ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"16" червня 2014 р.Справа № 916/1221/14

За позовом Приватного акціонерного
товариства "Вінницяоблпаливо"

до відповідачів 1) Державного
підприємства "Одеська залізниця"

2)Товариства з обмеженою
відповідальністю "Гірничо
збагачувальна фабрика "Центральна"

про стягнення 3323,50грн.

Суддя Гут
С.Ф.

В судовому засіданні приймали участь:

Від позивача: не з'явився;

Від ДП "Одеська залізниця": Гордієнко
М.В., довіреність №196 від 02.01.2014р.;

Від ТОВ "Гірничо збагачувальна фабрика
"Центральна": не з'явився;

СУТЬ СПОРУ: Позивач, Приватне
акціонерне товариство
"Вінницяоблпаливо", звернувся до
господарського суду Одеської області з
позовною заявою до відповідачів
Державного підприємства "Одеська
залізниця", Товариства з обмеженою
відповідальністю "Гірничо
збагачувальна фабрика "Центральна" про
стягнення вартості нестачі у розмірі
3323,50грн.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 01.04.14р. порушено
провадження у справі №916/1221/14.

26.05.14р. від позивача надійшло
клопотання (вх.№13459/14 від 26.05.14р.), згідно
якого у зв'язку з виробничою
неможливістю прибути 29.05.14р. до
господарського суду Одеської області
просить суд розглянути подані
матеріали справи без участі
представника позивача.

За клопотанням представника
Державного підприємства "Одеська
залізниця", ухвалою господарського
суду Одеської області від 29.05.14р. строк
вирішення спору по справі №916/1221/14 було
продовжено до 15.06.14р., в порядку ст. 69 ГПК
України.

16.06.14р. від позивача надійшло
клопотання (вх.№15445/14 від 16.06.14р.), згідно
якого у зв'язку з виробничою
неможливістю прибути 16.06.14р. до
господарського суду Одеської області
просить суд розглянути подані
матеріали справи без участі
представника позивача.

Відповідач ДП "Одеська залізниця"
просить суд відмовити в позові в
повному обсязі, з підстав викладених у
відзиві на позов(вх.№10391/14 від 23.04.2014р.).
Так в обґрунтування відзиву зазначає
про те, що звертаючись до суду з даним
позовом позивач пропустив
шестимісячний термін, який
обчислюється відповідно до вимог ст. 134
Статуту залізниць України, яким
передбачено, що позови до залізниць
можуть бути подані у шестимісячний
термін, з дня встановлення обставин, що
спричинили подання позову. Це
підтверджується наявними в справі
доказами про сплив позовної давності, а
саме: комерційним актом серії АА
№031003/440/1 від 22.09.2013р. (вагон №66708678)-
строк подання претензії або звернення
до суду закінчився 22.03.2014р.; позовною
заявою №25/3-1 датованою 25.03.2014р.; та
відбитком печатки дати відправлення
позовної заяви з додатками до суду, а
саме: 27.03.2014р. За весь час, з 22.09.2013р., а
саме з дня встановлення обставин, що
спричинили заявлення позову до суду,
позивачем не було надіслано жодної
претензії щодо відшкодування
відповідачем коштів за різницю ваги
проти перевізного документу в сторону
зменшення у вагоні №66708678.

