ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"16" червня 2014 р.Справа № 916/1692/14

За позовом: Державного підприємства
"Білгород-Дністровський морський
торговельний порт";

До відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю "РЕМТЕХМОРПОРТ"

про стягнення 16127,76 грн.;

Суддя Погребна К.Ф.

В судових засіданнях приймали участь
представники:

Від позивача: Байчан О.М. - довіреність;

Від відповідача: Албул Т.М. -
довіреність.

В судовому засіданні 16.06.2014р. приймали
участь представники:

Від позивача: не з'явився;

Від відповідача: Албул Т.М. -
довіреність.

СУТЬ СПОРУ: Позивач, Державне
підприємство „Білгород-Дністровський
морський торговельний порт" звернулось
до господарського суду Одеської
області з позовною заявою до
Товариства з обмеженою
відповідальністю „Ремтехморпорт" про
стягнення заборгованості по пені та
штрафу за несвоєчасне виконання робіт
по договору № 267-ХД від 19.11.2012 р. в сумі
16127,76 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 06.05.2014р. було порушено
провадження по справі №916/1692/14 із
призначенням до розгляду в судовому
засіданні.

Відповідач в судове засідання з'явився,
надав відзив на позов відповідно якого
позовні вимоги не визнає вважає їх
необґрунтованими безпідставними та
просить суд в задоволені позову
відмовити повністю.

Також у письмових поясненнях по справі
відповідач зазначив про пропущення
позивачем строку позовної давності для
звернення позивача до суду із
заявленим позовом про стягнення
нарахованої пені. Так, оскільки пеня
була нарахована за період 26.12.2012 р. по
30.03.2013 р., тобто 94 днів, а позивач
звернувся до суду лише у квітні 2014 року,
відповідач вважає, що за період з 26
грудня 2013 року по 30 березня 2014 року
відбувся пропуск позовної давності по
заявленим вимогам. При цьому
відповідач наголошує, що позивач не
надав доказів про наявність поважних
причин пропущення позовної давності.
Відтак, відповідач вказує, що у позові
ДП „Білгород-Дністровський морський
торговельний порт" про стягнення пені
слід відмовити у зв'язку зі спливом
позовної давності.

Справа розглядається в порядку ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України, за наявними в ній матеріалами.

В судовому засідання 19.05.2014р. в порядку
ст. 77 ГПК України проголошувалась
перерва до 30.05.2014р.

У судовому засіданні 16.06.2014р. було
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення суду в порядку статті
85 ГПК України.

Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши та дослідивши всі
письмові докази, які містяться в
матеріалах справи, господарський суд
дійшов до наступних висновків.

19 листопада 2012 року між Державним
підприємством
„Білгород-Дністровський морський
торговельний порт" (замовник) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю „Ремтехморпорт"
(підрядник) був укладений договір
підряду № 267/ХД, відповідно до п. 1.1
якого позивач як замовник доручає, а
відповідач як підрядник зобов'язується
виконати роботи з ремонту портальних
кранів „Ганц" інв. №364, 370 (0116) та
„Альбатрос" інв. № 375, 377, 378 (0115)
відповідно до технічного завдання
(додаток № 1), яке є невід'ємною частиною
цього договору. В свою чергу замовник
зобов'язаний прийняти і оплатити
виконані підрядником роботи
відповідно до умов цього договору (п. 1.2
договору).

Як зазначено в п. 2.1 договору, зазначені
в п. 1.1 цього договору роботи будуть
виконані підрядником за умови
гарантованої оплати та дотримання
замовником зобов'язань, обумовлених
цим договором.

Згідно п. 2.2 договору термін виконання
робіт викладений у Календарному плані
(Додаток 2), який є невід'ємною частиною
цього договору. Дані терміни виконання
робіт не передбачають час на додаткові
роботи, якщо такі виникнуть в процесі
ремонту і ревізії прихованих вузлів
крана.

Згідно додатку №2 термін виконання
робіт по ремонту п/к „Ганц" інв. №364 (0104)
є 20 календарних днів, по ремонту п/к
„Ганц" інв. №370 (0116) є 20 календарних
днів, по ремонту п/к „Альбатрос" інв.
№375 (0112) є 14 календарних днів, по ремонту
п/к „Альбатрос" інв. №377 (0120) є 10
календарних днів, по ремонту п/к
„Альбатрос" інв. №378 (0121) є 15
календарних днів

Відповідно до п. 2.4 договору датою
початку робіт вважається дата
підписання двостороннього акта
прийому-передачі по кожному крану в
ремонт. Датою закінчення робіт
вважається дата підписання
двостороннього акта виконаних робіт по
кожному крану (п. 2.5 договору).

