донецький апеляційний господарський
суд
Постанова

Іменем України

01.07.2014 справа №913/616/14

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

Головуючого:Діброви Г.І.суддівБойченка
К.І., Черноти Л.Ф. при секретарі
Романовій А.О. від
позивача:Загнітко Я.А. - за дов. №24-12/118-О
від 24.12.2013р.від відповідача:не з'явився;
від третьої особи 1:не з'явився;від
третьої особи 2:не з'явивсяРозглянув у
відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Державного
підприємства «АНТРАЦИТ», м. Антрацит
Луганської області на рішення
господарського суду Луганської
областівід15.05.2014 р.у справі№ 913/616/14
(суддя Фонова О.С.)за позовомДержавного
підприємства «Вугілля України», м.
Київдо відповідача Державного
підприємства «АНТРАЦИТ», м. Антрацит
Луганської областіза участю третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору, на стороні позивача
Публічного акціонерного товариства
«Дніпроенерго», м. Запоріжжяза
участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача Відкритого
акціонерного товариства «Центральна
збагачувальна фабрика
«Нагольчанська», смт. Дубівський
Луганської областіпростягнення 8 255
грн. 04 коп.ВСТАНОВИВ:

У 2014 році позивач, Державне
підприємство «Вугілля України», м.
Київ, звернувся з позовною заявою до
господарського суду Луганської
області до відповідача - Державного
підприємства «АНТРАЦИТ», м. Антрацит
Луганської області про стягнення 8 255
грн. 04 коп.

Ухвалою від 22.04.14 року господарський
суд Луганської області за власною
ініціативою, на підставі ст. 27
Господарського процесуального кодексу
України, залучив до участі у справі
третю особу, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
позивача - Публічне акціонерне
товариство «Дніпроенерго», м.
Запоріжжя та третю особу, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні відповідача -
Відкрите акціонерне товариство
«Центральна збагачувальна фабрика
«Нагольчанська», смт.
Дубівський Луганської області.

Рішенням господарського суду
Луганської області від 15.05.2014 р. позовні
вимоги Державного підприємства
«Вугілля України», м. Київ до
Державного підприємства «АНТРАЦИТ», м.
Антрацит Луганської області, за участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача - Публічного
акціонерного товариства
«Дніпроенерго», м. Запоріжжя та третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору, на стороні
відповідача - Відкритого акціонерного
товариства «Центральна збагачувальна
фабрика «Нагольчанська», смт.
Дубівський Луганської області були
задоволені в повному обсязі. Стягнуто з
Державного підприємства «АНТРАЦИТ»,
м. Антрацит Луганської області
на користь Державного підприємства
«Вугілля України», м. Київ збитки в
сумі 8 255 грн. 04 коп.

Відповідач, Державне підприємство
«АНТРАЦИТ», м. Антрацит Луганської
області, з прийнятим рішенням не
згоден, вважає його прийнятим з
порушенням норм матеріального та
процесуального права України. Тому він
звернувся з апеляційною скаргою, в якій
просить Донецький апеляційний
господарський суд рішення
господарського суду Луганської
області від 15.05.2014 р. скасувати та
прийняти нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог Державного
підприємства «Вугілля України», м. Київ
в повному обсязі.

Позивач надав відзив на апеляційну
скаргу, яким просив суд апеляційної
інстанції рішення суду першої
інстанції залишити без змін,
апеляційну скаргу - без задоволення.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав свої заперечення
щодо апеляційної скарги.

В судове засідання представники
відповідача та третіх осіб не
з»явились, про час та місце розгляду
справи були повідомлені належним
чином. Через канцелярію суду отримано
клопотання третьої особи - 1 про розгляд
справи за її відсутності, яке судовою
колегією розглянуто та задоволено.
Відповідач та третя особа - 2 про
причину неявки суд не повідомили,
своїми процесуальними правами,
передбаченими статтями 22, 27
Господарського процесуального кодексу
України, не скористалися, ніяких
клопотань з цього приводу судовій
колегії не надали. Явка сторін та
третіх осіб ухвалою суду від 12.06.2014 р. не
була визнана обов'язковою, неявка без
поважних причин у судове засідання
представників сторін та третіх осіб не
тягне за собою перенесення розгляду
справи на інші строки, тому справу
розглянуто за наявними в ній
матеріалами, а повний текст постанови
направляється сторонам та третім
особам по справі в установленому
порядку.

