КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2014 р. Справа№ 925/1715/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ільєнок Т.В.

суддів: Михальської Ю.Б.

Кропивної Л.В.

при секретарі

судового засідання Сауляку
О.О.

за участю

представників сторін

від позивача Цибізова О.О.
- дов. від 30.12.2013 р. № 35/10;

відповідача не з'явився,
про день, час та місце розгляду справи

повідомлений
належним чином

розглянувши

матеріали апеляційної скарги

Звенигородського підприємства
теплових мереж

на рішення
Господарського суду Черкаської
області від

03.12.2013 р.

у справі № 925/1715/13
(суддя: Пащенко А.Д.)

за позовом Дочірньої
компанії «Газ України»

Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз

України»

до
Звенигородського підприємства
теплових мереж

про стягнення 100
261,12 грн. пені, 10 832,67 грн.

інфляційних
витрат, 57 144,67 грн. три проценти

річних за
прострочення виконання зобов'язань

ВСТАНОВИВ:

Дочірньою компанією «Газ України»
заявлено позов про стягнення з
відповідача Звенигородського
підприємства теплових мереж 168 238,46
грн., в тому числі: 100 261,12 грн. пені, 10
832,67 грн. інфляційних втрат, 57 144,67 грн.
три проценти річних за прострочення
виконання зобов'язання щодо оплати
вартості спожитого газу в строки,
встановлені в Договорі №
16/11-ТЕ від 31.12.2010 р.. В обґрунтування
позовних вимог позивач вказував на те,
що протягом січня - квітня 2011 року
відповідач отримав природний газ на
загальну суму 1 636 641,29 грн. відповідно до
Актів прийому - передачі природного
газу, однак свої зобов'язання з оплати
газу виконав із порушенням умов
Договору, не дотримавшись вказаних у
Договорі строків оплати.

У Відзиві від на позовну заяву (а. с. 46)
відповідач визнав позовні вимоги
частково та просив відмовити у
стягненні пені з огляду на пропуск
позивачем строку позовної давності по
пені, оскільки відповідач зазначав, що
період прострочення, за який позивач
нараховує неустойку - це 2011 рік, а
п. 1 ч. 2 статті 258 ЦК України до вимог
про стягнення неустойки (штрафу, пені)
встановлена позовна давність строком 1
рік.

Рішенням Господарського суду
Черкаської області від 03.12.2013
№ 925/1715/13 позовні вимоги задоволені у
повному обсязі.

Не погоджуючись із вищезазначеним
Рішенням, відповідач Звенигородське
підприємство теплових мереж звернувся
до Київського апеляційного
господарського суду зі скаргою, за якою
просив скасувати оскаржене Рішення
ЧАСТКОВО, а саме в частині стягнення
пені у розмірі 100 261,12 грн., яка була
нарахована позивачем за три роки,
оскільки умовами названого Договору
строк позовної давності по пені
визначено у три роки. При цьому,
скаржник наголошував на тому, що
укладений між сторонами Договір №
16/11-ТЕ від 31.12.2010 р. не відповідає
Типовому договору, затвердженого
постановою НКРЕ, за яким «неустойка
нараховується продавцем протягом
шести місяців, що передують моменту
звернення з вимогою, претензією,
позовом». На підставі чого скаржник
стверджує про сплив строку позовної
давності щодо стягнення пені у
заявленому розмірі 100 261, 12 грн..

Ухвалою КАГС від 12.03.2014 р. № 925/1715/13
апеляційну скаргу Звенигородського
підприємства теплових мереж прийнято
до розгляду та порушено апеляційне
провадження.

Розпорядженням Голови Київського
апеляційного господарського суду від
15.04.2014 р. змінено склад колегії, що
здійснював апеляційний перегляд
справи, у зв'язку з перебуванням судді
Корсакової Г.В. у відпустці, подальший
розгляд справи здійснювала колегія у
складі: головуючий - Ільєнок Т.В., судді:
Михальська Ю.Б., Кропивна Л.В.

У останнє судове засідання від 11.06.2014 р.
не з'явився представник відповідача,
але про час, день, та місце розгляду
справи повідомлений належним чином,
про що свідчить Витяг з офіційного
сайту Українського державного
підприємства зв'язку "Укрпошта" від
27.05.2014р. № 081. що
залучений до матеріалів справи.

Відповідно до п. 3.9.1. Постанови Пленуму
ВГСУ від 26.12.2011р. № 18 в разі якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
було надіслано за належною адресою
(тобто, повідомленою суду стороною, а в
разі ненадання суду відповідної
інформації - адресою, зазначеною в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців), і
не повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом. Доказом такого
повідомлення в разі неповернення
ухвали підприємством зв'язку може бути
й долучений до матеріалів справи та
засвідчений самим судом ВИТЯГ з
офіційного сайту Українського
державного підприємства поштового
зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження
пересилання поштових відправлень, який
містить інформацію про отримання
адресатом відповідного поштового
відправлення, або засвідчена копія
реєстру поштових відправлень суду.

