Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "19" червня 2014 р.
Справа № 906/570/14

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Машевської О.П.

за участю секретаря судового засідання
: Смиковського В.П.

за участю представників сторін:

від позивача: Шадура Д.М.- керівник (
Спец. витяг з ЄДР від 07.05.14р. № 1863979)

від відповідача: не з'явився

прокурор: Муляренко Т.О.( служб. посв.
№025924 вид. 29.04.14 р.).

Розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Приватного підприємства
"ОвручГазАвто" (м.Овруч)

до Овруцької міської ради
Житомирської області (м.Овруч)

про скасування рішення від 26.07.2012р. №205

Позивач Приватне підприємство
"ОвручГазАвто" звернулось з позовом до
господарського суду скасувати рішення
Овруцької міської ради від 26.07.2012року
№205 "Про внесення змін до договорів
оренди землі", прийняте на двадцятій
сесії 6 скликання в частині , яка
стосується позивача.

В обгрунтування позову позивач
доводить , серед іншого, наступне:

- у зв'язку із вчиненим до
господарського суду позовом про
внесення змін до п.2.3 розділу 2 та п.4.3.
розділу 4 договору оренди землі від
25.08.09р. за № 28 в частині збільшення
показника нормативної грошової оцінки
земельної ділянки розміром 0,4747 га, яка
знаходиться у м. Овруч по вул. Ващука , 4
та в частині збільшення річного
розміру ставки орендної плати з 10% до 12%
, позивачу стало відомо про наявність
рішення від 26.07.12р. № 205, яким
встановлено зазначену ставку;

- у зв'язку з відмовою Овруцького
районного суду у відкритті провадження
за позовом про скасування рішення від
26.07.12р. № 205 ( ухвала від 28.03.14р. у справі
№ 286/1605/14-а), подано зустрічний позов у
справу господарського суду № 906/245/14;

- у зв'язку із відмовою господарського
суду у прийнятті зустрічного позову в
порядку ч.1 ст. 60 ГПК України у справі №
906/245/14, подано цей позов;

- рішення від 26.07.12р. № 205 суперечить
акту більш загальної дії, зокрема
Положенню про порядок надання в оренду
земельних ділянок, які належать
територіальній громаді міста Овруча та
знаходяться в межах міста від
21.02.2007року № 107 із змінами, внесеними
рішенням від 25.04.2012р. № 119 "Про внесення
змін до Положення про порядок надання в
оренду земельних ділянок" , прийнятого
на 17 сесії 6-го скликання Овруцької
міської ради , яким для такої категорії
користувачів як АЗС і АГЗС встановлено
ставку у розмірі 7% від нормативної
грошової оцінки землі;

- встановлення рішенням від 26.07.12р. № 205
ставки річної орендної плати у розмірі
12% від нормативної грошової оцінки
земельної ділянки замість ставки на
рівні 7% суперечить ст. 5 Закону України
"Про засади державної регуляторної
політики у сфері господарської
діяльності" , оскільки не узгоджується
з рішенням від 25.04.2012р. № 119;

- окрім того, оскаржуване рішення
суперечить ч.1 ст. 47 ГК України щодо
рівності прав усіх підприємців при
використанні природних ресурсів, а
також підпадає під ознаки
корупційного правопорушення ,
визначені Законом України "Про засади
запобігання і протидії корупції" ,
оскільки неправомірно надано перевагу
іншим юридичним особам у зв'язку з його
прийняттям; зокрема позивачу
достовірно відомо, що земельну ділянку
під розміщення АЗС "ANP" за адресою: м.
Овруч, вул. Сабурова, 18г ( центр міста)
надано в оренду із ставкою орендної
плати 7% від нормативної грошової
оцінки , а позивачу , земельна ділянка
якого знаходиться на околиці міста - із
ставкою орендної плати на рівні 12%;

- оскаржуваним рішенням порушено
вимоги статті 4 Податкового кодексу
України , якою встановлено такий
принцип як стабільність - зміни до
будь-яких елементів податків та зборів
не можуть вноситися пізніш як за шість
місяців до початку нового бюджетного
періоду, в якому будуть діяти нові
правила та ставки. Податки та збори, їх
ставки, а також податкові пільги не
можуть змінюватися протягом
бюджетного року; як роз'яснено в абз. 2 п.
1.3 постанови Пленуму ВГСУ від 17.05.11р. № 6
" Про деякі питання практики розгляду
справ у спорах , що виникають із
земельних відносин" орендна плата за
земельну ділянку, яка перебуває в
державній або в комунальній власності
є однією з форм плати за землю як
загальнодержавного податку нарівні із
земельним податком ; натомість нова
ставка річної орендної плати у розмірі
12% введена в дію з 01.07.12р., що передує
даті прийняття оскаржуваного рішення,
тоді як повинна бути введена в дію
лише з 01.01.13року;

- відповідно до ст. 24 Закону України
"Про засади запобігання і протидії
корупції" рішення, видані (прийняті)
внаслідок вчинення корупційного
правопорушення, можуть бути скасовані
органом або посадовою особою,
уповноваженою на прийняття чи
скасування відповідних актів, рішень,
або визнані незаконними в судовому
порядку за заявою, зокрема, юридичної
особи;

- відповідно до статті 21 ЦК України
суд визнає незаконним та скасовує
правовий акт індивідуальної дії,
виданий , зокрема, органом місцевого
самоврядування , якщо він суперечить
актам цивільного законодавства і
порушує цивільні права або інтереси;

- відповідно до ч.1 ст. 393 гл. 29 ЦК України
правовий акт , зокрема, органу
місцевого самоврядування , який не
відповідає законові і порушує права
власника, за позовом власника майна
визнається судом незаконним та
скасовується ; такі ж права має особа,
яка має речове право на чуже майно (в
т.ч. право володіння) - ст. 396 гл. 30 ЦК
України.

На підставі вище викладеного, просить
позов задовольнити.

Ухвалою від 07.05.14 р. суд порушив
провадження у справі та вжив заходів
для підготовки до розгляду справи по
суті.

В засіданні 20.05.14року суд перейшов до
розгляду справи по суті та допустив
прокурора міста Житомира до участі у
справі №906/570/14 для захисту інтересів
держави в особі відповідача - Овруцької
міської ради Житомирської області, з
відповідними правами та обов'язками
сторони у справі (а.с. 55).

Ухвалою від 20.05.14 року суд відмовив
позивачу у прийнятті заяви про
збільшення розміру позовних вимог ,
про що судом винесено ухвалу ( а.с. 60) .

Відповідач у відзиві на позов проти
доводів останнього заперечив з
викладених у ньому підстав. Зокрема,
доводить, що оскільки на земельній
ділянці позивач проводить не тільки
заправку легкових автомобілів, а і
реалізацію інших супутніх товарів (
мастила та інші товари), роздрібний
продаж пива та інших прохолодних
напоїв з розміщенням холодильних
вітрин , розмір ставки орендної плати
від нормативної грошової оцінки землі
в рік з 01.07.12р. встановлено в розмірі 12% ,
а не в розмірі 7% . Посилаючись на п.п. 288.5
та 288.5.1 ст. 288 ПК України відповідач
доводить, що оскаржуване рішення
грунтується на вимогах закону,
приймалось не з власної ініціативи, а
за наслідками розгляду звернення
суб'єктів господарювання, в тому числі
і позивача, а також доведено до відома
позивача листом № 16/1368 від 13.09.2012р.
разом із проектами додаткових угод до
договорів оренди земельних ділянок, в
тому числі до договору № 28 від
25.08.2009р. Однак позивач з моменту
отримання як оскаржуваного рішення,
так і додаткових угод до договорів
оренди, не вчинив дій, спрямованих на
внесення змін до чинних договорів
оренди та не оскаржував рішення ради
про внесення відповідних змін. Своєю
бездіяльністю, як доводить відповідач,
позивач сам допустив порушення норм
Податкового кодексу України і
продовжує подавати звітність за старою
нормативною грошовою оцінкою
орендованої земельної ділянки.
Безпідставними є доводи позивача про
введення в дію оскаржуваного рішення
"заднім числом" , оскільки правовим
наслідком прийняття рішення є
підписання додаткової угоди, яка за
умовами набирає чинності після
підписання сторонами та її державної
реєстрації. Тобто нарахування та
сплата орендної плати за земельну
ділянку починається з дня підписання
угоди, а не з дати, зазначеної в
оскаржуваному рішенні (а. с. 64-67).