Судова колегія Донецького
апеляційного господарського суду
вважає за необхідне розглянути
апеляційну скаргу, оскільки для
з'ясування фактичних обставин справи
достатньо матеріалів, що знаходяться в
матеріалах справи № 913/616/14 та наданих
представником позивача пояснень.

Колегія суддів Донецького
апеляційного господарського суду у
відповідності до ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України, на
підставі встановлених фактичних
обставин, переглядає справу та
викладені в скарзі доводи щодо
застосування судом при розгляді справи
норм матеріального та процесуального
права, що мають значення для справи.
Апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника
позивача, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення суду не
відповідає вимогам чинного
законодавства України і підлягає
скасуванню з прийняттям нового рішення
про відмову у задоволенні позовних
вимог в повному обсязі в зв»язку з
пропуском строку позовної давності та
безпідставності, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
01.06.2007 року між Державним підприємством
«Вугілля України» (покупець) та
Державним підприємством «АНТРАЦИТ»
(постачальник) було укладено договір
постачання вугільної продукції №
14-07/2-ЕН року, відповідно до умов якого
постачальник зобов»язався поставити
покупцю вугільну продукцію в
асортименті, по реквізитах і з якісними
характеристиками, приведеними в цьому
договорі, а покупець зобов»язався
прийняти вугілля, оплатити його
вартість на умовах, встановлених цим
договором.

Згідно з п. 1.4. договору, постачальник
гарантує, що вугілля, яке постачається
за договором, знаходиться у його
власності та щодо нього відсутні
майнові права третіх осіб.

Відповідно до пункту 2.1 договору,
вугілля постачається партіями
залізничним транспортом у відкритих
напіввагонах вантажною швидкістю на
умовах DDP назва місця призначення (з
урахуванням умов п. 5.5 цього договору)
згідно з міжнародними правилами
тлумачення торгівельних термінів
"Інкотермс" в редакції 2000 року за
реквізитами покупця, вказаними в
додатках до договору. Мінімальна
партія відвантаження - чотири
напіввагони.

Якість вугільної продукції, що
поставляється за цим договором,
повинна відповідати ДСТУ 4083-2002
«Вугілля кам»яне та антрацит для
пиловидного спалювання на теплових
електростанціях. Технічні умови», ДСТУ
4096-2002 «Вугілля буре, кам»яне, антрацит,
горючі сланці та вугільні брикети.
Методи відбору та підготовки проб до
лабораторноргно випробовування» (п.3.1
договору)

Згідно з п.п.3.2, 3.3 договору, перелік
вантажовідправників, станцій
відвантаження, кількість, сорт, базова
якість, терміни поставки, ціна 1 тонни
та вартість товару визначається в
додатках до договору. Якість вугілля
постачальник засвідчує сертифікатами
якості та технологічних властивостей і
Технічними умовами вуглевидобувних
підприємств.

Відповідно до п. 4.1 договору, приймання
вугілля по кількості і якості
здійснюється у відповідності з
вимогами Інструкцій держарбітражу при
Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 № П-6 та
від 25.04.1966 № П-7 з подальшими змінами і
доповненнями, ГОСТ 1137-64 "Угли бурые,
каменные, антрацит, горючие сланцы и
брикети. Правила прийомки по качеству",
ДСТУ 4083 - 2002 "Вугілля кам'яне та антрацит
для пиловидного спалювання на теплових
електростанціях. Технічні умови", ДСТУ
4096-2002 "Вугілля буре, кам'яне, антрацит,
горючі сланці та вугільні брикети.
Методи відбору та підготовки проб до
лабораторного випробування", ГТР
34.09.110-2003 "Вхідний контроль палива на ТЕС
та організація претензійної роботи"
та/або іншими нормативними документами
України, прийнятими на заміну або
доповнення вищевказаних в частині, що
не суперечить даному договору.

Згідно з п.4.4 договору, приймання
вугілля за якістю у покупця
здійснюється відповідно до даних
хімічного аналізу атестованої
хімічної лабораторії
вантажоотримувача.