22.05.2014р. від ДП "Одеська залізниця"
надійшли доповнення до відзиву
(вх.№13176/14 від 22.05.2014р.), згідно яких
просить суд відмовити в позовних
вимогах в повному обсязі. Так у
доповненнях до відзиву зазначає про те,
що відповідно до записів у залізничній
накладній №52717576 від 15.09.2013р.,
завантаження вагону №66708678 проводилося
на підприємстві вантажовідправника,
засобами і силами відправника вантажу,
ним же самостійно було визначено масу
вантажу перед відправленням вагонів,
без участі представника залізниці. З
прибуттям вагону на станцію Знам'янка
Одеської залізниці 21.09.13р., після огляду
вагону №66708678 з оглядової вежі засобами
відеоспостереження, після зважування
спірного вагону на тензометричних
вагах, було виявлено різницю вантажу в
сторону зменшення на 4400кг. На поверхні
вантажу наявне заглиблення, маються
старі залишки просипання вантажу між
поперечними балками. На момент
прибуття потягу на станцію, просипання
відсутнє. Виявлено нещільне прилягання
кришок 5, 6-го люків справа по ходу
потяга. Зазори між кришками люків та
поперечними балками становлять - в
ширину - 30мм, довжину - 1000 мм.
Вищезазначені зазори було закладено
паклею та дошками. Глухі торцеві стінки
інших люків щільно замкнені.
Комерційну несправність було виявлено
21.09.13р. о 18.25, про що зазначено у акті
загальної форми №12222 від 21.09.13р. Крім
того, цього ж дня, 21.09.13р., о 18.25, було
складено акт про технічний стан вагону
№241, з якого вбачається: «Вагон -
технічно справний. У висновку про
можливість втрати вантажу, зазначено
псування вантажу внаслідок вказаної
вище несправності, а саме нещільного
прилягання кришок 5, 6 -го люків справа
по ходу потяга. Маються зазори між
кришками люків та поперечною балкою
шириною 30мм, довжиною 1000мм. Нещільне
прилягання покрите іржею. Втрата
вантажу можлива. Вантажовідправник,
вищезазначені зазори бачити міг, але
заходів про їх усунення не застосував.
Так, 22.09.13р. о 01.10 годині, додатково було
складено акт загальної форми №50211. З
вищезазначеного акту, вбачається:
«Опис обставин, що викликали складання
акту - комерційна несправність (код -
9142002 - наявність ознак не збереженості
навалочного вантажу при перевезенні у
вагонах відкритого типу). Після огляду
спірного вагону на неелектрофікованій
колії, було виявлено наступне: «По
документу значиться навантаження
навалом нище бортів, вантаж марковано
вапном. Розмір навантаження відносно
висоти бортів не вказано. Фактично
вантаж завантажено рівномірно - нище
бортів на 100 мм., вантаж марковано
вапном. На поверхні вантажу наявне
воронкоподібне заглиблення над 5, 6- им
люками довжиною 3000 мм., на всю ширину
вагону, глибиною - 2500 мм. Зазор в люці
було закладено дошками та паклею. Каток
не застосовувався. Просипання вантажу
відсутнє. Глухі торцеві стінки інших
люків щільно замкненні». Додатково,
22.09.2013р., на підставі актів загальної
форми №12222 від 21.09.13р. та №50211 від 22.09.13р.,
було складено комерційний акт серії АА
№031003/440 від 22.09.13р., в якому зазначено:
«При перевірці виявлено навантаження
навалом, рівномірно, нище бортів на 100
мм. На поверхні вантажу мається
воронкоподібне заглиблення над 5-6-им
люками, довжиною 3000 мм., на ширину
вагона, глибиною 2500 мм. Просипання
вантажу відсутнє. Маються старі
залишки просипання вантажу. Щілини між
кришками 5, 6-им люками справа по ходу
потяга та поперечними балками шириною
30 мм, довжиною 1000 мм., закладені дошками
та паклею. Інші люки щільно закриті.
Каток не застосовувався. Після
зважування спірного вагону, було
виявлено різницю маси вантажу в
сторону зменшення на 4600кг». Враховуючи
вищевикладене, Одеська залізниця
вважає, що вантажовідправником були
порушені вимоги ст. 31, 32 Статуту
залізниць України, а саме: згідно 31 ст.
Статуту залізниць України та п. 5 та 6
„Правил перевезень вантажів у вагонах
відкритого типу", при завантаженні
вантажів, які містять дрібні фракції,
вантажовідправник перед завантаженням
вантажу у вагон повинен визначити
придатність рухомого складу для
перевезення вантажу у комерційному
відношенні - усунути щілини та
конструктивні зазори вагонів, а також
вжити заходів щодо запобігання
видуванню або висипанню вантажу.
Придатність вагону для перевезення
вантажу в комерційному відношенні в
даному випадку визначається
відправником, так як завантаження
здійснювалося його засобами. Також
відповідно до ст. 32 Статуту залізниць
України, відправник зобов'язаний
підготувати вантаж з урахуванням його
схоронності під час транспортування і
здійснювати навантаження з виконанням
технічних умов. Згідно „Інструкції по
підготовці вантажних вагонів до
перевезень", затвердженої наказом
Укрзалізниці 31.12.2009, №734-11, п. 8.6
„Напіввагони", пп. І 8.6.5 зазначено, що
особливу увагу треба приділяти
дотриманню установлених розмірів
конструктивних зазорів площини
прилягання кришок люків до балок
вагона, щоб запобігти присипанню
вантажів дрібних фракцій.