Прокурор міста Житомира проти доводів
позову заперечила. Посилаючись на
рішення Овруцької міської ради від
29.05.2014 року № 110 , яким змінено п. 2
рішення 20 сесії 6 скликання від 26.07.12р.
№ 205 та встановлено позивачу ставку
річної орендної плати в розмірі 7%,
вважає, що на дату засідання суду
предмет спору - припинився , що має
наслідком припинення провадження у
справі.

Аналогічну правову позицію висловив
відповідач у письмовому поясненні,
оскільки вважає, що підстави для
скасування оскаржуваного рішення у
зв'язку із його зміною - відсутні.
Стосовно дії рішення Овруцької
міської ради від 29.05.2014 року № 110 в
часі , вважає, що застосування ставки у
розмірі 7% від нормативної грошової
оцінки земельної ділянки в рік можливе
лише після зміни умов договору оренди
землі, шляхом укладення додаткової
угоди , яка в свою чергу набирає
чинності після підписання сторонами.

Позивач заперечує проти припинення
провадження у справі з підстав
прийняття Овруцькою міською радою
рішення від 29.05.2014 року № 110 про зміну
річної ставки з 12% на 7%, оскільки
підставою позову було скасування
рішення від 26.07.12р. № 205 як незаконного,
що у свою чергу визначило предмет
доказування у справі, а саме:
законність/незаконність оскаржуваного
рішення .

Доводить, що юридичні наслідки зміни
рішення відповідачем і скасування його
судом - різні. Зміна рішення
відповідачем з припиненням
провадження у справі за відсутністю
предмета спору, на чому наполягає
прокурор, означає в цілому законність
оскаржуваного рішення в період його
дії до зміни з 26.07.2012р. по 29.05.2014р., а отже
і можливість настання відповідних
правових наслідків для позивача за
період дії цього рішення. Скасування
оскаржуваного рішення судом з підстав
його незаконності , означає визнання
його нікчемним і таким, що не породжує
жодних юридичних наслідків для
позивача, з моменту прийняття
зазначеного рішення, і саме на цьому
наполягає позивач. Однак Овруцька
міська рада, фактично визнавши
неправомірність оскаржуваного рішення
від 26.07.12р. № 205 , не змінила останнє як
незаконне, на чому наполягав позивач у
листі № 1/04-14 від 08.04.14р.

Оскільки останнє самостійно змінене
відповідачем , вважає, що позов може
бути задоволений частково - в частині
визнання рішення від 26.07.12р. № 205 в
редакції від 26.07.12р. незаконним без його
формального скасування на підставі
прямих вказівок п.10 ч.2 ст.6, ч.1 ст.21 і ч.1
ст. 393 ЦК України.

Заслухавши учасників судового процесу
та дослідивши матеріали справи,
господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Свідоцтвом про право власності на
нерухоме майно від 01.08.2007року
підтверджується право власності
Приватного підприємства
"ОвручГазАвто" на автомобільну
газонаповнювальну компресорну
станцію, загальною площею 93,3 кв.м. (а.с.
25).

На двадцять п'ятій сесії 5 скликання
Овруцької міської ради від 28.04.2009 року
було прийняте рішення № 118 "Про
затвердження ПП "ОвручГазАвто"
технічної документації із землеустрою
щодо складання документів, що
посвідчують право оренди на земельні
ділянки по вул. Ващука для
торгово-комерційної діяльності", у
вступній (констатуючій) частині якого
зазначено, що земельні ділянки
надаються для обслуговування об'єкту
АГНКС, а в розпорядчій, що останні
знаходяться по вул. Ващука, 4 (площею
0,4747 га) та Ващука, 4 -а (площею 0,0009 га) ,
надаються в оренду строком на 25 років
за рахунок земель житлової та
громадської забудови ( а.с. 34 ).

Пунктом 3 цього рішення позивачу
встановлено ставку орендної плати в
сумі 10% від нормативної грошової оцінки
землі в рік на площу 0,4756 га.

У пункті 6 цього рішення вирішено
договори оренди № 06 та № 07
від 30.01.2006року , укладені міською радою
з позивачем вважати такими, що втратили
чинність з дня реєстрації нових ( а.с. 34).

21 серпня 2009 року позивач Приватне
підприємство "ОвручГазАвто" отримало
Свідоцтво № 06000217 про відповідність
закінченого будівництвом об'єкта
(окремого пускового комплексу):
реконструкції існуючої автомобільної
компресорної станції ( АГНКС -40) із
встановленням додаткового
технологічного обладнання АГНКС -75,
АГЗП і АЗС на 4 види палива ( обладнання
2-ї черги) по вул. Ващука, 4 ( обладнання
АГНКС -75 ( АГНКС -40) - 420 м куб/год,
заправок на добу АГЗП -50 авт., АЗС
-250авт.) в м. Овручі Житомирської області
( а с. 22 - 25).

25 серпня 2009 року між Овруцькою міською
радою як орендодавцем та Приватним
підприємством "ОвручГазАвто" як
орендарем укладено Договір оренди
землі строком на 25 років з моменту його
державної реєстрації - 25.08.09р. ( номер
запису 28) ( далі - Договір) ( а. с.
15-17).

Згідно умов Договору орендодавець
надав, а орендар прийняв в строкове
платне користування земельну ділянку
площею 0,4747 га , яка знаходиться в місті
Овручі за адресою: вул. Ващука,4 для
торгово-комерційної діяльності.

Відомості про знаходження на земельній
ділянці об'єктів нерухомого майна та
інфраструктури, у тому числі, доріг,
майданчиків з твердим покриттям тощо -
у Договорі відсутні.

Згідно п.2.3 розділу 2 Договору
нормативна грошова оцінка земельної
ділянки становить 247 223,76 грн.

Згідно п. 4.3 розділу 4 Договору річна
орендна плата за земельну ділянку
встановлюється в розмірі 10% від
нормативної грошової оцінки землі.

У п.4.6 розділу 4 Договору сторони
обумовили, що у разі коливання індексу
інфляції, девальвації національної
грошової одиниці України, зміни
розмірів земельного податку,
підвищення цін, тарифів , зміни
платежів , що випливають на вартість
оренди та її експлуатації в районі, де
знаходиться об'єкт оренди, зміни умов
господарювання, передбачених даним
договором, погіршення стану
орендованої земельної ділянки , що
підтверджено відповідними
документами, а також з інших причин,
розмір плати за оренду може
змінюватись. Про зміну розміру плати за
оренду орендодавець обов'язково
повідомляє орендаря в строк не менше
ніж за 10 робочих днів з початку місяця,
починаючи з якого або в якому
встановлюється новий розмір плати за
оренду.

Згідно п.7.1 Договору на орендовану
земельну ділянку встановлено
обмеження на користь Овруцької міської
ради згідно ст.111 п.2ЗК України
"заборона на зміну цільового
призначення земельної ділянки".

За актом приймання - передачі від
25.08.09р. земельну ділянку площею 0,4747га
прийнято позивачем в оренду. В акті
обумовлено, що зазначену земельну
ділянку передано із земель житлової та
громадської забудови по вул. Ващука, 4
міста Овруча ( а.с. 33).

Позивач здійснив державну реєстрацію
речового права оренди на земельну
ділянку площею 0,4747га для будівництва
та обслуговування будівель торгівлі по
вул. Ващука, 4 у м. Овручі та права
власності на автомобільну
газонаповнювальну компресорну станцію
площею 93,3 кв.м по вул. Ващука, 4 у м.
Овручі) за правилами Закону України
"Про державну реєстрацію речових
права на нерухоме майно та їх обмежень"
в редакції , чинній з 01.01.13року (а. с. 75-80).

Договір оренди земельної ділянки
площею 0,0009 га по вул. Ващука, 4-а міста
Овруча в якості підстав позову
позивачем не подався.