Пунктом 4.9 договору передбачено, що
якщо показники якості вугілля, що
визначені в лабораторії
вантажоотримувача, відрізняються від
посвідчень якості на величину більше
допустимої похибки випробовування,
покупець або вантажоотримувач,
протягом 24 годин з моменту отримання
результатів зобов'язаний викликати
постачальника для проведення
спільного опробування вугілля. У разі
неприбуття представника постачальника
протягом 24 годин з моменту отримання
повідомлення, до розрахунку
приймаються показники якості
визначені лабораторією
вантажоотримувача.

Відповідно до п. 5.3 договору, вугілля,
якісні показники якого перевищують
гранично допустимий рівень,
встановлений цим договором в п. 3.1,
покупцем не приймається, не
оплачується і повертається назад на
адресу вантажовідправника з
дотриманням вимог п. 6.4 цього договору.

Згідно з п.5.5 договору, вартість
перевезення вугілля залізницею
оплачує покупець.

В п. 6.1 договору встановлено, що
постачальник гарантує відповідність
кількості і якості вугілля до умов
договору, що узгоджені в цьому
договорі.

Відповідно до п. 6.4 договору, за
постачання неякісного вугілля, вугілля
пошарово завантаженого в вагони з
домішками продукції інших класів чи
сортів, або вугілля, асортимент якого
не відповідає вимогами договору,
постачальник несе відповідальність у
вигляді повного відшкодування всіх
збитків покупця та вантажотримувача,
пов'язаних з постачанням такого
вугілля (витрати по транспортуванню
вугілля до вантажоотримувача,
переадресація вагонів, плата за
користування вагонів, витрати на
подачу-прибирання вагонів, витрати на
проведення хіманалізу вугілля, витрати
по вивантаженню вагонів, витрати по
складуванню, зберіганню, реалізації
вугілля та ін.).

Згідно з п. 6.5 договору, у випадку
виклику представника постачальника
для проведення спільного зважування,
відбору та аналізу проб відвантаженого
вугілля, у результаті чого
підтвердяться відхилення показників
кількості чи якості вугілля понад
норми, визначені в пунктах 4.3 та 4.5 цього
договору, постачальник відшкодовує
витрати покупця та вантажоотримувача
по оплаті користування вагонами за час
їх простою в очікуванні прибуття
представника постачальника, в т.ч. якщо
він не прибув і не повідомив про це в
термін, визначений п. 4.9 договору.

Відповідно до розділу 8 договору,
договір вступає в силу з 01 липня 2007 року
і діє до 31 грудня 2007 р., а в частині
проведення розрахунків - до повного
виконання зобов»язань.

Додатковою угодою №04-08-ПР до договору
№14-07/2-ЕН постачання вугільної
продукції від 01.06.2007 р. від 25.04.2008 року
сторони визначили, що цей договір
вступає в силу з 01 липня 2007 року і діє до
31 травня 2008 року, а в частині проведення
розрахунків - до повного виконання
зобов»язань.

В свою чергу, 18.07.2007 року між Відкритим
акціонерним товариством
«Дніпроенерго» та Державним
підприємством «Вугілля України» був
укладений договір постачання вугілля
№ 03-ЕН/08, відповідно до умов якого
постачальник постачає покупцю
вугільну продукцію в асортименті, по
реквізитах та за якісними
характеристиками, приведеними в
договорі.

На виконання умов укладеного між
позивачем та відповідачем договору
постачання вугільної продукції №
14-07/2-ЕН року від 01.06.2007 року 27.03.2008 року
на адресу Придніпровської ТЕС ВАТ
«Дніпроенерго» було відвантажене
вугілля згідно з залізничними
накладними №№ 50499336, 50521349, 50521350, 50521651,
50521353, 50521354, 50521342, 50521370, 50521376, 50521371, 50521366.