Відповідач ТОВ "Гірничо збагачувальна
фабрика "Центральна" проти позову
заперечує у повному обсязі, з підстав
викладених у відзиві на позовну заяву
(вх.ГСОО№11449/14 від 05.05.2014р.), а також
просить суд розглянути справу за
відсутності представника ТОВ "Гірничо
збагачувальна фабрика "Центральна",
тому що з поважних причин підприємство
не може забезпечити явку
уповноваженого представника у судове
засідання. Так у відзиві зазначає на те,
що з прибуттям вагону №66708678 на ст.
Знаменка, Одеської залізниці було
здійснено переважування вагону. При
переважуванні було встановлено
недостачу 4600кг, про що складено
комерційний акт АА № 031003/440/1 від 22.09.2013р.
В комерційному акті зазначено, що вагон
в технічному відношенні виявився
справним, просипання вантажу відсутнє.
Двері та люка щільно зачинені. На
поверхні вантажу є поглиблення
довжиною 3,0м, шириною на ширину вагону,
глибиною - 2,5м за рухом потягу 5-6 люками.
Захисне маркування у місті поглиблення
порушене. Обставини, викладені в
комерційному акті щодо наявності
поглиблень та відсутність захисного
маркування свідчать про виїмку вугілля
при транспортуванні. Завантаження
вугілля було здійснено
вантажовідправником в технічно
справний вагон. Вантажовідправником
були застосовані додаткові заходи по
збереженню вантажу. Вантаж розміщено і
закріплено згідно з Технічних умов
правильно, про що зазначено в розділі 1
зворотної сторони залізничної
накладної. В цілях схоронності вантажу
було застосовано маркування вапном, що
зазначене 4 залізничної накладної. В
даному випадку залізницею не доведено
відсутність її вили у недостачі
вантажу перевезенні. Крім того при
перевезені вагон №66708678 перетинав не
тільки вузлову станцію Знам'янка
Одеської залізниці, а також й такі
вузлові станції як Дебаьлцеве
Донецької залізниці. Чаплине
Придніпровської залізниці.
Нижньодніпровськ Вузол
Придніпровської залізниці де також
встановлене обладнання для зважування
вагонів та де таї повинно
здійснюватися обстеження вантажу та
вагонів з метою встановлення технічної
комерційної здатності составу (вагону),
та однак на цих станціях не було
встановлено не яких порушень, про що
свідчить відсутність будь-яких актів
загальної форми або комерційних актів
тощо, складення яких передбачено
Правилами складання актів що
затверджені наказом Міністерства
транспорту України від 28 травня 2002р. N334
та зареєстровано в Міністерстві
юстиції України 8 липня 2002 р. за N 567/6855, з
будь-яких підстав які можуть бути
підставою покладення матеріальної
відповідальності залізниці,
відправника, одержувача, пасажира. Тому
в даному випадку відповідальність за
недостачу повинна бути покладена на
залізницю, виходячи з принципу її
провини тому що залізниця не довела, що
недостача виникла внаслідок обставин,
яких вона не могла запобігти й усунути.

Розглянувши матеріали справи, суд
встановив.

01.07.2013р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Євролугінвест"
(Продавець) та Приватним акціонерним
товариством
"Вінницяоблпаливо"(Покупець) було
укладено договір №1-07/13, згідно умов
якого Продавець зобов'язався передати
у власність Покупця Товар, зазначений у
додатках до даного договору, а Покупець
у порядку й на умовах визначених цим
договором і додатками до нього,
зобов'язується прийняти й оплатити цей
Товар.

15.09.2013р. по залізничній накладній №52717576
напіввагон №66708678 на адресу
Піщанського районного паливного
складу ПрАТ "Вінницяоблпаливо", ТОВ
"Гірничо збагачувальна фабрика
"Центральна" відвантажило 69т вугілля
антрацит марки АМ.