На шістнадцятій сесії 6 скликання
Овруцької міської ради від 28.03.2012року
за №64 було прийнято рішення "Про
затвердження технічної документації
по визначенню нормативної грошової
оцінки земель міста Овруча
Житомирської області", яке вступило в
дію з 01.07.12р. ( а. с. 66).

Зазначене рішення, як доводив
відповідач, опубліковане офіційно у
друкованих засобах масової інформації
05.04.12року, однак докази на
підтвердження цим доводам не подав (а.
с. 66). З посиланням на п. 5 ст. 59 Закону
України " Про місцеве самоврядування "
доводив, що рішення
нормативно-правового характеру
набирають чинності з дня їх офіційного
оприлюднення , якщо радою не
встановлено більш пізній строк
введення цих рішень у дію. До
матеріалів справи копію рішення від
28.03.2012року за №64 відповідач не подав.

Судом встановлено, що рішення від
28.03.2012року за №64 оскаржується
позивачем в судовому порядку.

На сімнадцятій сесії 6 скликання
Овруцької міської ради від 25.04.2012року
було прийняте рішення № 119 "Про
внесення змін до Положення про порядок
надання в оренду земельних ділянок" на
підставі п.34 ч.1 ст. 26 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні", у
вступній (констатуючій) частині якого
зазначено, що підставою для його
прийняття стали:

- технічна документація по визначенню
нормативної грошової оцінки земель м.
Овруч, затверджена рішенням Овруцької
міської ради № 67 від 28.03.2012р. ;

- згода Житомирського обласного
територіального відділення
антимонопольного комітету ;

- рекомендації спільного засідання
постійних комісій міської ради з
питань бюджету і комунальної
власності, з питань
житлово-комунального господарства ,
екології та використання земельних
ресурсів ( далі - рішення № 119) ( а.с. 19).

У п.1 розпорядчої частини рішення № 119
вирішено внести зміни до Положення про
порядок надання в оренду земельних
ділянок, затвердженого рішенням
міської ради від 21.02.2007року № 107 таким
чином:

"1.1. Розділ 3 Орендна плата
вищевказаного Положення викласти в
наступній редакції:

3.1. Розмір річної орендної плати
встановлюється на рівні:

...

3.1.5. 7 відсотків від нормативної
грошової оцінки для ... АЗС, АГЗС - для
всіх категорій земель.

3.1.6. 12 відсотків від нормативної
грошової оцінки для тимчасової споруди
торговельного , побутового, соціально -
культурного чи іншого призначення для
здійснення підприємницької
діяльності, МАФи та для розміщення
рекламних щитів, сіті-лайтів, тощо.

3.1.7. 6-12 відсотків від нормативної
грошової оцінки за земельні ділянки, що
не ввійшли до даного переліку - для
всіх категорій земель.

3.2. У випадку, якщо суб'єкт
підприємницької діяльності здійснює
на одній земельній ділянці декілька
видів діяльності , за основу при
визначенні розміру орендної плати
береться більший відсоток від
нормативної грошової оцінки.

...

3.4. Остаточний розмір відсотку від
нормативної грошової оцінки
встановлюється міською радою на
підставі рекомендації постійної
депутатської комісії з питань
житлово-комунального господарства,
екології та використання земельних
ресурсів.

3.5. Орендодавець переглядає ставки
орендної плати не частіше 1 (одного)
разу на рік.

...

3. Дане положення набирає чинності з
01.07.2012року.

4. Положення про порядок надання в
оренду земельних ділянок викласти в
новій редакції" ( а.с. 19-20).

Судом встановлено, що у вступній
(констатуючій) частині рішення № 119
відповідачем допущено описку у номері
рішення від 28.03.12року, яким затверджено
технічну документацію по визначенню
нормативної грошової оцінки земель м.
Овруча , оскільки замість "№64"
зазначено "№67" (а.с. 19).

На двадцятій сесії 6 скликання
Овруцької міської ради від 26.07.2012року
було прийняте рішення №205 "Про
внесення змін до договорів оренди
землі" на підставі п.34 ч.1 ст. 26 Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні", у вступній (констатуючій)
частині якого зазначено, що підставою
для його прийняття стали:

- звернення орендарів про внесення змін
до договорів оренди землі у зв'язку з
затвердженням нової нормативної
грошової оцінки земель м. Овруч;

- рішення міської ради від 21.02.2007року №
107 "Про затвердження Положення про
порядок надання в оренду земельних
ділянок" (зі змінами та доповненнями) ;

- рекомендації спільного засідання
постійних комісій міської ради з
питань бюджету і комунальної
власності, з питань
житлово-комунального господарства ,
екології та використання земельних
ресурсів ( далі - рішення № 205) ( а.с. 18).

У п. 2 розпорядчої частини рішення № 205
вирішено встановити ставку орендної
плати від нормативної грошової оцінки
землі в рік з 01.07.2012року згідно додатку
№ 1 даного рішення.

У додатку № 1 до рішення № 205 за
порядковими номерами 2 та 3 у графі
"назва орендаря" значаться записи "ПП
"ОвручГазАвто" , у графі "адреса
знаходження земельної ділянки "
значаться записи "вул. М.Ващука,4 та 4-а",
у графі " ставка" значаться записи "12%" (
а. с. 18 на звороті).

Судом встановлено, що відповідач
супровідним листом від 13. 09.12р. № 16/1368
надіслав позивачу проект додаткової
угоди про зміну умов Договору ,
відповідно до якої пропонував викласти
п. 2.3 розділу 2 та п.4.3 розділу 4 в новій
редакції стосовно введення в дію з
01.07.12року нормативної грошової оцінки
земельної ділянки в розмірі 980 872,61 грн.
та річної орендної ставки в розмірі 12% .
Позивач отримав зазначені документи
26.09.12року ( а.с. 68 -69).

Судом встановлено , що у період з
26.09.12року по 03.03.14року (дата порушення
провадження у справі № 906/245/14 про
внесення змін у Договір в судовому
порядку) сторони спору зміни до
Договору за взаємною згодою не внесли.

За доводами відповідача, позивач
продовжує подавати звітність до
податкової інспекції щодо розміру
річної орендної плати , визначеного за
нормативною грошовою оцінкою в
редакції Договору. Позивач не
спростував зазначених доводів , а також
і тих обставин, що в якості річної
ставки орендної плати приймає 10% від
нормативної грошової оцінки земельної
ділянки в розмірі 247 223,76грн., що діяла
станом на 25.08.2009року ( а. с. 66).

Судом встановлено, що у зв'язку із
зверненням відповідача до суду із
позовом про внесення змін у Договір,
позивач звернувся з позовом до
Овруцького районного суду як
адміністративного скасувати , як
рішення від 28.03.12р. № 64 , так і рішення
№ 205.

Ухвалою Овруцького районного суду від
28.03.14року було відмовлено у відкритті
провадження в адміністративній справі
№ 286/1605/14-а з підставі підвідомчості
спору судам господарським. Відповідно
до ухвали господарського суду від
07.05.14року було порушено провадження у
справі № 906/570/14 стосовно оскарження
рішення № 205, ухвалою господарського
суду від 07.05.14року було порушено
провадження у справі № 906/571/14 стосовно
оскарження рішення від 28.03.12р. № 64.

Ухвалою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 13.05.14року
ухвалу Овруцького районного суду від
28.03.14року скасовано і направлено
справу для продовження розгляду по
суті як справу адміністративної
юрисдикції.

В свою чергу, Овруцька міська рада на
сороковій сесії 6 скликання від 29
травня 2014 року прийняла рішення № 110
"Про внесення змін до рішення Овруцької
міської ради від 26.07.12року № 205" у
вступній ( констатуючій ) частині якого
зазначено, що підставою для прийняття
рішення стало клопотання директора ПП
"ОвручГазАвто" Шадури Д.М. про внесення
змін до рішення Овруцької міської ради
від 26.07.2012року № 205 в частині ставки
орендної плати, а в розпорядчій - про
внесення змін до п.2 додатку № 1 рішення
20-ї сесії Овруцької міської ради 6
скликання від 26.07.12року № 205 в частині
ставки з 12% на 7%.