При прийнятті вугілля було виявлено, що
вугілля за своїми якісними
характеристиками не відповідало
умовам договору, а тому на виконання п.
16 Інструкції П-7, п. 4.9 договору,
вантажоотримувачем були затримані
вагони №№ 68479328, 68605542, 67160325, 63711782, 65487928,
60912706, 66559683, 66173642, 66244021, 60314465, 66734229, 65261505
по посвідченню якості № 377, №№ 68704741,
60924768, 66731944, 65762221, 67383760, 65294845, 60895950, 62505763,
63401046, 66698036, 64177470, 60837754 по посвідченню
якості № 378, №№ 66691619, 68973916, 67884023, 66713512,
66937202, 65556060, 67846113, 65724627, 65233058, 68460583, 67683714,
65741555, 65382319, 66211889, 66448861, 65808842 по
посвідченню якості №383, про що були
повідомлені представники
вантажовідправника та постачальника
телеграми №643458/461/24, № 643458/462/24, №643458/463/24
від 27.03.2008, № 643458/464/24, № 6434/465/24, № 643458/466/24
від 28.03.2008 року.

За результатами спільного
випробування партії вугілля були
складені акти відбору проби, обробки
проб та приймання вугілля за фактичною
якістю №№1215, 1216, 1218, 1223 від 27.03.2008 року
та №№ 1225, 1226 від 28.03.2008 року.

У зв'язку з чим, ВАТ «Дніпроенерго»
сплатило на користь залізниці
додаткову суму в розмірі 8 255 грн. 20 коп.
з ПДВ.

Рішенням господарського суду м. Києва
від 03.09.2008 р. по справі № 52/16 з
Державного підприємства «Вугілля
України» на користь Відкритого
акціонерного товариства
«Дніпроенерго» було стягнуто збитки у
розмірі 8 255 грн. 04 коп., державне мито у
розмірі 82 грн. 55 коп. та витрати на
інформаційно - технічне забезпечення
судового процесу в сумі 55 грн. 49 коп.

Виконання Державним підприємством
«Вугілля України» рішення
господарського суду міста Києва від
03.0.2008 р. у справі № 52/16 підтверджується
платіжним дорученням №1023 від 26.12.2011 р.
на суму в розмірі 8 393 грн. 08 коп.

Як стверджує позивач, у зв»язку з
поставкою саме неякісного вугілля з
вини саме відповідача, ДП «Вугілля
України» зазнало збитків нібито у
розмірі 8 255 грн. 04 коп.

Враховуючи наведене, позивач звернувся
до господарського суду Луганської
області із позовом про стягнення з
відповідача збитків у сумі 8 255 грн. 04
коп. з ПДВ.

Дослідивши фактичні обставини справи,
оцінивши докази на їх підтвердження,
надавши правову кваліфікацію
відносинам сторін і виходячи з фактів,
встановлених у процесі розгляду
справи, правових норм, які підлягають
застосуванню, та матеріалів справи,
судова колегія дійшла висновку, що:

Спірні відносини, що склалися між
сторонами, регулюються, зокрема,
Цивільним кодексом України та
Господарським кодексом України.

Статтею 610 Цивільного кодексу України
передбачено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу
України, у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема
відшкодування збитків.

Пунктом 2 ст. 22 Цивільного кодексу
України встановлено, що збитками
визначаються втрати, яких особа
зазнала у зв'язку із знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати, які
особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права, а
також доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене.

Підставою для відшкодування збитків є
склад правопорушення, який включає
наступні фактори:

- наявність реальних збитків;

- вина заподіювача збитків;

- причинний зв'язок між діями або
бездіяльністю винної особи та
збитками.

Збитки - це витрати, зроблені
управленою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною у
відповідності до ст. 224 Господарського
кодексу України.

Статтею 225 Господарського кодексу
України визначений вичерпний перелік
складу збитків, що підлягають
відшкодуванню особою, яка допустила
господарське правопорушення, зокрема:
вартість втраченого, пошкодженого або
знищеного майна, визначена відповідно
до вимог законодавства; додаткові
витрати (штрафні санкції, сплачені
іншим суб'єктам, вартість додаткових
робіт, додатково втрачених матеріалів
тощо), понесені стороною, яка зазнала
збитків внаслідок порушення
зобов'язання другою стороною;
неодержаний прибуток (втрачена вигода),
на який сторона, яка зазнала збитків,
мала право розраховувати у разі
належного виконання зобов'язання
другою стороною; матеріальна
компенсація моральної шкоди у
випадках, передбачених законом,
вартість втраченого, пошкодженого або
знищеного майна, визначена відповідно
до вимог законодавства.