Постачальником вугілля за договором
№1-07/13 від 01.07.2013р. є ТОВ "Євролугінвест".

На підставі рахунку №9 від 15.09.2013р.
позивач в порядку календарної
черговості платіжним дорученням №21530
від 25.09.2013р. на суму 114000грн. перерахував
на розрахунковий рахунок
постачальника грошові кошти на суму
114000грн. за поставку вугілля.

21.09.2013р. з прибуттям напіввагону на
станцію Знам'янка одеської залізниці у
вагоні виявлено поглиблення на
поверхні вантажу. На підставі актів
загальної форми ст. Знам'янка одеської
залізниці №12222, 50211 від 21,22.09.2013р. про
виявлення у вагоні поглиблення вантажу
вагон відчеплено на вагову - перевірку.
При перевірці виявилось завантаження
рівномірне нижче бортів 100мм..
Відповідно до залізничної накладної
завантаження вантажу антрацит АМ
навалом нижче бортів рівень відносно
висоти бортів не вказано. На поверхні
вантажу наявне воронкоподібне
поглиблення між 5-6 люками довжиною
3000мм, шириною на всю ширину вагона,
глибиною 2500мм. Просипання вантажу
відсутнє. Наявні старі сліди
просипання вантажу. Щілина між
кришками 5-6-люків праворуч за рухом
потяга і поперечними балками шириною
30мм, довжиною 1000мм, закладені дошками і
паклею. Мається захисне маркування
вапном, в місці заглиблення захисне
маркування відсутнє. Каток не
застосовувався. Люка та двері щільно
закриті. При переважуванні напіввагону
на 150 - тонних вагонних вагах ст.
Знам'янка ( держповірка ваг 09.08.2013р. )
виявлено: брутто 87000кг, тара з документа
22600кг, вага нетто 64400кг, що складає
різницю ваги проти документів в
сторону зменшення на 4600кг.
Переважування проводилось двічі
недостача підтвердилась. Недостаючий
вантаж у вагоні поміститись міг.
Виявлена недостача вугілля в кількості
4600кг, зафіксована комерційним актом №
АА 031003/440/1 від 22.09.2013р. На станції
призначення вантаж видано
вантажоодержувачу згідно вказаного
комерційного акту.

Як вбачається з матеріалів справи
(наданого позивачем розрахунку
заборгованості) розрахунок
понаднормативної нестачі складає:
4,6т-0,69т = 3,91т, де, 0,69т та сума норм
природної втрати і граничного
розходження визначення маси нетто, яка
відповідно до п. 27 Правил видачі
вантажів, затверджених наказом
Міністерства транспорту України від
21.11.2000р. №644, становить 1% маси нетто
вугілля, зазначеної у перевізних
документах: 69т х 1%: 100% = 0,69т. Загальна
сума недостачі з урахуванням суми норм
природної втрати і граничного
розходження значення маси нетто
становить 3323,50грн.:850грн. х 3,91т =
3323,50грн.(де 850грн. - ціна однієї тони
вугілля на підставі рахунку №9 від
15.09.13р.)

Враховуючи вищевикладене, позивач
звернувся до суду з даною позовною
заявою про стягнення з відповідачів
Державного підприємства "Одеська
залізниця", Товариства з обмеженою
відповідальністю "Гірничо
збагачувальна фабрика "Центральна"
вартості нестачі у розмірі 3323,50грн.

Дослідивши матеріали справи, суд
дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про
залізничний транспорт"
законодавство про залізничний
транспорт загального користування
складається з Закону України "Про
транспорт", цього закону, Статуту
залізниць України, який затверджується
Кабінетом Міністрів України та інших
актів законодавства.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу
України перевезення вантажу,
пасажирів, багажу, пошти здійснюється
за договором перевезення. Загальні
умови перевезення визначаються цим
Кодексом, іншими законами,
транспортними кодексами (статутами),
іншими нормативно-правовими актами та
правилами, що видаються відповідно до
них. Умови перевезення вантажу,
пасажирів і багажу окремими видами
транспорту, а також відповідальність
сторін щодо цих перевезень
встановлюються договором, якщо інше не
встановлено цим Кодексом, іншими
законами, транспортними кодексами
(статутами), іншими
нормативно-правовими актами та
правилами, що видаються відповідно до
них.