Натомість наявними у справі доказами
підтверджується, що позивач в особі
директора Шадури Д.М. вимагав скасувати
рішення від 26.07.12року № 205 як незаконне,
а не змінити останнє.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
подані сторонами докази на
підтвердження своїх вимог та
заперечень, на підставі ст.ст. 4-7, 33, 43
ГПК України, господарський суд прийшов
до висновку позовні вимоги
задовольнити частково, виходячи з
наступного.

Згідно ст. 12 ГПК України правовий акт
індивідуальної дії, виданий органом
місцевого самоврядування, визнається
недійсним. Відповідно до частини 2
статті 152 Земельного кодексу України
рішення органів місцевого
самоврядування також судом визнаються
недійсними. Згідно ч. 10 ст. 59 Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні" акти органів місцевого
самоврядування з мотивів їхньої
невідповідності Конституції або
законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

Основним актом цивільного
законодавства України є Цивільний
кодекс України (абз. 2 п.3.3 мотив. частини
Рішення КСУ 10 грудня 2009 року у справі
1-46/2009 (справа про переважне право
наймача на придбання військового
майна).

За змістом ст. 4 цього Кодексу
земельні відносини є цивільними.

Згідно п. 10 ст. 16 Цивільного кодексу
України правовий акт індивідуальної
дії, виданий органом місцевого
самоврядування, визнається
незаконним , а згідно ч.1 ст. 21 цього
Кодексу визнається незаконним та
скасовується.

Отже, спірні відносини, що виникли між
сторонами внаслідок прийняття рішення
№ 205 є такими, що мають
приватноправовий характер, у зв'язку
з чим спір належить розглядати в
порядку господарського судочинства ( п.
п.1.2.2. Пленуму Вищого господарського
суду України №6 "Про деякі питання
практики розгляду справ у спорах, що
виникають із земельних відносин" від 17
травня 2011 року, п.2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №10
"Про деякі питання підвідомчості і
підсудності справ господарським судам"
від 24 жовтня 2011року, постанова
Верховного Суду України від 01 жовтня 2013
року ( № в реєстрі судових рішень
35669789).

Оскільки предмет позову кореспондує із
способами захисту порушених прав,
визначених, зокрема, у статті 16 ЦК
України, господарський суд
погоджується з доводами позивача про
те, що в судовому порядку скасовується
рішення органу місцевого
самоврядування виключно з підстав його
незаконності.

Суд, як орган державної влади,
зобов'язаний дотримуватись ст. 19
Конституції України, а тому не має
права змінювати незаконне рішення
органу місцевого самоврядування,
оскільки не вправі приймати рішення з
питань, віднесених до виключної
компетенції цих органів ( п.2.14
Постанови № 6).

З огляду на це, єдиним правовим
наслідком вирішення спору про
незаконність рішення органу місцевого
самоврядування в судовому порядку є
його скасування.

В свою чергу, при вирішенні спору по
суті на підставі ст. 21 ЦК України суд
встановлює наступне :

чи перевищила свої повноваження
Овруцька міська рада приймаючи
оскаржуване рішення;

чи суперечить воно актам чинного
законодавства;

чи порушує права позивача у справі.

На необхідності встановлення цих
обставин наголошується також в
частині 1 пункту 2 Роз'яснення президії
Вищого арбітражного суду України від 26
січня 2000 року № 02-5/35 "Про деякі питання
практики вирішення спорів, пов'язаних з
визнанням недійсними актів державних
чи інших органів".

Згідно ст. 11 ЦК України, акти органів
місцевого самоврядування, є підставою
виникнення цивільних прав і обов'язків
стосовно об'єктів цивільних прав, якими
є, зокрема, земельні ділянки.

Відповідно до вимог статті 144
Конституції України органи місцевого
самоврядування в межах повноважень ,
визначених законом, приймають рішення,
які є обов'язковими до виконання на
відповідній території.

Згідно з пунктами 34, 35 частини 1 статті 26
Закону України "Про місцеве
самоврядування" до виключної
компетенції міської ради належить
вирішення на пленарних засіданнях
питань регулювання земельних відносин;
затвердження відповідно до закону
ставок земельного податку, розмірів
плати за користування природними
ресурсами, що є у власності відповідних
територіальних громад.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні"
рада в межах своїх повноважень приймає
нормативні та інші акти у формі рішень.

Відповідно до ч. 5 цієї статті акти
органів та посадових осіб місцевого
самоврядування нормативно-правового
характеру набирають чинності з дня їх
офіційного оприлюднення, якщо органом
чи посадовою особою не встановлено
пізніший строк введення цих актів у
дію.

Як розтлумачив у Рішенні від 16.04.2009 №
7-рп/2009 у справі № 1-9/2009 (справа про
скасування актів органів місцевого
самоврядування) Конституційний Суд
України до нормативних належать акти,
які встановлюють, змінюють чи
припиняють норми права, мають
локальний характер, розраховані на
широке коло осіб та застосовуються
неодноразово, а ненормативні акти
передбачають конкретні приписи,
звернені до окремого суб'єкта чи
юридичної особи, застосовуються
одноразово і після реалізації
вичерпують свою дію ( далі - Рішення КСУ
у справі про скасування актів органів
місцевого самоврядування).

Згідно ст. 1 Закону України "Про місцеве
самоврядування" до
адміністративно-територіальних
одиниць належать : область, район,
місто, район у місті, селище, село.

Адміністративно-територіальна одиниця
- це компактна частина єдиної
території України, що є просторовою
основою для організації і діяльності
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування ( абз. 4 п.2
Рішення КСУ від 13.07.2001 № 11-рп/2001
(справа про
адміністративно-територіальний
устрій).

Згідно ч. 1 ст. 173 ЗК України межа
району, села, селища, міста, району у
місті - це умовна замкнена лінія на
поверхні землі, що відокремлює
територію району, села, селища, міста,
району у місті від інших територій.

На підставі викладеного, суд встановив,
що рішення Овруцької міської ради від
21.02.2007року № 107 " Про затвердження
Положення про порядок надання в оренду
земельних ділянок" , рішення № 119 від
25.04.2012року "Про внесення змін до
Положення про порядок надання в оренду
земельних ділянок" та рішення
Овруцької міської ради від 28.03.2012року
за №64 "Про затвердження технічної
документації по визначенню
нормативної грошової оцінки земель
міста Овруча Житомирської області", що
діють з 01.07.12р. на території міста
Овруча є нормативно-правовими актами,
які встановлюють , зокрема, норми права,
які мають локальний характер та
розраховані на територію міста Овруча
та є обов'язковими для всіх суб'єктів.

Вище зазначені нормативно-правові акти
можуть бути оскаржені широким колом
осіб (фізичних та юридичних), яких
вони стосуються.

В свою чергу, оскаржуване рішення № 205,
як правовий акт індивідуальної дії ,
містить чітке формулювання
конкретного юридичного волевиявлення
Овруцької міської ради, як власника
земельних ділянок в межах міста
Овруча, встановити позивачу річну
орендну ставку в розмірі 12% від
нормативної грошової оцінки
орендованих земельних ділянок по вул.
М.Ващука, 4 та 4-а у місті Овручі з
01.07.12року.

Право судового оскарження цього
рішення належить позивачу як власнику
автомобільної газонаповнювальної
компресорної станції в частині, яка
стосується його обов'язку сплачувати
річну орендну ставку в розмірі 12%
замість 7% від нормативної грошової
оцінки орендованих земельних ділянок,
як це встановлено локальною нормою
права - п. 3.1.5. 7 рішення №119, починаючи з
01.07.12року.

Відповідач правові підстави для
прийняття рішення №205, як правового
акту індивідуальної дії , фактично
визначив із змісту локальних норм
права - п. 3.1.6 та п. 3.2 рішення №119. Тим
самим , виокремив Приватне
підприємство "ОвручГазАвто" із кола
суб'єктів господарювання в межах міста
Овруча, що мають право сплачувати річну
орендну плату в рік за ставкою 7% від
нормативної грошової оцінки земельних
ділянок, у зв'язку із здійсненням
діяльності АЗС та АГЗС на будь-якій
категорії земель, в даному випадку - на
земельній ділянці із категорії земель
громадської та житлової забудови.