Проте, позивачу потрібно довести суду
факт заподіяння йому збитків, розмір
зазначених збитків та докази
невиконання зобов'язань та
причинно-наслідковий зв'язок між
невиконанням зобов'язань та
заподіяними збитками. При визначенні
розміру збитків, заподіяних порушенням
господарських договорів, береться до
уваги вид (склад) збитків та наслідки
порушення договірних зобов'язань для
підприємства. Тоді як відповідачу
потрібно довести відсутність його вини
у спричиненні збитків позивачу.

Позивач при зверненні до суду із
позовом зазначав, що поніс збитки через
невиконання саме відповідачем умов
договору в частині здійснення поставки
неякісного вугілля відповідно до умов
договору постачання вугільної
продукції № 14-07/2-ЕН року від 01.06.2007 року.

Судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
позивачем доведено об»єктивну та
суб»єктивну сторони спричинених
відповідачем збитків,
причинно-наслідковий зв»язок між
неналежним виконанням відповідачем
своїх договірних зобов»язань за
договором постачання вугільної
продукції № 14-07/2-ЕН року від 01.06.2007 року
в частині здійснення поставки вугілля
належної якості, а також понесеними
позивачем збитками у вигляді понесення
додаткових послуг наданих залізницею.
Отже, позивачем доведено суду
належними засобами доказування
наявність факту заподіяння йому
збитків, розмір зазначених збитків,
факт неналежного виконання
відповідачем його договірних
зобов'язань в частині здійснення
поставки вугілля належної якості,
причинно-наслідковий зв'язок між
неналежним виконанням зобов'язань та
заподіяними збитками. В той же час
відповідач не довів суду відсутність
своєї вини у спричинених позивачу
прямих збитках.

Одночасно з цим, як вбачається з
матеріалів справи, відповідач зазначив
суду першої інстанції у відзиві на
позовну заяву про застосування строків
позовної давності до позовних вимог
позивача про стягнення з відповідача
збитків, в зв»язку з чим також просив
відмовити у позові.

У відповідності до ст. 256 Цивільного
кодексу України, позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

Частиною 5 ст. 261 Цивільного кодексу
України зазначено, що за зобов'язаннями
з визначеним строком виконання
перебіг позовної давності починається
зі спливом строку виконання.

За зобов'язаннями, строк виконання
яких не визначений або визначений
моментом вимоги, перебіг позовної
давності починається від дня, коли у
кредитора виникає право пред'явити
вимогу про виконання зобов'язання. Якщо
боржникові надається пільговий строк
для виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

Згідно приписів ст. 257 Цивільного
кодексу України, загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Судова колегія вважає помилковим
висновок суду першої інстанції щодо
нібито ненадання відповідачем заяви
про застосування строків загальної
позовної давності, оскільки законом не
встановлено вимог щодо форми заяви
сторони про сплив позовної давності,
відтак її може бути викладено у відзиві
на позов або у вигляді окремого
клопотання, письмового чи усного, про
що зазначено у п.2.1 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів» №10
від 29.05.2013 року. Дійсно, в даному
випадку повинна застосуватись не
спеціальна позовна давність, а
загальна, і відповідач помилково
зазначав про застосування до вимог
позивача спеціальної позовної
давності, але норми чинного
законодавства України не містять
обов»язкових вказівок для того, як й
яким чином відповідач повинен
визначити текст та зміст свого
клопотання про застосування до вимог
позивача позовної давності і тільки на
підставі того, що відповідач помилився
в нормі матеріального права, яким
обґрунтовував своє звернення до суду
першої інстанції, неможливо зробити
висновок про відсутність взагалі
такого клопотання відповідача.