Згідно п.п. 1, 2, 3 ст. 909 Цивільного
кодексу України за договором
перевезення вантажу одна сторона
(перевізник) зобов'язується доставити
довірений їй другою стороною
(відправником) вантаж до пункту
призначення та видати його особі, яка
має право на одержання вантажу
(одержувачеві), а відправник
зобов'язується сплатити за перевезення
вантажу встановлену плату. Договір
перевезення вантажу укладається у
письмовій формі. Укладення договору
перевезення вантажу підтверджується
складанням транспортної накладної
(коносамента або іншого документа,
встановленого транспортними кодексами
(статутами).

Частиною 2 ст.306 ГК України визначено, що
суб'єктами відносин перевезення
вантажів є перевізники,
вантажовідправники та
вантажоодержувачі.

Частина 5 статті 307 Господарського
кодексу України встановлює, що умови
перевезення вантажів окремими видами
транспорту, а також відповідальність
суб'єктів господарювання за цими
перевезеннями визначаються
транспортними кодексами,
транспортними статутами та іншими
нормативно-правовими актами.

Обставини, що можуть бути підставою для
матеріальної відповідальності
залізниці, вантажовідправника,
вантажоодержувача, пасажирів під час
залізничного перевезення,
засвідчуються комерційними актами або
актами загальної форми, які складають
станції залізниць (ст. 129 Статуту
Залізниць України).

Відповідно до ст. 31 Статуту залізниць
України придатність рухомого складу
для перевезення вантажу в комерційному
відношенні визначається: вагонів -
відправником, якщо завантаження
здійснюється його засобами, або
залізницею, якщо завантаження
здійснюється засобами залізниці;
контейнерів, цистерн та бункерних
напіввагонів - відправником.

Відповідно до ст.6 Статуту залізниць
України накладна є обов'язковою
двосторонньою письмовою формою угоди
на перевезення вантажу, яка
укладається між відправником та
залізницею на користь третьої сторони -
одержувача.

В силу вимог ч.3 ст.909 ЦК України, ч.2 ст.307
ГК України ст.6 Статуту залізниць
України наявна у матеріалах справи
залізнична накладна свідчить про
укладення між вантажовідправником і
перевізником договору перевезення
вантажу.

Крім того, відповідно до вимог ч. ІІІ ст.
27, ст.31 Статуту та пункту 5 і 6 Правил
перевезення вантажів у вагонах
відкритого типу вантажовідправник
перед навантаженням вантажу у
напіввагон повинен визначити
придатність рухомого складу для
перевезення вантажу у комерційному
відношенні, при завантажені вантажів
які містять дрібні фракції,- усунути
щілини та конструктивні зазори
напіввагонів , а також вжити заходів
щодо запобігання видуванню або
висипанню вантажу. У разі невиконання
зазначених вимог відповідальність за
втрату або пошкодження вантажу, що
виникли з цієї причини, несе
відправник. З метою забезпечення
збереженості вантажу у вагонах
відкрито типу на їх поверхню
наноситься захисне маркування або
застосовується покриття чи інше
закріплення верхнього шару вантажу.

Також вказана залізнична накладна
свідчить, що завантаження вантажу у
напіввагон №66708678 здійснювалося
відправником, а відповідно до вимог ч.3
ст.308 ГПК України, які кореспондуються з
вимогами ч.2 ст.917 ЦК України,
вантажовідправник зобов'язаний
підготувати вантаж до перевезення з
урахуванням необхідності забезпечення
транспортабельності та збереження
його в процесі перевезення. Аналогічні
вимоги щодо обов'язку
вантажовідправника підготувати вантаж
до перевезення містяться і у п.4 Правил
приймання вантажів до перевезення,
затверджених Наказом Міністерства
транспорту України 21.11.2000р. №644 та
зареєстрованих в Міністерстві юстиції
України 24.11.2000р. за №861/5082.

При цьому в силу вимог ч.1 ст.918 ЦК
України завантаження вантажу
здійснюється відправником у порядку,
встановленому договором, із
додержанням правил, встановлених
транспортними кодексами (статутами),
іншими нормативно-правовими актами та
правилами, що видаються відповідно до
них.