Господарський суд вважає, що у
відповідача були відсутні підстави
встановлювати позивачу річну оренду
ставку у розмірі 12% з тих підстав, що
останній здійснює на орендованих
земельних ділянках декілька видів
діяльності ( п.3.2 рішення №119).

Згідно витягу із ЄДР № 18634979 від
07.05.14року основним видом економічної
діяльності позивача є роздрібна
торгівля пальним ( клас 47.30).

За КВЕД-2010 цей клас включає: роздрібну
торгівлю паливом для автотранспортних
засобів і мотоциклів , роздрібну
торгівлю паливом для автотранспортних
засобів через мережу автозаправних
станцій. Цей клас також включає:
роздрібну торгівлю мастильними
матеріалами й охолоджуючими рідинами
для автотранспортних засобів . Цей клас
не включає: оптову торгівлю паливом (
клас 46.71) та роздрібну торгівлю
зрідженим газом для приготування їжі
або опалення (клас 47.78).

Отже, позивач має право здійснювати в
межах одного виду економічної
діяльності продаж супутніх товарів для
автомобілів.

Стосовно доводів відповідача про те, що
позивач на орендованій земельній
ділянці здійснює також роздрібний
продаж пива та інших прохолодних
напоїв з розміщенням холодильних
вітрин , а відтак, здійснює окремий вид
економічної діяльності.

За видами економічної діяльності
позивач також має право здійснювати
роздрібну торгівлю в
неспеціалізованих магазинах переважно
продуктами харчування, напоями та
тютюновими виробами ( клас 47.11).

За КВЕД-2010 цей клас включає: роздрібну
торгівлю широким асортиментом товарів,
в якому переважають продукти
харчування, напої або тютюнові вироби:
діяльність неспеціалізованих
магазинів, які, крім основної торгівлі
продуктами харчування, напоями або
тютюновими виробами, також здійснюють
торгівлю рядом інших товарів, таких як
одяг, меблі, побутові прилади, залізні
вироби, косметичні засоби тощо.

Основним змістовим навантаженням
місця здійснення роздрібної торгівлі
за цим класом є - неспеціалізований
магазин. Під спеціалізованим магазином
у КВЕД 2010 розуміють магазин роздрібної
торгівлі, який спеціалізується на
продажу певної групи товарів (м'ясо або
риба, або овочі, або фрукти, або одяг і
т.п.). У неспеціалізованих магазинах
роздрібної торгівлі (супермаркетах)
продають широкий асортимент товарів
без певної спеціалізації.

Господарський суд не встановив, а
відповідач не довів, що холодильні
вітрини , з яких, як останній доводить,
позивач здійснює роздрібний продаж
пива та прохолодні напої належать до
понятійного апарату
"неспеціалізований магазин". Більше
того, з наявних у справі фото-доказів,
суд не встановив, а відповідач не довів,
що у холодильних вітринах , що
розміщуються на території АГЗС ,
знаходиться пиво.

Господарський суд не знайшов підстав
вважати, що відповідач мав право при
прийнятті оскаржуваного рішення
керуватись локальною нормою права - п.
3.1.6 рішення № 119 про те, що річна
орендна ставка в розмірі 12% може бути
встановлена для тимчасової споруди
торговельного, побутового,
соціально-культурного чи іншого
призначення для здійснення
підприємницької діяльності, або для
МАФа.

Тимчасова споруда торговельного,
побутового, соціально-культурного чи
іншого призначення для здійснення
підприємницької діяльності -
одноповерхова споруда, що
виготовляється з полегшених
конструкцій з урахуванням основних
вимог до споруд, визначених технічним
регламентом будівельних виробів,
будівель і споруд, і встановлюється
тимчасово, без улаштування фундаменту.

Тимчасова споруда для здійснення
підприємницької діяльності може мати
закрите приміщення для тимчасового
перебування людей (павільйон площею не
більше 30 квадратних метрів по
зовнішньому контуру) або не мати такого
приміщення ( Закон України "Про
регулювання містобудівної діяльності
(ст.28) від 17 лютого 2011 року N 3038-VІ).

Господарський суд не встановив, а
відповідач не довів, що холодильна
вітрина - це тимчасова споруда за
нормативним визначенням цього поняття.

Мала архітектурна форма - невелика
споруда декоративного, допоміжного чи
іншого призначення, що
використовується для покращення
естетичного вигляду громадських місць
і міських об'єктів, організації
простору та доповнює композицію
будинків, будівель, їх комплексів. До
малих архітектурних форм належать: 1)
альтанки, павільйони, навіси; 2) паркові
арки (аркади) і колони (колонади); 3)
вуличні вази, вазони і амфори; 4)
декоративні фонтани і басейни, штучні
паркові водоспади тощо ( Закон України
"Про регулювання містобудівної
діяльності (ст.27) від 17 лютого 2011 року N
3038-VІ).

Господарський суд не встановив, а
відповідач не довів, що холодильна
вітрина - це мала архітектурна форма за
нормативним визначенням цього поняття.

З врахуванням вище викладеного,
відповідач, при прийнятті
оскаржуваного рішення, діяв всупереч
встановленим локальним нормам права,
чим порушив вимоги ст. ст. 19 та 144
Конституції України , а також Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні".

Так, введення в дію з 01.07.2012року
локального нормативно - правового
акту про нову грошову оцінку земель
міста Овруча та оскаржуваного рішення
як правового акту індивідуальної дії
про новий розмір річної орендної
ставки, безпосередню зумовило
обов'язок позивача сплачувати орендну
плату у більшому розмірі, ніж той, що
встановлений у Договорі. У грошовому
виразі, як довів позивач, це виглядає
наступним чином: з 247 223,76грн. нормативна
грошова оцінка зросла до 980 872,61 грн.,
річний розмір орендної плати з 10%
збільшено до 12%, розмір місячної
орендної плати з 2185,89 грн. зріс до 9808,73
грн. (а.с.2).

За розрахунками господарського суду, у
разі встановлення позивачу річного
розміру орендної плати на рівні 7%,
річний розмір орендної плати
становитиме 68 661,08 грн. (980 872,61 грн. х 7%),
місячний -5 721,76 грн. ( 68 661,08 грн. : 12). І це
не враховуючи обов'язку орендаря
щорічно індексувати розмір орендної
плати.

З врахуванням викладеного,
господарський суд не встановив
наявність підстав для вирішення спору
про незаконність оскаржуваного
рішення відповідача шляхом
процесуального механізму припинення
провадження у справі на підставі п.1-1 ч.1
ст. 80 ГПК України, виходячи з
наступного.

Відповідно до п.1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо відсутній
предмет спору.

Припинення провадження у справі на
підставі зазначеної норми ГПК України
можливе в разі, коли предмет спору
існував на момент виникнення
останнього та припинив існування в
процесі провадження у справі.

Зокрема, припинення існування
предмета спору може мати місце у разі
скасування оспорюваного акта
державного чи іншого органу тощо, і
якщо між сторонами у зв'язку з цим не
залишилося неврегульованих питань (
п.4.4. Постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011
№ 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" .)

Отже припинення провадження у справі
за цим позовом могло мати місце
виключно у разі скасування Овруцькою
міською радою оскаржуваного рішення №
205 та відсутності, у зв'язку з цим,
неврегульованих з позивачем питань.

Натомість, прокурор, наполягаючи на
припиненні провадження у справі з
підстав припинення предмету спору ,
доводила , що оскільки рішення №205 не
виконане, внесення відповідачем змін
до нього рішенням № 110 в ході судового
вирішення спору не суперечить вимогам
чинного законодавства. При цьому таку
зміну відповідачем здійснено саме за
клопотанням позивача, розглянутим на
черговій сесії міської ради, у зв'язку з
чим розмір річної орендної плати для
позивача приведено у відповідність із
рішенням № 119, а саме ставку 12% змінено
на 7%.