Враховуючи, що відповідач повідомлений
належним чином про судове засідання
від 11.06.2014р. та зважаючи на те, що
відсутність представника відповідача
не перешкоджає розгляду справи,
колегія суддів продовжила розгляд
апеляційної скарги по суті за наявними
матеріалами даної справи.

Колегія суддів, розглянувши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, перевіривши юридичну оцінку
обставин справи та повноту їх
встановлення, дослідивши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, заслухавши пояснення
представника позивача, дійшла висновку
апеляційну скаргу Звенигородського
підприємства теплових мереж залишити
без задоволення, Рішення
Господарського суду міста Києва від
03.12.2013 р. залишити без змін, з огляду на
таке.

ДК "Газ України" (Постачальник за
договором, позивач у справі) та
Звенигородське підприємство теплових
мереж (Покупець за договором,
відповідач у справі) уклали Договір №
16/11-ТЕ про закупівлю природного газу за
державні кошти від 31 грудня 2010 року
(далі - Договір), за умовами якого
Постачальник зобов'язався поставити
Покупцю імпортований природний газ, а
Покупець зобов'язався прийняти і
оплатити природний газ в обсязі,
зазначеному в п. 1.2 цього Договору. Газ,
що постачається за цим Договором,
використовується Покупцем виключно
для надання населенню та релігійним
організаціям послуг з опалення та
гарячого водопостачання. Використання
газу Покупцем для інших потреб не є
предметом цього Договору.

Додатковою угодою № 1 від 28.01.2011 сторони
змінили назву Договору на таку:
"Договір поставки природного газу для
надання населенню та релігійним
організаціям послуг з опалення та
гарячого водопостачання".

Відповідно до п. 1.2 Договору
Постачальник передає Покупцю в період
з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2011 року
природний газ (надалі - газ) з
урахуванням вартості його
транспортування в обсязі до 3 000 тис.
куб. м., в тому числі по місяцях. Ціна
газу, що передається Покупцеві,
визначається в п. 3 Договору.

За умовами пункту 4.1 Договору
розрахунки проводяться шляхом
поетапної оплати у такому порядку:
перша оплата в розмірі 34 відсотки від
вартості запланованих місячних
обсягів постачання газу проводиться не
пізніше 10 числа місяця поставки;
подальші оплати проводяться плановими
платежами по 33 відсотки від вартості
запланованих місячних обсягів
постачання газу до 20 та 30 (31) числа
місяця поставки. Остаточний розрахунок
за фактично спожиті обсяги газу
здійснюється на підставі акта
приймання - передачі газу до 20 числа
місяця, наступного за місяцем поставки
газу.

В пункті 7.3.1 Договору передбачено, що у
разі порушення Покупцем умов п. 4.1
цього Договору Покупець зобов'язується
(крім суми заборгованості) сплатити
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки НБУ, що діяла в період, за який
сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення платежу.

Відповідно до пункту 9.3 Договору строк
позовної давності за цим Договором та
до вимог про стягнення неустойки
встановлюється тривалістю у 3 (три)
роки. Неустойка нараховується за шість
місяців, що передують моменту
звернення з претензією або позовом.

На виконання Договору протягом січня -
квітня 2011 року позивач передав, а
відповідач прийняв природний газ на
загальну суму 1 636 641 грн. 29 коп., що
підтверджується Актами приймання -
передачі природного газу від 31.01.2011 на
суму 547 049 грн. 18 коп., від 28.02.2011 на суму 534
795 грн. 06 коп., від 31.03.2011 на суму 433 063 грн.
69 коп., від 30.04.2011 на суму 121 733 грн. 36 коп.
Вказані Акти підписані повноважними
представниками сторін та скріплені
їхніми печатками, належним чином
засвідчені їх копії містяться в
матеріалах справи (а. с. 23- 26), спір щодо
вартості чи об'ємів спожитого
природного газу між сторонами
відсутній.

Відповідач повністю розрахувався за
поставлений газ, проте з порушенням
строку, встановленого п. 4.1 Договору.
Оскільки кошти відповідачем сплачені
із порушеннями встановлених Договором
строків, позивач пред'явив до стягнення
з відповідача пеню, три проценти
річних та інфляційні втрати за
прострочення виконання відповідачем
грошового зобов'язання відповідно до
розрахунків, вказаних у позовній заяві.
Відповідач не заперечив дати та суми
фактично сплачених ним коштів, визнав
нараховані позивачем суми індексу
інфляції та трьох процентів річних на
прострочені суми боргу, однак,
заперечив проти стягнення пені у сумі
100 261,12 грн. з підстав пропущення
позивачем позовної давності для вимоги
про стягнення пені.

Суд першої інстанції, оцінюючи докази у
справі в їх сукупності, визнав
заперечення відповідача в частині
позову про стягнення пені
необґрунтованими, приймаючи до уваги
наступне.

Договір поставки природного газу для
надання населенню та релігійним
організаціям послуг з опалення та
гарячого водопостачання від 31 грудня
2010 року № 16/11-ТЕ, на підставі якого
виникли зобов'язання сторін, за своєю
правовою природою є Договором
поставки, він підписаний повноважними
представниками сторін, підписи яких
скріплені печатками підприємств,
містить всі істотні умови для
договорів даного виду.