У ст.32 Статуту залізниць України також
встановлено, що відправник
зобов'язаний підготувати вантаж з
урахуванням його схоронності під час
транспортування і здійснювати
навантаження з виконанням Технічних
умов.

Таким чином матеріали справи свідчать
про те, що завантаження вантажу
здійснено вантажовідправником у вагон,
який знаходився у технічно справному
стані.

Відповідно до п.15.2.1. "Вантажні вагони
залізниць України колії 1520 (1524) мм.
Правила з деповського ремонту" ЦВ-0017,
затвердж. Наказом Укрзалізниці від
16.10.2007 № 492-Ц, кришки люків повинні
закриватися щільно. Для усунення
зазорів проводиться правка
відповідного місця кришки. Для цього
дозволяється також приварювання не
більше двох планок сумарною товщиною
не більше 12 мм на горизонтальну полицю
запірного кутника. При цьому ширина
планок повинна бути 50 мм, а довжина - від
60 мм до 100 мм. Місцеві зазори між кришкою
люка і площиною її прилягання
допускаються не більше 5 мм.

Відповідальність перевізника за
збереження вантажу виникає з моменту
прийняття вантажу до перевезення.
Вантажовідправник зобов'язаний
підготувати вантаж до перевезення з
урахуванням необхідності забезпечення
транспортабельності та збереження
його в процесі перевезення і має право
застрахувати вантаж у порядку,
встановленому законодавством (ч.ч.2, 3
ст. 308 ГК України).

Статтею 924 Цивільного кодексу України
визначено, що перевізник відповідає за
збереження вантажу, багажу, пошти з
моменту прийняття їх до перевезення та
до видачі одержувачеві, якщо не доведе,
що втрата, нестача, псування або
пошкодження вантажу, багажу, пошти
сталися внаслідок обставин, яким
перевізник не міг запобігти та
усунення яких від нього не залежало.
Перевізник відповідає за втрату,
нестачу, псування або пошкодження
прийнятих до перевезення вантажу,
багажу, пошти у розмірі фактичної
шкоди, якщо не доведе, що це сталося не
з його вини.

Згідно ст.110 Статуту Залізниць України,
перевізник несе відповідальність за
збереження вантажу з моменту його
прийняття до перевезення і до видачі
його вантажоодержувачу, якщо не доведе,
що недостача виникла по незалежним від
перевізника причинам.

Відповідно до ст.113 Статуту залізниць
України за незбереження (втрату,
недостачу, псування і пошкодження)
прийнятого до перевезення вантажу,
залізниця несе відповідальність у
розмірі фактично заподіяної шкоди,
якщо не доведе, що недостача виникла з
незалежних від неї причин.

Згідно зі ст.ст. 114, 115 Статуту залізниць
України, залізниця відповідає за
незбереження прийнятого до
перевезення вантажу у розмірі дійсної
вартості втраченого вантажу. Вартість
вантажу визначається на підставі
загальної суми рахунку або іншого
документа відправника, який
підтверджує кількість і вартість
відправленого вантажу, зокрема
договору або контракту купівлі -
продажу, специфікації на вантаж,
довідки відправника про кількість,
ціну, вартість відправленого вантажу,
підписаної головним (старшим)
бухгалтером.

Відповідно до ст. 113, 127 вказаного
Статуту залізниця несе матеріальну
відповідальність за втрату, нестачу,
псування або пошкодження прийнятого до
перевезення вантажу, багажу,
вантажобагажу, а також за прострочення
його доставки, якщо не доведе, що
втрата, нестача, псування, пошкодження
виникли не з її вини.

Таким чином, як вбачається матеріалів
справи, вантаж завантажено без
застосування катка. Дані, встановлені
судом обставини справи і могли
спричинити втрату вантажу у вагоні
№66708678 по ходу потягу, а відповідно до
цього позивачем не доведено вину
залізниці у виникненні нестачі.

Так, акти загальної форми та
комерційний акт, які складені під час
перевезення вантажу у вагоні №66708678 та
досліджені господарським судом в їх
сукупності, дозволяють господарському
суду дійти висновку про наявність вини
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Гірничо
збагачувальна фабрика "Центральна" у
нестачі вантажу.