У зв'язку з цим, господарський суд
приймає до уваги, що обгрунтовуючи
підстави вступу у справу для
представництва інтересів держави,
прокуратура міста Житомира вказувала
наступне:

- підставою представництва в суді
інтересів держави є наявність порушень
або загрози порушень інтересів
держави:

- рішенням № 205 встановлено позивачу
ставку орендної плати у розмірі 12% від
нормативної грошової оцінки землі;

- у випадку скасування вищевказаного
рішення існує загроза порушень
інтересів держави, оскільки потягне за
собою неможливість своєчасного
внесення змін до договору оренди
земельної ділянки та призведе до
порушення вимог статті 288 ПК України ,
та, як наслідок, до неотримання
бюджетом міста належної суми орендної
плати за оренду земельної ділянки ( а. с.
55-56).

Відповідно до викладеного, прокурор, на
стадії завершення судового вирішення
спору відступив від правової позиції
стосовно того, що належною сумою
річної орендної плати за оренду
земельної ділянки слід вважати 117 704,71
грн. ( 980 872,61грн. х 12% ) замість 68 6661,08 грн.
( 980 872,61грн. х 7 %), як наполягає позивач.

Не виклав прокурор, як учасник судового
процесу з правами та обов'язками
сторони, правової позиції стосовно
того, з якого періоду часу (з 01.07.12р. ( як
зазначено у рішенні № 205), з 01.01.13року (
як доводить за цим позовом позивач) , з
дати підписання сторонами спору
додаткової угоди до договору оренди
землі (як доводить за цим позовом
відповідач), з дати набрання рішенням
суду у справі № 906/245/14 законної сили (
як це випливає із змісту статей 653 ЦК
України та ч.5 ст.188 ГК України, якщо
судовим рішенням не буде встановлено
іншого строку набрання чинності
змінами до договору) діятиме змінена
річна ставка орендної плати у розмірі
7%. І чи не порушує ця невизначеність
стосовно дії нової річної ставки
орендної плати за оренду земельної
ділянки комунальної власності прав та
інтересів територіальної громади
міста Овруча на отримання належної
суми орендної плати до місцевого
бюджету не тільки на майбутнє, але й за
минулий період.

Відповідач, викладаючи правову
позицію стосовно дії рішення № 110 як
акту індивідуальної дії в часі на
спірні правовідносини, доводить, що
прийняття рішення є тільки підставою
для внесення змін до договору оренди
землі № 28 від 25.08.2009року в частині
зміни орендної плати , а не обов'язком
сплати орендної плати в розмірі 7 % від
нормативної грошової оцінки земельної
ділянки в рік. У зв'язку з чим,
застосування цієї ставки є можливим
лише після зміни умов договору оренди
землі, шляхом укладення додаткової
угоди , яка в свою чергу набирає
чинності після підписання сторонами.

Дотримуючись цієї правової позиції,
відповідач супровідним листом від
30.05.14року № 02-16/636 надіслав позивачу
проект додаткової угоди, відповідно до
якої пропонує останньому погодити
пункт 4.3 розділу 2 чинного договору
викласти в наступній редакції:

"Річна орендна плата вноситься
"Орендарем" виключно у грошовій формі
незалежно від результатів діяльності
орендаря в розмірі 7% від нормативної
грошової оцінки землі".

Натомість позивач дотримується тієї
правової позиції, що зміна рішення
відповідачем з припиненням
провадження у справі за відсутністю
предмета спору, означає в цілому
законність оскаржуваного рішення №205 в
п е р і о д й о г о д і ї до з м і н и з
26.07.12р. по 29.05.14р., а отже і можливість
настання відповідних правових
наслідків для позивача за період дії
цього рішення.

Господарський суд погоджується із
такими доводами позивача, оскільки
приймає до уваги наступне.

Акти органів місцевого самоврядування
індивідуальної дії встановлюють,
змінюють чи припиняють
цивільно-правові відносини стосовно
земельних ділянок, як певних об'єктів
цивільних прав.

Відповідно до статті 96 ЗК України
землекористувачі зобов'язані
своєчасно сплачувати земельний
податок або орендну плату.

У п. 2.19 постанови Пленуму №6 від 17.05.2011р.
"Про деякі питання практики розгляду
справи у спорах, що виникають із
земельних відносин" ( далі - Постанова №
6) роз'яснюється, що у разі прийняття
уповноваженим органом рішення про
внесення змін до ставок орендної плати
за землю та затвердження нових
коефіцієнтів, що використовуються для
розрахунку орендної плати за земельні
ділянки, такі обставини можуть не
братися судом до уваги лише у разі
скасування відповідного рішення
органу виконавчої влади або органу
місцевого самоврядування в
установленому законом порядку.

У Рішенні КСУ у справі про скасування
актів органів місцевого
самоврядування зазначено, що зі змісту
частини другої статті 144 Конституції
України та частини десятої статті 59
Закону вбачається, що органи місцевого
самоврядування мають право приймати
рішення, вносити до них зміни та
скасовувати їх на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією і законами України,
керуючись у своїй діяльності ними та
актами Президента України, Кабінету
Міністрів України.

Конституційний Суд України зазначив,
що в Конституції України закріплено
принцип, за яким права і свободи людини
та їх гарантії визначають зміст і
спрямованість діяльності держави, яка
відповідає перед людиною за свою
діяльність (стаття 3). Органи місцевого
самоврядування є відповідальними за
свою діяльність перед юридичними і
фізичними особами (стаття 74 Закону).

У зв'язку з цим, Конституційний Суд
України дійшов висновку, що рішення
органів місцевого самоврядування з
мотивів невідповідності Конституції
або законам України визнаються
незаконними з ініціативи
заінтересованих осіб судом загальної
юрисдикції, тобто в судовому порядку.

Разом з тим, як вважає Конституційний
Суд України, це не п о з б а в л я є орган
місцевого самоврядування п р а в а за
власною ініціативою або ініціативою
інших заінтересованих осіб з м і н и т
и чи с к а с у в а т и прийнятий ним
правовий акт (у тому числі і з м о т и в і
в н е в і д п о в і д н о с т і
Конституції чи з а к о н а м України).

Конституційний Суд України також
зазначив, що ненормативні правові
акти органу місцевого самоврядування є
актами одноразового застосування,
вичерпують свою дію фактом їхнього
виконання, тому вони не можуть бути
скасовані чи змінені органом місцевого
самоврядування після їх виконання.

Судом встановлено, що рішення № 205
позивачем не виконане.

Позивач у зверненні від 08.04.14року
вимагав від депутатів Овруцької
міської ради на найближчій сесії
міської ради с а м о с т і й н о с к а с у
в а т и вочевидь н е з а к о н н е, на
його думку, рішення № 205, як таке, що не
відповідає акту більш загальної дії,
зокрема , рішенню 107, із змінами,
внесеними рішенням № 119, та
встановити ставку річної орендної
плати у розмірі 7% від нормативної
грошової оцінки земельної ділянки за
Договором.

Зазначена ставка, як визнав в ході
судового вирішення спору позивач, є
прийнятною , однак має діяти,
щонайменше, не раніше 26.07.12року.

Отже, з врахуванням вище викладених
висновків Конституційного Суду
України, Овруцька міська рада мала
право з м і н и т и чи с к а с у в а т и
рішення № 205 з м о т и в і в н е в і
д п о в і д н о с т і Конституції чи з а к
о н а м України.

Однак Овруцька міська рада всупереч
викладеному висновку Конституційного
Суду України , р і ш е н н я якого є
обов'язковим до виконання на території
України, приймає рішення № 110, я к и м з
м і н ю є р о з м і р ставки з 12% на 7% без
вказівки на дату введення в дію
останньої та без визнання рішення № 205
в частині, що стосується прав та
інтересів позивача, в редакції від
26.07.12року, н е з а к он н и м.

Тим самим відповідач фактично
заперечує незаконність оскаржуваного
рішення у період його дії до дати зміни.
У відзиві на позов, що датований 16
травня 2014 року , що передувало даті
проведення сорокової сесії 6 скликання
29.05.14року , відповідач наполягає на
тому, що оскаржуване рішення № 205 в
частині, що стосується обов'язків
позивача є законним ( а.с. 64-66).

