ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25.06.14р. Справа № 904/3886/14

За позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "СОЮЗЕНЕРГОМАШ",
м.Сєвєродонецьк, Луганська область

до товариства з обмеженою
відповідальністю "СОРБІТ-МЕТАЛ",
м.Дніпропетровськ

про стягнення 22 622,49 грн.

Суддя Петренко І.В.

Представники:

Від позивача: представник Максименко
С.В. - довіреність № 500 від 17.06.14р.

Від відповідача: представник Кірчатов
Р.О. - довіреність № б/н від 20.06.14р.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "СОЮЗЕНЕРГОМАШ",
м.Сєвєродонецьк, Луганська область
(далі по тексту - позивач) звернулося до
господарського суду з позовною заявою
до товариства з обмеженою
відповідальністю "СОРБІТ-МЕТАЛ",
м.Дніпропетровськ (далі по тексту -
відповідач) про стягнення 22622,49грн.

Судові витрати по справі позивач
просить суд стягнути з відповідача.

За результатами розгляду позовної
заяви за вих. № 469 від 28.05.14р. ухвалою
суду від 04.06.14р. порушено провадження по
справі та призначено слухання на 24.06.14р.

Відповідно до п.3.9.1. постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 Господарського процесуального
кодексу України.

У разі присутності сторони або іншого
учасника судового процесу в судовому
засіданні протокол судового засідання,
в якому відображені відомості про явку
сторін (пункт 4 частини другої статті 811
Господарського процесуального кодексу
України), є належним підтвердженням
повідомлення такої сторони (іншого
учасника судового процесу) про час і
місце наступного судового засідання.

За змістом зазначеної статті 64
Господарського процесуального кодексу
України, зокрема, в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом. Доказом такого
повідомлення в разі неповернення
ухвали підприємством зв'язку може бути
й долучений до матеріалів справи та
засвідчений самим судом витяг з
офіційного сайту Українського
державного підприємства поштового
зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження
пересилання поштових відправлень, який
містить інформацію про отримання
адресатом відповідного поштового
відправлення, або засвідчена копія
реєстру поштових відправлень суду.

Позивач належним чином повідомлений
про час та місце розгляду справи, що
підтверджується відомостями про явку
представника в судове засідання, які
відображені в протоколі від 24.06.14р.

Представник позивача супровідним
листом за вих.№б/н від 24.06.14р. надав суду
для долучення до матеріалів справи
додаткові документи.

Відповідач належним чином
повідомлений про час та місце розгляду
справи, що підтверджується відомостями
про явку представника в судове
засідання, які відображені в протоколі
від 24.06.14р.

Представник відповідача заперечує
позовні вимоги посилаючись на те, що
спірну заборгованість на визначені
позивачем банківські реквізити
платіжним дорученням №4932 від 12.11.13р.
перерахував відповідачу. Позиція
відповідача викладена в долучених до
матеріалів справи запереченнях за
вих.№б/н від б/д.

Суд оголошував перерву з 24.06.14р. на
25.06.14р.

Суд розглянув справу за наявними в ній
матеріалами відповідно до ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України.

У судовому засіданні, яке відбулося
25.06.2014р. в порядку ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України,
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Під час розгляду справи судом
досліджені письмові докази, що
містяться в матеріалах справи.

Розглянувши матеріали справи, подані
документи, заслухавши пояснення
повноважних представників сторін,
господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.04.13р. між товариством з обмеженою
відповідальністю "СОЮЗЕНЕРГОМАШ" (далі
по тексту - позивач, покупець) та
товариством з обмеженою
відповідальністю "СОРБІТ-МЕТАЛ" (далі
по тексту - відповідач, постачальник)
укладено договір поставки №01/04-2 (далі
по тексту - договір). Відповідно до
пункту 1.1 договору постачальник
зобов'язується поставити у власність
покупця продукцію та обладнання
виробничо-технічного призначення (далі
по тексту - продукцію), в асортименті,
кількості, в строки, за ціною й якісними
характеристиками, узгодженими
сторонами в даному договорі й
специфікаціях, які є невід'ємними
частинами договору.

Згідно з пунктом 2.3 договору оплата за
договором здійснюється наступним
чином: покупець зобов'язаний здійснити
передплату товару у розмірі 50% від
вартості товару на підставі рахунку
виставленого постачальником. Решту 50%
вартості отриманого покупцем товару
оплачується постачальнику протягом
п'ятнадцяти календарних днів з моменту
поставки товару на склад
постачальника.