В п. 3.1 договору передбачено, що
вартість робіт, зазначених в п. 1.1 цього
договору, складає: 383450грн., в т.ч. ПДВ 20% -
63908,33грн., відповідно до договірної ціни
№№1-5 (Додатки 3-7), що є невід'ємною
частиною договору.

За умовами п. 3.2 договору оплата за
договором здійснюється замовником
поетапно: передоплата - 50% від вартості
кожної Договірної ціни №№1-5 на
підставі рахунків підрядника,
остаточний розрахунок - 50% протягом 5
банківських днів після підписання акта
виконаних робіт по кожному крану на
підставі рахунку підрядника.

Відповідно до п. 11.4 договору останній
набуває чинності з моменту його
підписання обома сторонами і діє до
повного виконання сторонами своїх
зобов'язань за цим договором., але не
більше ніж до 31.12.2012 р.

Так, згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України
передбачено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає,
що правочином є дія особи, спрямована
на набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

При цьому за правилами статті 14
Цивільного кодексу України цивільні
обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію або утриматися від певної
дії, а кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу
України за договором підряду одна
сторона зобов'язується на свій ризик
виконати певну роботу за завданням
другої сторони, а замовник
зобов'язується прийняти та оплатити
виконану роботу.

Так, укладений між сторонами по справі
договір підряду є підставою для
виникнення у сторін договору
господарських зобов'язань відповідно
до ст.ст. 173, 174 ГК України (ст.ст. 11, 202, 509
ЦК України). В свою чергу згідно ст. 629 ЦК
України вказаний договір є
обов'язковим для виконання його
сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. При цьому, до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом (ст.
525 ЦК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 853 ЦК України
замовник зобов'язаний прийняти роботу,
виконану підрядником відповідно до
договору підряду, оглянути її і в разі
виявлення допущених у роботі відступів
від умов договору або інших недоліків
негайно заявити про них підрядникові.
Якщо замовник не зробить такої заяви,
він втрачає право у подальшому
посилатися на ці відступи від умов
договору або недоліки у виконаній
роботі.

Також за приписами ч. 1 ст. 877 Цивільного
кодексу України підрядник зобов'язаний
здійснювати будівництво та пов'язані з
ним будівельні роботи відповідно до
проектної документації, що визначає
обсяг і зміст робіт та інші вимоги, які
ставляться до робіт та до кошторису, що
визначає ціну робіт. Підрядник
зобов'язаний виконати усі роботи,
визначені у проектній документації та
в кошторисі (проектно-кошторисній
документації), якщо інше не встановлено
договором будівельного підряду.

В силу положень ст. 882 ЦК України
замовник, який одержав повідомлення
підрядника про готовність до передання
робіт, виконаних за договором
будівельного підряду, або, якщо це
передбачено договором, - етапу робіт,
зобов'язаний негайно розпочати їх
прийняття. Замовник організовує та
здійснює прийняття робіт за свій
рахунок, якщо інше не встановлено
договором. У прийнятті робіт мають
брати участь представники органів
державної влади та органів місцевого
самоврядування у випадках,
встановлених законом або іншими
нормативно-правовими актами. Замовник,
який попередньо прийняв окремі етапи
робіт, несе ризик їх знищення або
пошкодження не з вини підрядника, у
тому числі й у випадках, коли договором
будівельного підряду передбачено
виконання робіт на ризик підрядника.
Передання робіт підрядником і
прийняття їх замовником оформляється
актом, підписаним обома сторонами. У
разі відмови однієї із сторін від
підписання акта про це вказується в
акті і він підписується другою
стороною.

Частиною 4 ст. 879 Цивільного кодексу
України передбачено, що оплата робіт
провадиться після прийняття
замовником збудованого об'єкта
(виконаних робіт), якщо інший порядок
розрахунків не встановлений за
погодженням сторін.

Згідно ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу
України, якщо договором підряду не
передбачена попередня оплата
виконаної роботи або окремих її етапів,
замовник зобов'язаний сплатити
підрядникові обумовлену ціну після
остаточної здачі роботи за умови, що
роботу виконано належним чином і в
погоджений строк або, за згодою
замовника, - достроково.

Положеннями ст. 843 ЦК України
передбачено, що у договорі підряду
визначається ціна роботи або способи
її визначення.

Так, сторонами по договору підряду №
267-ХД було погоджено договірну ціну на
ремонт портальних кранів „Ганц" інв.
№364, 370 (0116) та „Альбатрос" інв. № 375, 377, 378
(0115), яка складає 383450грн., в т.ч. ПДВ 20% -
63908,33грн.

Відповідно до акту на здачу в ремонт п/к
„Ганц" інв.№370 (0116) копію якого було
надано позивачем до суду, вказаний кран
був переданий відповідачу в ремонт
05.12.2012р., що підтверджується проектом
виробничих робіт №43, який був
підписаний 05.12.2012р. та наказом ТОВ
„Ремтехморпорт" №146 від 05.12.2012р. про
створення бригади для ремонтних робіт
п/к „Ганц" інв. №370 (0116).