Як вбачається, позивач звернувся до
господарського суду Луганської
області із позовом про стягнення
збитків 26.02.2014 р. (згідно поштового
штемпелю на конверті), тоді як право
позивача на звернення до суду із
позовом про стягнення з відповідача
збитків виникло у березні 2008 року,
враховуючи момент, коли позивач
дізнався про порушення свого права у
зв»язку із здійсненням відповідачем
поставки вугілля неналежної якості, що
підтверджено актами про приймання
вугілля за нормами Інструкції П-7, та
сплатою вантажоодержувачем додаткових
витрат залізниці, а не з моменту
винесення рішення господарським судом
м. Києва, як помилково вважає
позивач, та спливло у березні 2011 року,
тобто позивач звернувся до суду вже
після спливу трирічного загального
строку позовної давності для
можливості захисту свого порушеного
права.

У відповідності до норми ст. 267
Цивільного кодексу України, сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Таким чином, судова колегія вважає, що у
задоволенні позовних вимог Державного
підприємства «Вугілля України», м. Київ
до Державного підприємства «АНТРАЦИТ»,
м. Антрацит Луганської області
про стягнення збитків у розмірі 8 255 грн.
04 коп. слід відмовити в зв»язку з
пропуском позивачем строку позовної
давності для можливості звернення до
суду по захист його порушеного права.
Будь-яких клопотань про поновлення
такого пропущеного строку в зв»язку з
тим, що нібито тільки після рішення
суду позивач мав можливість звернутися
з такими вимогами, матеріали справи не
містять.

Одночасно з цим, застосування судом
строку позовної давності для
можливості стягнення збитків, що
понесені позивачем, здійснено судовою
колегією тільки в частині вимог в
розмірі 6879 грн. 20 коп., без врахування
суми ПДВ, яка не є складовою частиною
суми позову при розгляді питання про
відшкодування понесених прямих
збитків, встановлених судом,
відповідно до статті 185 Податкового
кодексу України, якою передбачено, що
об»єктом оподаткування є операції
платників податку з постачання
товарів, послуг, ввезення товарів на
митну територію України, вивезення
товарів за межі митної території
України, постачання послуг з
міжнародних перевезень пасажирів і
багажу та вантажів транспортом. Тому у
позовних вимогах про стягнення збитків
у вигляді нарахованого ПДВ в сумі 1375
грн. 84 коп. судова колегія відмовляє в
зв»язку з безпідставністю.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія дійшла висновку, що висновки,
викладені в рішенні місцевого
господарського суду стосовно
задоволених позовних вимог, не
відповідають обставинам справи, що
призвело до прийняття неправильного
рішення, а також порушені норми
матеріального права України, тому
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення господарського
суду Луганської області від 15.05.2014 року
у справі № 913/616/14 підлягає скасуванню з
прийняттям нового рішення про відмову
у задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати по сплаті судового збору по
апеляційній скарзі покладаються на
позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 104, 105, 117
Господарського процесуального кодексу
України, Донецький апеляційний
господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства «АНТРАЦИТ», м. Антрацит
Луганської області на рішення
господарського суду Луганської
області від 15.05.2014 року у справі №
913/616/14 - задовольнити.

Рішення господарського суду
Луганської області від 15.05.2014 року у
справі № 913/616/14 -
скасувати.

Відмовити у задоволенні позовних вимог
Державного підприємства «Вугілля
України», м. Київ до Державного
підприємства «АНТРАЦИТ», м. Антрацит
Луганської області про стягнення
збитків у розмірі 8 255 грн. 04 коп.

Стягнути з Державного підприємства
«Вугілля України», 01601, м. Київ,
вул. Б. Хмельницького, 4,
ЗКПО 32709929 на користь Державного
підприємства «АНТРАЦИТ», 94613, Луганська
область, м. Антрацит, вул. Ростовська, 38,
ЗКПО 32226065, витрати по сплаті судового
збору за подання апеляційної скарги у
розмірі 913 грн. 50 коп.

Доручити господарському суду
Луганської області видати наказ.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття, надсилається сторонам по
справі в триденний строк та може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України через Донецький
апеляційний господарський суд у
двадцятиденний строк.

Головуючий
Г.І.Діброва

Судді
К.І. Бойченко

Л.Ф. Чернота

Надр. 7 прим:

1 - у справу;

2 - позивачу;

3 - відповідачу;

4,5 - 3 особам;

6 - ДАГС;

7 - ГС Луг. обл.;

Довгалюк К.Г.