Відповідну до пункту 2.5 договору суму
договору складає сума вартості
поставленої продукції згідно всім
специфікаціям (додаткам) до даного
договору.

Відповідно до пункту 3.1 договору строк
поставки кожної партії продукції
узгоджується сторонами в
специфікаціях.

Відповідно до пункту 3.2 договору
постачальник зобов'язаний поставити
продукцію покупцю на умовах та у
строки, вказані у специфікаціях
(додатках). Поставка продукції
здійснюється партіями. Партією
продукції по даному договору
вважається частина продукції, поставка
якої відображена в специфікації
(додатку).

Позивач здійснив попередню оплату за
продукцію у розмірі 208360,08грн., що
підтверджується долученими до
матеріалів справи банківськими
виписками (а.с.19-25).

Відповідач передав позивачу продукцію
на загальну суму 186213,29грн., що
підтверджується долученими до
матеріалів справи видатковими
накладними (а.с.26-34).

З огляду на викладене, позивач
стверджує, що відповідач свої
зобов'язання за укладеним між
сторонами договором не виконав на суму
22146,79грн.

Відповідно до п. 1 ст. 509 Цивільного
кодексу України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (сплатити гроші), а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу
України, господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Господарське зобов'язання виникає,
зокрема із господарського договору (ст.
174 Господарського кодексу України).

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України визначено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до п. 2 ст. 712 Цивільного
кодексу України, до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу
України, за договором поставки одна
сторона - постачальник зобов'язується
передати (поставити) у зумовлені строки
(строк) другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

В силу ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. При цьому, до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Дослідивши матеріали справи, оригінали
документів надані сторонами на вимогу
суду в судове засідання та заслухавши
повноважних представників сторін в
судовому засіданні, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги позивача
про стягнення з відповідача на користь
позивача 22146,79грн. основної
заборгованості, слід визнати
необґрунтованими, документально
недоведеними, такими, що суперечать
чинному законодавству України, а отже є
такими, що не підлягають задоволенню.

В свою чергу господарський суд визнає
обґрунтованими заперечення
відповідача.

Позивач не спростував наявність листа
за вих.№15-1126 від 11.11.13р., який направлено
відповідачу факсом та в якому
зазначено розрахунковий рахунок для
перерахування спірної суми.

Відповідач в якості належного доказу
перерахування спірної суми надав суду
платіжне доручення №4932 від 12.11.13р. на
суму 22146,79грн. Про перерахування
грошових коштів відповідач повідомив
позивача листом за вих.№24/12-1 від 24.12.13р.

Відповідач надав суду довідку за
вих.№08.7.0.0.0/60 від 02.04.14р. за
підписом першого заступника директора
Дніпропетровського регіонального
управління публічного акціонерного
товариства комерційного банку
"Приватбанк" Лугового Д.М. в якій
підтверджено, що з поточного рахунку
відповідача 12.11.13р. відправлено
платіжне доручення №4932 на суму
22146,79грн., платіж проведено 12.11.13р.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

З урахуванням положень статті 549
Цивільного кодексу України,
господарський суд констатує, що
позивач належними та допустимими
доказами не довів порушення
відповідачем зобов'язання, у зв'язку з
чим в задоволенні вимоги про стягнення
пені, господарський суд відмовляє.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
встановлено, що боржник не
звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання. Боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

З урахуванням положень статті 625
Цивільного кодексу України
господарський суд констатує, що
стягнення трьох відсотків річних та
інфляційних втрат можливе у разі
порушення грошового зобов'язання.

Враховуючи, що спірні відносини між
сторонами господарський суд не
розцінює як грошові в задоволенні
вимоги позивача про стягнення трьох
відсотків річних та інфляційних втрат,
господарський суд відмовляє.

Судові витрати по справі, на підставі
статті 49 Господарського
процесуального кодексу України,
покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 525, 526, 509, 530, 549, 625, 627, 712
Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174,
193, 265 Господарського кодексу України,
ст.ст. 1, 2, 12, 21, 32, 36, 44, 49, 75, 82-85, 115-117
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимоги
відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено

27.06.14р.

Суддя І.В. Петренко