Згідно приймального акту № 4 за
березень 2013р. ремонт п/к „Ганц" інв.№370
(0116) було завершено 29 березня 2013 року.

Як зазначає позивач, за період з 01.07.2010
р. по 01.11.2013 р. Білгород-Дністровською
об'єднаною державною фінансовою
інспекцією проведено планову ревізію
фінансово-господарської діяльності ДП
„Білгород-Дністровський морський
торговельний порт". Так, актом про
результати планової ревізії
фінансово-господарської діяльності
Державного підприємства
„Білгород-Дністровський морський
торговельний порт" від 13.01.2014 року
№840-16/01 встановлено, що портальний кран
„Ганц" зданий в ремонт 05.12.2012р., роботи
необхідно було закінчити 25.12.2012р., проте
згідно приймального акту № 4, ремонт п/к
„Ганц" інв.№370 (0116) було завершено 29
березня 2013 року, тобто роботи виконані
на 94 дні пізніше, ніж передбачено
договором.

Між тим, як випливає зі змісту додатку
№2 до спірного договору підряду 267-ХД,
термін виконання робіт з ремонту крана
складав 20 робочих днів з моменту
передачі крана в ремонт за актом, що
було здійснено 05.12.2012р. В свою чергу
ремонті роботи мали бути завершені не
пізніше 25.12.2012р., але були завершені
29.03.2013р., тобто з прострочкою на 94 дні.

Статтею 32 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що доказами у справі є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Суд погоджується з позицією позивача
щодо допущення з боку відповідача
прострочення виконання робіт з ремонту
п/к „Ганц" інв. № 370 (0116), що є підставою
для застосування до відповідача
обумовлених договором санкцій, що
передбачені п. 8.2. договору у вигляді
нарахування пені.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

При цьому невиконання зобов'язання або
виконання зобов'язання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), що мало місце у
даному випадку, згідно ст. 610 Цивільного
кодексу України є порушенням
зобов'язання, зокрема з боку
відповідача.

В свою чергу у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3
ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Разом з тим відповідно до п. 8.2 договору
за порушення термінів закінчення
робіт, встановлених п. 2.2. договору,
підрядник сплачує замовнику пеню в
розмірі 0,1% від вартості невиконаних в
зазначений термін робіт за кожний день
прострочення, а за прострочення понад 30
днів додатково стягується штраф у
розмірі 7% вказаної вартості з
дотриманням претензійного порядку.

Як передбачено частиною 1 ст. 548
Цивільного кодексу України, виконання
зобов'язання (основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом. В силу ч. 1 ст. 546
Цивільного кодексу України виконання
зобов'язання може забезпечуватися,
зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Згідно положень ст. 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Як передбачає частина 1 ст. 551 ЦК
України, предметом неустойки може бути
грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 193 ГК України
кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 229 ГК
України учасник господарських
відносин у разі порушення ним
грошового зобов'язання не звільняється
від відповідальності через
неможливість виконання і зобов'язаний
відшкодувати збитки, завдані
невиконанням зобов'язання, а також
сплатити штрафні санкції відповідно до
вимог, встановлених цим Кодексом та
іншими законами.

Ч. 1, 2, 4 ст. 217 ГК України передбачають, що
господарськими санкціями визнаються
заходи впливу на правопорушника у
сфері господарювання, в результаті
застосування яких для нього настають
несприятливі економічні та/або правові
наслідки. У сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні санкції;
оперативно-господарські санкції.
Господарські санкції застосовуються у
встановленому законом порядку за
ініціативою учасників господарських
відносин.

В силу положень ст. 230 ГК України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 231 ГК України у разі якщо
порушено господарське зобов'язання, в
якому хоча б одна сторона є суб'єктом
господарювання, що належить до
державного сектора економіки, або
порушення пов'язане з виконанням
державного контракту, або виконання
зобов'язання фінансується за рахунок
Державного бюджету України чи за
рахунок державного кредиту, штрафні
санкції застосовуються, якщо інше не
передбачено законом чи договором, у
такому розмірі: за порушення строків
виконання зобов'язання стягується пеня
у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів
(робіт, послуг), з яких допущено
прострочення виконання за кожний день
прострочення, а за прострочення понад
тридцять днів додатково стягується
штраф у розмірі семи відсотків
вказаної вартості.

Нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

До того ж статтею 253 ЦК України
передбачено, що перебіг строку
починається з наступного дня після
відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм,
початком для нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання буде день, наступний за
днем, коли воно мало бути виконано.
Нарахування санкцій триває протягом
шести місяців.