Враховуючи вищевикладене, у суду
відсутні правові підстави для
задоволення заявлених позивачем
позовних вимог про стягнення з
Державного підприємства "Одеська
залізниця" вартості нестачі вантажу, з
огляду на їх необґрунтованість та
недоведеність.

За таких обставин, господарський суд
вважає, що відповідальність за нестачу
слід покласти на вантажовідправника -
Товариство з обмеженою
відповідальністю "ДТЕК
Ровенькиантрацит", а перевізника -
Державне підприємство "Одеська
залізниця" від відповідальності
звільнити.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом (ст. 43 ГПК
України).

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права в разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно положень ст. 16 Цивільного
кодексу України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Способами захисту
цивільних прав та інтересів можуть
бути: визнання права; визнання
правочину недійсним; припинення дії,
яка порушує право; відновлення
становища, яке існувало до порушення;
примусове виконання обов'язку в натурі;
зміна правовідношення; припинення
правовідношення; відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

З урахуванням викладеного, суд вважає
цілком обґрунтованим здійснений
розрахунок вартості нестачі, що
складає 3323,50грн.

Твердження відповідача Державного
підприємства "Одеська залізниця", що
викладені у відзиві на позов(вх.№10391/14
від 23.04.2014р.) про пропущення позивачем
строку давності, а саме шестимісячного
строку на звернення до суду з позовом
до уваги судом не приймається, та
спростовується наступним:

Стаття 134 Статуту залізниць України
передбачає, що претензії до залізниць
можуть бути заявлені протягом шести
місяців. Відповідно до положень ст.136
Статуту, зазначені терміни
обчислюються з дня видачі вантажу,
багажу або вантажобагажу - для
претензій про відшкодування за
псування, пошкодження або недостачу
вантажу, багажу та вантажобагажу.

Проте ч.4 ст. 315 Господарського кодексу
України встановлено, якщо заявлену
перевізнику претензію, що випливає з
договору перевезення вантажу,
відхилено або відповідь на неї не
одержано у строк, зазначений у частині
третій цієї статті (в даному випадку
три місяці), заявник має право
звернутися до суду протягом шести
місяців з дня одержання відповіді або
закінчення строку, встановленого для
відповіді.

З викладеного вбачається, що вказаною
правовою нормою по-іншому, ніж Статутом
залізниць України, розраховується
початок перебігу строку позовної
давності.

Однак ч.5 ст. 307 Господарського кодексу
України, яка кореспондується із ч.4
ст.909, ч.1 ст. 920 Цивільного кодексу
України, встановлено, що умови
перевезення вантажів окремими видами
транспорту, а також відповідальність
суб'єктів за цими перевезеннями
визначаються транспортними статутами
та іншими нормативно-правовими актами.

Тобто ст. 315 Господарського кодексу
України і статті 134, 136, 137 Статуту
залізниць України є спеціальними
нормами, які регулюють питання
перебігу строку позовної давності у
позовах про відшкодування збитків
(вартості нестачі вантажу), що
виникають із залізничних перевезень.

Статут залізниць України було
затверджено постановою Кабінету
Міністрів України від 6 квітня 1998 року
№ 457, і останні зміни в нього вносилися
постановою Кабінету Міністрів України
від 25.12.2002 року №1973.

Господарський кодекс України, який за
своєю правовою природою є законом
України, був прийнятий Верховною Радою
України 16.01.2003 року за № 436-IV і набув
чинності з 01.01.2004 року. Крім того, у
прикінцевих положеннях Господарського
кодексу України законодавець
зобов'язав Кабінет Міністрів України
привести свої нормативні акти (в т.ч. і
Статут залізниць України, оскільки він
суперечить Господарського кодексу
України) у відповідність до норм
Господарського кодексу України, а тоді
вже застосовувати ці норми поряд з
нормами Господарського кодексу
України, що Кабінетом Міністрів
України зроблено не було.

Зазначена правова позиція викладена у
Постанові Верховного Суду України
№10-26/166-10-4300 від 19.04.2012р.

Таким чином, суд дійшов висновку, що в
даних правовідносинах щодо початку
перебігу строку позовної давності слід
застосовувати положення
Господарського кодексу України.