Натомість можливість настання для
позивача правових наслідків за період
дії оскаржуваного рішення в редакції,
чинній з 26.07.12року по 29.05.14року,
випливає, насамперед, із змісту п.п. 288.5
та 288.5.1 про те, що розмір орендної плати
встановлюється у договорі оренди, але
річна сума платежу не може бути меншою
трикратного розміру земельного
податку, та не може перевищувати 12
відсотків нормативної грошової оцінки.

Отже , у разі не скасування рішення № 205
в частині встановлення позивачу з
01.07.12року річної орендної ставки у
розмірі 12% як незаконного , або без
висновку суду у цій справі про його
незаконність з цієї дати,
господарський суд у справі № 906/245/14 не
матиме достатніх підстав не приймати
оскаржуване рішення до уваги ( п. 2.19
Постанови № 6.

Окрім того, правовою позицією
Верховного Суду України від 20 серпня
2013року у господарській справі №
5009/3430/12 підтверджується правильне
застосування Вищим господарським
судом України ст. ст. 11 та 623 ЦК України,
який дійшов висновку про те, що не
внесення сторонами договору оренди
землі змін до його умов в частині, що
встановлюються у законодавчому
порядку, не звільняє сторін від
обов'язку їх виконання, оскільки
відповідно до положень ст. 11 ЦК України
у випадках, встановлених актами
цивільного законодавства, цивільні
права та обов'язки виникають
безпосередньо з актів органів
місцевого самоврядування.

Зокрема, звернуто увагу, що
обов'язковим елементом визначення
розміру орендних платежів ( окрім
річної орендної ставки) є нормативна
грошова оцінка земельних ділянок ( ст. 5
Закону України "Про оцінку земель".
Нормативна грошова оцінка земельних
ділянок не залежить від волевиявлення
сторін договору оренди землі, а є
способом регулювання державою плати за
користування землею. Акти цивільного
законодавства регулюють відносини, які
виникли з дня набрання ними чинності (
ст. 5 ЦК України). Так як зміна
нормативної грошової оцінки землі
проведена у межах правових норм, що
діяли на момент укладення договорів
оренди землі, не може оцінюватися як
зміна правових норм, що регулюють
відносини з орендної плати за землю, а
тому розповсюджуються як на відносини,
що склалися, так і на відносини, що
виникають у майбутньому.

У п. 271. 2 ст. 271 ПК України зазначено про
те, що рішення рад щодо нормативної
грошової оцінки земельних ділянок
офіційно оприлюднюються відповідним
органом місцевого самоврядування до 15
липня року, що передує бюджетному
періоду, в якому планується
застосування нормативної грошової
оцінки земель або змін ( плановий
період). Аналогічне правило містить
абз. 4 ст. 23 Закону України " Про оцінку
земель".

З огляду на викладене, позивач
зобов'язаний з 01.07.12року сплачувати
орендну плату, розраховану з нової
грошової оцінки орендованих земельних
ділянок, якщо такий обов'язок не буде
спростовано в судовому порядку. Однак
у будь-якому разі спірним
залишатиметься питання за якою річною
орендною ставкою розраховувати річну
суму орендної плати : 7% в силу дії
локального нормативно-правового акта,
чи 12% в силу дії акта індивідуальної
дії.

Оскільки незаконність оскаржуваного
рішення відповідача в редакції , що
була чинною з 26.07.2012року, встановлена в
судовому порядку, однак підстави для
його скасування після 29.05.2014року
відпали, господарський суд вирішує
позов задовольнити частково та
визнати оскаржене рішення лише
незаконним, і про це заявлено
позивачем.

У ч. 5 ст. 84 ГПК України встановлено, що
при задоволенні заяви про визнання
акта недійсним в резолютивній частині
вказується , серед іншого, чи
визнається він недійсним повністю або
частково (в якій саме частині). У п. 9.7.

У Постанові Пленуму ВГСУ від 23.03.2012 №6
(із змінами і доповненнями) "Про судове
рішення" додатково роз'яснюється, що в
разі визнання акта частково недійсним
вказується його конкретний пункт,
абзац, частина, що визнається
недійсною.

Позивач просив скасувати рішення
Овруцької міської ради від 26.07.2012року
№205 "Про внесення змін до договорів
оренди землі", прийняте на двадцятій
сесії 6 скликання в частині , яка
стосується позивача.

У частині 2 оскаржуваного рішення
відповідача встановлено ставку
орендної плати від нормативної
грошової оцінки землі в рік з 01.07.2012року
згідно додатку № 1 даного рішення
(додається).

У додатку № 1 до оскаржуваного рішення
відповідача за порядковими номерами 2
та 3 у графі "назва орендаря" значаться
записи "ПП "ОвручГазАвто" , у графі
"адреса знаходження земельної ділянки "
значаться записи "вул. М.Ващука,4 та 4-а",
у графі " ставка" значаться записи "12%".

Отже , оскаржуване рішення є незаконним
в частині, що стосується обов'язку
відповідача сплачувати річну орендну
плату, розраховану з річної ставки у
розмірі 12% за оренду земельних ділянок
по вул. Ващука, 4 та 4-а у м. Овручі.

Cтосовно розподілу судового збору та
стягнення штрафу.

За приписами ч.2 ст. 49 ГПК України якщо
спір виник внаслідок неправильних дій
сторони, господарський суд має право
покласти на неї судовий збір незалежно
від результатів вирішення спору.

При зверненні з цим позовом до суду
позивач сплатив судовий збір в розмірі
1218 грн. за немайнову вимогу .

Оскільки зазначений спір виник з вини
відповідача у справі Овруцької
міської ради, господарський суд
ухвалює стягнути з останньої судовий
збір в сумі 1218 грн. на користь
позивача.

За п. 5 частини другої статті 83 цього
Кодексу господарський суд, приймаючи
рішення, має право стягувати штраф.

Так, серед основних засад судочинства
в Україні, згідно з п. 9 ч. 3 ст. 129
Конституції України, є обов'язковість
рішень суду.

Ці положення також відображені у ст.ст.
1, 11 Закону України «Про судоустрій
України», із уточненням по колу осіб, а
саме: судові рішення, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання усіма органами державної
влади, органами місцевого
самоврядування, їх посадовими особами,
об'єднаннями громадян та іншими
організаціями, громадянами та
юридичними особами на всій території
України та ст. ст. 4-5, 115 Господарського
процесуального кодексу України.

Ухвали господарського суду є судовими
рішеннями, набирають законної сили з
дати їх винесення та є обов'язковими до
виконання усіма та на всій території
України.

Ухвала господарського суду містить
завжди в к а з і в к у на д і ї, що їх
п о в и н н і вчинити с т о р о
н и, інші підприємства, організації,
державні та інші органи та їх посадові
особи у строки, визначені
господарським судом ( ст. 86 ГПК
України).

У частині 3 ст. 22 ГПК України
передбачено, що с т о р о н и з о б о в ' я
з а н і вживати заходів до всебічного,
повного та об'єктивного дослідження
всіх обставин справи.

Обов'язок суду, як це прямо випливає із
ч.3 ст. 4-3 ГПК України, створити
сторонам та іншим особам, які беруть
участь у справі, необхідні умови для
встановлення ф а к т и ч н и х о б с т а в
и н с п р а в и і правильного
застосування законодавства.

У статті 38 ГПК України передбачено,
сторона у разі неможливості самостійно
надати докази вправі подати клопотання
про витребування господарським судом
доказів. У клопотанні повинно бути
зазначено, серед іншого, обставини, що
перешкоджають наданню доказу та
обставини, які може підтвердити цей
доказ.

Позивач, в порядку статті 38 ГПК України,
звернувся до суду із письмовим
клопотанням від 13 травня 2014року про
витребування у відповідача доказів ,
які, на йому думку , доводять підстави
визначеного позову - невідповідність
оскаржуваного рішення Овруцької
міської ради приписам ст. 6 Закону
України "Про засади запобігання і
протидії корупції", яка забороняє
органам місцевого самоврядування
неправомірно надавати перевагу,
зокрема, юридичним особам у зв'язку з
прийняттям рішень.