Так, з огляду на те, що строк виконання
ремонтних робіт сплинув 25.12.2012 р.,
позивачем на підставі п. 8.2 договору
підряду здійснено нарахування пені та
штрафних санкцій за період 26.12.2012 р. по
30.03.2013 р. на суму 16127,76 грн. (98340 грн. х 0,1 % х
94 д.=9243,96грн. та 98340грн.х 7%=6883,80грн.).

Однак, в обґрунтування своїх
заперечень відповідач послався на
пропущення позивачем строку позовної
давності для звернення позивача із
заявленими вимогами.

Позовною давністю, в силу положень ст.
256 ЦК України, є строк, у межах якого
особа може звернутися до суду з вимогою
про захист свого цивільного права або
інтересу. Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст.
261 ЦК України перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

Відповідно до частини першої статті 223
ГК України при реалізації в судовому
порядку відповідальності за
правопорушення у сфері господарювання
застосовуються загальний та скорочені
строки позовної давності, передбачені
ЦК України, якщо інші строки не
встановлено ГК України.

За змістом пункту 1 частини другої
статті 258 ЦК України щодо вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені)
передбачено спеціальну позовну
давність в один рік.

Порядок обчислення позовної давності в
силу вимог частини другої статті 260 ЦК
України не може бути змінений за
домовленістю сторін.

Відтак, частиною шостою статті 232 ГК
України визначено строк та порядок
нарахування штрафних санкцій, а строк,
протягом якого особа може звернутись
до суду за захистом свого порушеного
права, встановлюється ЦК України.

Враховуючи викладене, суд вважає
правильним нарахування пені за шість
місяців, визначених частиною шостою
статті 232 ГК України, право на стягнення
якої може бути заявлено в межах
передбаченого пунктом 1 частини другої
статті 258 ЦК України річного строку
позовної давності.

Як вказано в п. 4.2 Постанові Пленуму
ВГСУ від 29 травня 2013 року N 10 „Про деякі
питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів", у зобов'язальних
правовідносинах, в яких визначено
строк виконання зобов'язання, перебіг
позовної давності починається з дня,
наступного за останнім днем, у який
відповідне зобов'язання мало бути
виконане. Якщо відповідно до чинного
законодавства або договору неустойка
(пеня) підлягає стягненню за кожний
день прострочення виконання
зобов'язання, позовну давність
необхідно обчислювати щодо кожного дня
окремо за попередній рік до дня подання
позову, якщо інший період не
встановлено законом або угодою сторін
(п. 4.3).

Так, враховуючи викладене, позивач мав
право звернутися до суду з вимогами до
відповідача про стягнення нарахованої
пені за період 26.12.2012 р. по 30.03.2013 р. не
пізніше 26.12.2013р.

Згідно п. 4.4.2 вказаної Постанови
Пленуму ВГСУ з урахуванням положення
частини четвертої статті 51 ГПК днем
подання позову слід вважати дату
поштового штемпеля підприємства
зв'язку, через яке надсилається позовна
заява (а в разі подання її
безпосередньо до господарського суду -
дату реєстрації цієї заяви в
канцелярії суду).

Так, пред'явлений позивачем позов
вважається поданим 05.05.2014 р. (відповідно
до штампу відділу поштового зв'язку на
поштовому конверті), в свою чергу
вимоги про стягнення нарахованої пені
за період з 26.12.2012 р. по 30.03.2013 р.
вважаються такими, що заявлені з
пропуском позовної давності. Наразі
поважних причин пропущення строку
позовної давності для звернення до
суду із вимогами про стягнення
нарахованої пені за позивачем не
наведено та відповідних доказів
наявності таких причин до суду не
надано.

Відповідно до п. 4 ст. 267 Цивільного
кодексу України сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Згідно зі ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Таким чином, оцінюючи надані сторонами
докази в сукупності та враховуючи те,
що строк позовної давності по
заявленим вимогам щодо стягнення з
відповідача нарахованої пені за період
з 26.12.2012 р. по 30.03.2013 р. в сумі 16127,76 грн.
сплинув, про що було заявлено
відповідачем, відповідно вказані
вимоги позивача не підлягають
задоволенню судом.

У зв'язку з тим, що рішення відбулось не
на користь позивача, відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати по сплаті
судового збору, понесені позивачем при
подачі позову, відносяться за рахунок
позивача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України,

суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Державного
підприємства „Білгород-Дністровський
морський торговельний порт" до
Товариства з обмеженою
відповідальністю „Ремтехморпорт" про
стягнення 16127,76грн. відмовити.

Рішення набирає законної сили в
порядку ст. 85 ГПК України.

Повний текст рішення складено 23.06.2014р.

Суддя
Погребна К.Ф.