 - 14923,18 = 33075,10 дол.США).

Разом з тим, невірним є висновок суду
про відсутність підстав для стягнення
270,83 дол.США пені, який суд обґрунтував
тим, що пеня не заявлялась при подачі
позову. Проте, як вбачається із
розрахунку до заяви про уточнення
позовних вимог, при визначенні
заборгованості за додатковою угодою
№BL9199/К1 позивач в спільній секції
таблиці обрахував розмір підвищених
відсотків та пені, з них - пеня
становила 1077,38 дол.США. Сума пені була
згодом відкоригована у розрахунку від
26.11.2013р. та визначена в розмірі 270,83
дол.США. Таким чином, вказаний висновок
місцевого господарського суду не
базується на матеріалах справи.

Отже, згідно додаткової угоди №BL9199/К1
стягненню підлягає 33924,99 дол.США (33075,10
дол.США тіла кредиту, 579,06 дол.США
відсотків та 270,83 дол.США пені).

Підсумовуючи вищенаведене, суд
апеляційної інстанції вважає, що в
загальному заборгованість за
кредитними договорами становить 64831,55
доларів США, які підлягають стягненню з
ФОП ОСОБА_2, що в еквіваленті до
офіційного курсу НБУ складає 518198,58 грн.
(799,3 грн. за 100 дол.США станом на 26.11.2013р.).

Відповідно до ст.ст. 33, 43 ГПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на наведене, вимоги
апеляційної скарги визнані судовою
колегією підставними та такими, що
підлягають до часткового задоволення,
а рішення суду першої інстанції -
прийнятим із невідповідністю
висновків у ньому обставинам справи та
з порушенням норм процесуального
права, у зв'язку з чим підлягає
частковому скасуванню відповідно до
ст.104 ГПК України.

В порядку ст.49 ГПК України, при
частковому скасуванні рішення суду
першої інстанції, судова колегія
здійснює новий розподіл судових
витрат. Пунктом 3.10 постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011р. №18 визначено, що згідно з
частиною третьою статті 55 ГПК ціну
позову вказує позивач. Отже, у разі
прийняття судом зміни (в бік збільшення
або зменшення) кількісних показників, у
яких виражається позовна вимога, має
місце нова ціна позову, виходячи з якої
й вирішується спір, - з обов'язковим
зазначенням про це як у вступній, так і
в описовій частині рішення. При цьому
питання щодо повернення зайво
сплаченої суми судового збору у зв'язку
із зменшенням позовних вимог
вирішується господарським судом на
загальних підставах і в порядку,
визначеному законодавством. Зважаючи
на це, позивачу підлягає поверненню
різниця в судовому зборі, виходячи із
первинної суми позову та суми позову
згідно останньої заяви про зменшення
позовних вимог.

Судовий збір за розгляд апеляційної
скарги слід покласти на позивача та
відповідача пропорційно до
задоволених вимог (2049,36 грн. слід
стягнути з відповідача-1, а 1332,14 грн.
залишити за позивачем). Зважаючи на те,
що при поданні апеляційної скарги
позивачем було надмірно сплачено 3132,63
грн. судового збору, вказана сума
підлягає поверненню позивачу в порядку
п.1 ч. 1 ст.7 Закону України «Про судовий
збір».

Враховуючи вищенаведене та керуючись
ст.ст. 99, 101, 103-105 ГПК України, Львівський
апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства "Універсал
Банк" задоволити частково.

Рішення господарського суду
господарського суду Тернопільської
області від 22.01.2014р. у справі
№3/24/5022-309/2012 (12/92-1651) скасувати в частині
залишення без розгляду позову про
стягнення з ФОП ОСОБА_2 338150,08 грн.

Викласти пункт 2 резолютивної частини
рішення в наступній редакції:

« 2. Стягнути з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь публічного акціонерного
товариства "Універсал Банк"
(вул.Автозаводська, 54/19, м.Київ,
ідентифікаційний код 21133352) 64831,55
доларів США, що в еквіваленті до
офіційного курсу НБУ складає 518198,58 грн.
заборгованості по кредитному договору
№11/445-к і додатковій угоді №BL9199/К-1 та
24505,22 грн. судових витрат. В решті позову
відмовити.»

Доповнити резолютивну частину рішення
пунктом 4 наступного змісту:

« 4. Повернути публічному акціонерному
товариству "Універсал Банк"
(вул.Автозаводська, 54/19, м.Київ,
ідентифікаційний код 21133352) 8972,43 грн.
зайво сплаченого державного мита за
подання позовної заяви (згідно
платіжного доручення №1780/41 від
09.09.2010р.).»

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь публічного
акціонерного товариства "Універсал
Банк" (вул.Автозаводська, 54/19, м.Київ,
ідентифікаційний код 21133352) 2049,36 грн.
судового збору за подання апеляційної
скарги на рішення суду.

Повернути публічному акціонерному
товариству "Універсал Банк"
(вул.Автозаводська, 54/19, м.Київ,
ідентифікаційний код 21133352) 3132,63 грн.
зайво сплаченого судового збору за
подання апеляційної скарги на рішення
суду (згідно платіжного доручення
№1780/23 від 21.02.2014р.).

Місцевому господарському суду видати
накази на виконання даної постанови.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Справу повернути в місцевий
господарський суд.

Повний текст постанови складений
27.06.2014р.

Головуючий суддя
Орищин Г.В.

суддя
Галушко Н.А.

суддя
Данко Л.С.