З цією метою, та через неможливість
отримати у відповідача за своїм
зверненням від 08.04.14р. необхідну
інформацію, позивач просив в судовому
порядку витребувати в Овруцької
міської ради , зокрема, докази на
підтвердження встановлення Овруцькою
міською радою з моменту ухвалення
нової редакції Положення про порядок
надання в оренду земельних ділянок від
25.04.2012р. суб'єктам господарювання, які
орендують земельні ділянки на
території міста Овруч під АЗС чи АГЗС,
крім позивача Приватного підприємства
"ОвручГазАвто" (м. Овруч), величини
ставки річної орендної плати у розмірі
12% від нормативної грошової оцінки.

Оскільки у позовній заяві позивач
доводив, що йому достовірно відомо, що
земельну ділянку під розміщення АЗС
"ANP" за адресою: м. Овруч, вул. Сабурова,
18г ( центр міста) надано в оренду із
ставкою орендної плати 7% від
нормативної грошової оцінки , а
позивачу, земельна ділянка якого
знаходиться на околиці міста - із
ставкою орендної плати на рівні 12%,
господарський суд частково
задовольнив клопотання та витребував
відповідні докази у відповідача
ухвалою суду від 20.05.14року.

Однак на дату засідання суду 03.06.14року
відповідач виконати вимоги ухвали суду
від 20.05.14року не виконав.

Оскільки у відзиві на позов відповідач
доводив, що позивач на орендованій
земельній ділянці проводить не тільки
заправку легкових автомобілів, а й
реалізацію інших супутніх товарів
(мастил, інше) та роздрібний продаж пива
та інших прохолодних напоїв з
розміщенням холодильних вітрин , що
було враховано при встановлені річної
орендної ставки у розмірі 12%,
господарський суд повторно ухвалив
відповідачу надати витребувані
ухвалою суду від 20.05.14 року докази.

Оскільки в засіданні суду 03.06.14року
прокурор доводила про наявність
підстав для припинення провадження у
справі у зв'язку з прийняттям Овруцькою
міською радою рішення від 29.05.2014 року
№ 110, про наявність якого було заявлено
в усній формі під звукозапис,
господарський суд ухвалив витребувати
у відповідача належним чином
засвідчену копію цього рішення, а також
інші документи для надання їм оцінки
стосовно наслідків вирішення цього
спору.

Натомість відповідач у справі,
наполягаючи на припиненні провадження
за цим позовом на підставі прийнятого
ним в ході вирішення спору рішення від
29.05.2014 року № 110, вимоги ухвали суду від
03.06.14року не виконав , так само як і
вимоги попередньої ухвали суду від
20.05.14року. У зв'язку з цим, господарським
судом долучено до матеріалів справи
ксерокопію рішення №110, надану в
засіданні суду прокурором, що не
відповідає вимогам ст. 36 ГПК України.

Як роз'яснено у п. 3.13 Постанови Вищого
господарського суду від 26.12.2011р. № 18
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" неподання або
несвоєчасне подання стороною у справі
доказів з неповажних причин,
спрямоване на затягування судового
процесу, має розцінюватися
господарським судом як зловживання
процесуальними правами.

При цьому під затягуванням судового
процесу розуміються дії або
бездіяльність учасника судового
процесу, спрямовані, зокрема, на с т в о
р е н н я п е р е ш к о д у вирішенні
спору по суті з м е т о ю н е д о с я г
н е н н я р е з у л ь т а т і в такого
вирішення протягом установлених
законом процесуальних строків.

Вище викладене дає підстави
господарському суду розцінювати
ухилення Овруцької міської ради від
виконання вимог суду в частині
подання витребуваних доказів як прояв
неповаги до суду та недобросовісне
здійснення обов'язків сторони судового
процесу в ході вирішення спору по
суті в судовому порядку.

За неповагу до суду і судді винні особи
притягаються до юридичної
відповідальності ( ст. 129 Конституції
України).

Неповага до суду забороняється і
тягне за собою відповідальність,
установлену законом ( ч. 3 ст. 6 Закону
України від 07.07.2010 № 2453-VI "Про
судоустрій і статус суддів").

Дії, які полягають в очевидній
неповазі до суду, принижують авторитет
правосуддя (із пояснювальної записки
Верховного Суду України до проекту
Закону України «Про внесення змін до
Кодексу України про адміністративні
правопорушення щодо удосконалення
відповідальності за зрив розгляду
судових справ та прояв неповаги до
суду»).

Тому, суди у всіх випадках прояву
неповаги до суду повинні виносити
окремі ухвали чи постанови, а якщо в
таких діях вбачаються ознаки
відповідного злочину - реагувати
згідно з вимогами
кримінально-процесуального
законодавства України ( п. 3 Постанови
Верховного Суду України від 13.06.2007 № 8
"Про незалежність судової влади").

Невиконання вимог ухвал господарських
судів тягне відповідальність,
встановлену цим Кодексом та іншими
законами України ( ч.2 ст. 4-5 ГПК України).

Зокрема, відповідні дії або
бездіяльність з урахуванням
конкретних обставин справи можуть
тягти за собою, зокрема, такі наслідки
як стягнення штрафу з винної сторони
в доход державного бюджету України
(пункт 5 статті 83 ГПК України.).

З огляду на вище викладене,
господарський суд, використовуючи своє
право, надане п. 5 ч.2 ч. ст. 83 цього
Кодексу та з врахуванням п. 5
підрозділу 1 Перехідних положень до
Податкового кодексу України, вирішує
накласти на сторону, яка зловживала
своїми процесуальними правами в ході
вирішення спору - відповідача Овруцьку
міську раду - штраф у розмірі ста
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, що становить 1700 грн., які
підлягають стягненню в дохід
Державного бюджету України.

Згідно ч.3 ст. 8 Закону України "Про
виконавче провадження" від 21.04.1999р. №
606-XIV за виконавчими документами про
стягнення в дохід держави коштів від
її імені виступають органи державної
податкової служби.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-7, 33, 43, ч.2 49, ст. 82,
п. п.2, 5 ч.2 ст. 83 , ст. 84-85 ГПК України, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати незаконним рішення Овруцької
міської ради Житомирської області 20
сесії 6 скликання від 26 липня 2012року №
205 "Про внесення змін до договорів
оренди землі" в частині пункту 2 про
встановлення ставки орендної плати в
рік з 01.07.2012року Приватному
підприємству "ОвручГазАвто" в розмірі
12% від нормативної грошової оцінки
земельних ділянок по вулиці М. Ващука, 4
та 4-а у місті Овручі в редакції
рішення від 26.07.2012 року.

3. Стягнути з Овруцької міської ради
Житомирської області (11102, м. Овруч, вул.
Радянська, 43, , р/р
0427, в УДК в Житомирській області,
м. Овруч, МФО 811039) на користь Приватного
підприємства "ОвручГазАвто" ( 11106, вул. М.
Ващука, 4 , м. Овруч, ) - 1218
,00 грн. судового збору.

4. Стягнути з Овруцької міської ради
Житомирської області (11102, м. Овруч, вул.
Радянська, 43, , р/р
0427, в УДК в Житомирській області,
м. Овруч, МФО 811039) в дохід Державного
бюджету України (доходний рахунок
3002, МФО 811039, банк одержувача
ГУДКСУ у Житомирській області,
одержувач УДКСУ у м. Житомирі (м.
Житомир), 22030001, код ЄДРПОУ суду 03499916, код
одержувача 380357260) - штраф у розмірі 1700
(одну тисячу сімсот гривень) грн. 00 коп.

Стягувачем штрафу за цією ухвалою є
держава в особі Овруцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області ( 11102, м. Овруч, вул.
Сабурова, 1/20, )

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення. У разі якщо в судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 27 червня 2014
року.

Суддя
Машевська О.П.

Віддрукувати:

1- у справу

2- позивачу (рек.)

3-відповідачу (рек.)

4-прокурору м. Житомира (у книзі
нарочним)