Із матеріалів справи вбачається і
відповідачем підтверджено, що позивач
поставив відповідачу, а останній
отримав протягом січня - квітня 2011 року
природний газ на загальну суму 1 636 641
грн. 29 коп., про що сторони підписали
Акти приймання-передачі природного
газу від 31.01.2011 на суму 547 049 грн. 18 коп.,
від 28.02.2011 на суму 534 795 грн. 06 коп., від
31.03.2011 на суму 433 063 грн. 69 коп., від 30.04.2011
на суму 121 733 грн. 36 коп..

Відповідач розрахувався з позивачем за
поставлений газ з порушенням строків,
обумовлених сторонами в Договорі, що не
заперечується та підтверджується
відповідачем, зокрема, у відзиві на
позовну заяву.

Відповідачем було порушено умову
пункту 4.1 Договору, за яким остаточний
розрахунок за фактично спожиті обсяги
газу повинен бути здійснений
відповідачем до 20 числа місяця,
наступного за місяцем поставки газу.

В статті 611 ЦК України передбачено, що у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Згідно статті 216 ГК України учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором. Одним із видів
господарських санкцій, які відповідно
до статті 217 ГК України можуть
застосовуватися у сфері
господарювання, є штрафні санкції, що
можуть застосовуватися у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня)
відповідно до умов договору між
сторонами.

В частині 6 статті 231 ГК України вказано,
що штрафні санкції за порушення
грошових зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Як зазначалося вище, в пункті 7.3.1
Договору сторони передбачили, що у разі
порушень Покупцем умов п. 4.1 Договору
Покупець зобов'язується (крім суми
заборгованості) сплатити пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла в період, за який
сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення платежу.

Пунктом 9.3 Договору сторони
передбачили, що строк позовної
давності за цим Договором та до вимог
про стягнення неустойки
встановлюється тривалістю у 3 (три)
роки.

Пеня в сумі 100 261 грн. 12 коп. нарахована
позивачем окремо за кожен місяць, в
розмірі, встановленому за згодою
сторін, на кожну із прострочених сум та
за періоди, коли фактично існувала
заборгованість. Перевіривши виконаний
позивачем розрахунок пені, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку, що
він виконаний правильно, відповідно до
умов Договору та вимог чинного
законодавства, тому з відповідача
підлягає стягненню пеня в заявленій
позивачем сумі 100 261 грн. 12 коп..

Клопотання відповідача про
застосування позовної давності до
пені залишено господарським судом без
задоволення з огляду на наступне.

Згідно статті 259 ЦК України позовна
давність, встановлена законом, може
бути збільшена за домовленістю сторін.
Договір про збільшення позовної
давності укладається у письмовій
формі.

Сторони в пункті 9.3 Договору вказали, що
строк позовної давності за цим
Договором та до вимог про стягнення
неустойки встановлюється тривалістю у
3 (три) роки.

Таким чином, позивач нарахував пеню
відповідно до умов Договору та закону,
тому клопотання відповідача залишено
без задоволення.

Вимоги позивача про стягнення з
відповідача трьох процентів річних та
інфляційних втрат визнано судом першої
інстанції такими, що підлягають
задоволенню у заявлених сумах,
відповідно до припису статті 625 ЦК
України, за якою боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Розрахунок трьох процентів річних та
інфляційних втрат, виконаний
позивачем, суд першої інстанції визнав
вірним та враховуючи, що відповідач
його не оспорив, визнав правомірними
заявлені до стягнення суми трьох
процентів річних у розмірі 57 144 грн. 67
коп. та 10 832 грн. 67 коп. інфляційних
втрат.

У доводах апеляційного оскарження
відповідач повторює свої заперечення
саме в частині заявлених позовних
вимог по пені у розмірі 100 261,12 грн., яким
судом першої інстанції надана належна
правова оцінка в мотивувальній частині
оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає, що судом першої
інстанції в повному обсязі досліджено
фактичні обставини справи, правильно
застосовано норми матеріального та
процесуального права, підстав для
зміни чи скасування судового рішення у
даній справі не вбачає.

Керуючись ст.ст. 91, 99, 101-105 ГПК України,
Київський апеляційний господарський
суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача
Звенигородського підприємства
теплових мереж залишити без
задоволення.

Рішення Господарського суду
Черкаської області від 03.12.2013 р. №
925/1715/13 залишити без змін.

Постанова Київського апеляційного
господарського суду від 11.06.2014р. №
925/1715/13 набирає законної сили з дня її
прийняття.

Постанова Київського апеляційного
господарського суду від 11.06.2014р. №
925/1715/13 може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України у 20-денний
термін.

Матеріали справи № 925/1715/13 повернути до
Господарського суду Черкаської
області.

Головуючий суддя
Т.В. Ільєнок

Судді
Ю.Б. Михальська

Л.В. Кропивна