Відповідно до ст.315 ГК України, до
пред'явлення перевізникові позову, що
випливає з договору перевезення
вантажу, можливим є пред'явлення йому
претензії.

Претензії можуть пред'являтися
протягом шести місяців, а претензії
щодо сплати штрафів і премій - протягом
сорока п'яти днів.

Перевізник розглядає заявлену
претензію і повідомляє заявника про
задоволення чи відхилення її протягом
трьох місяців, а щодо претензії з
перевезення у прямому змішаному
сполученні - протягом шести місяців.

Претензії щодо сплати штрафу або
премії розглядаються протягом сорока
п'яти днів.

Якщо претензію відхилено або відповідь
на неї не одержано в строк, зазначений у
частині третій цієї статті, заявник має
право звернутися до суду протягом
шести місяців з дня одержання
відповіді або закінчення строку,
встановленого для відповіді.

Суд зазначає, що оскільки дотримання
претензійного порядку не є
обов'язковим, то у вирішенні початку
перебігу строку позовної давності в
розумінні ст.315 Господарського кодексу
України слід виходити із строку на
пред'явлення претензії та строку на її
розгляд незалежно від того, чи заявлена
претензія у встановлені строки, чи
заявлена поза межами встановлених
строків, чи взагалі не заявлена.

Судом встановлено, що виходячи із
строків, встановлених ст.315 ГК України,
позивачем строк позовної давності на
стягнення штрафу за спірний період не
пропущено, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи,
недостачу вантажу у вагоні №66708678
встановлено комерційним актом АА
№031003/440/1 від 22.09.2013р., тобто 22.09.2013р. є
днем виникнення обставин, які є
підставою для звернення до суду.

Як зазначалось вище, відповідно до
приписів ст.315 ГК України, претензія
могла бути пред'явлена перевізникові
протягом шести місяців; перевізник
розглядає заявлену претензію і
повідомляє заявника про задоволення чи
відхилення її протягом трьох місяців;
якщо претензію відхилено або відповідь
на неї не одержано в строк, зазначений у
частині третій цієї статті, заявник має
право звернутися до суду протягом
шести місяців з дня одержання
відповіді або закінчення строку,
встановленого для відповіді.

Таким чином, строк позовної давності
для звернення до суду з урахуванням
вищенаведених строків для пред'явлення
претензії, отримання на неї відповіді,
та звернення до суду у разі відсутності
відповіді, спливає 22.09.2014р.

Фактично позов пред'явлено до суду
27.03.2014р., як вбачається з відбитку
штемпелю пошти на конверті, тобто в
межах встановленого ст.315
Господарського кодексу України строку.

Враховуючи вищезазначені обставини
справи та зазначені приписи норм
матеріального права, позовні вимоги
Приватного акціонерного товариства
"Вінницяоблпаливо" підлягають
задоволенню в частині стягнення з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Гірничо
збагачувальна фабрика "Центральна"
вартості нестачі у розмірі 3323,50грн.

Згідно ст.ст.44, 49 Господарського
процесуального кодексу України слід
стягнути з відповідача Товариства з
обмеженою відповідальністю "Гірничо
збагачувальна фабрика "Центральна" на
користь позивача витрати по сплаті
судового збору на суму 1827грн.

Керуючись ст.ст.32, 33, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Гірничо
збагачувальна фабрика "Центральна"(94608,
Луганська область, м.Антрацит, вул.
Старокам'яна , 1, р/р 8431 в
ЛФ"Приватбанк" м.Луганськ, МФО 304795, ) на користь Приватного
акціонерного товариства
"Вінницяоблпаливо" (21100, м. Вінниця, вул.
Хмельницьке шоссе, 122, ,
р/р№9201 в АТ «Банк «Фінанси та
Кредит», Філія «Центральне РУ» м.
Вінниця, МФО 300937) вартість нестачі у
розмірі 3323(три тисячі триста двадцять
три)грн.50коп., витрати по сплаті
судового збору на суму 1827(одну тисячу
вісімсот двадцять сім)грн.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду Одеської
області набирає чинності у порядку ст.85
ГПК України.

Наказ видати у порядку ст.116 ГПК
України.

Повний текст рішення складено 23.06.2014р.

Суддя
Гут С.Ф.