ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

17 червня 2014 р. Справа №902/681/14

Господарський суд Вінницької області у
складі судді Нешик О.С. при секретарі
судового засідання Снігур О.О.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, м.Вінниця

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2,
м.Вінниця

про стягнення 88830,42 грн заборгованості
згідно договору поставки

за участю:

представника позивача - ОСОБА_3
(довіреність №183 від 05.03.2012; паспорт
серії НОМЕР_3);

представник відповідача не з'явився.

ВСТАНОВИВ :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернувся до господарського суду
Вінницької області з позовом про
стягнення з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 88830,42 грн заборгованості, що
виникла внаслідок невиконання
останнім умов договору поставки №071
від 10.09.2012.

Ухвалою суду від 27.05.2014 порушено
провадження у справі №902/681/14 з
призначенням судового засідання на
17.06.2014.

В судовому засіданні 17.06.2014 представник
позивача позовні вимоги підтримав в
повному обсязі.

Відповідач в судове засідання 17.06.2014 не
з'явився, хоча про місце, дату та час
судового засідання повідомлений
належним чином, що стверджується
наявними у справі матеріалами.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
вжив всі залежні від нього заходи для
повідомлення відповідача належним
чином про час і місце розгляду судової
справи і забезпечення явки останнього
в судове засідання для реалізації ним
права на судовий захист своїх прав та
інтересів.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, судом
встановлено наступне.

10.09.2012 між фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_1 (постачальник) та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 (покупець)
було укладено договір поставки №071,
відповідно до п.1.1. якого постачальник
прийняв на себе зобов'язання поставити,
а покупець зобов'язався прийняти і
оплатити товар.

Товаром, що поставляється за цим
договором, є продукти харчування (п.1.2.
договору).

Товар вважається поставленим покупцю
(дата поставки) в день відмітки про
отримання у видаткових накладних (п.2.3.
договору).

Сума договору складається з загальної
вартості товару, що буде поставлений
покупцю протягом строку його дії (п.3.1.
договору).

Оплата за товар здійснюється з
відстрочкою платежу на 21 (двадцять
один) календарний день з дати поставки
(п.3.4. договору).

З наявних у справі документів, зокрема,
видаткових накладних, копії яких
долучені позивачем разом із
супровідним листом (вх. канц. суду
№08-46/5854/14 від 17.06.2014) вбачається, що з
вересня 2012 року позивачем поставлено
відповідачу товар на загальну суму
550589,75 грн.

Товар на загальну суму 16743,74 грн
повернуто останнім, що також випливає
із наданих фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_1 доказів.

Згідно платіжних доручень, що долучені
позивачем до справи №902/681/14, фізична
особа-підприємець ОСОБА_2 сплатив 321219,70
грн. Однак в судовому засіданні, у
позовній заяві та акті звірки
взаєморозрахунків станом на 04.06.2014
позивач стверджує, що відповідач
розрахувався на суму 445015,59 грн.

Посилаючись на викладені обставини
фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернувся з позовом про стягнення
заборгованості за поставлений товар
згідно договору №071 від 10.09.2012 в сумі
88830,42 грн.

11.02.2014 позивачем на адресу відповідача
була направлена претензія №1 від 11.02.2014
з вимогою про сплату заборгованості в
сумі 88830,42 грн, яка останнім залишена
без відповіді та реагування.

Наявність боргу спонукала позивача до
звернення з даним позовом до суду.

З врахуванням встановлених обставин,
суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України
вказує, що цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки,
й серед підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема, передбачає
договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України
(далі - ЦК України) з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Кодексом. Кожна сторона повинна вжити
усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цивільного кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається.

Статтею 712 ЦК України визначено, що за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у
встановлений строк (строки) товар у
власність покупця для використання
його у підприємницькій діяльності або
в інших цілях, не пов'язаних з
особистим, сімейним, домашнім або
іншим подібним використанням, а
покупець зобов'язується прийняти товар
і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу
України боржник зобов'язаний виконати
свій обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має
право вимагати доказів того, що
обов'язок виконується належним
боржником або виконання приймається
належним кредитором чи уповноваженою
на це особою, і несе ризик наслідків
непред'явлення такої вимоги.

Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Як визначає ст.32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення, а
також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

Виходячи з викладеного, враховуючи
доведеність боргу наявними у справі
доказами, суд вважає вимогу позивача
про стягнення 88830,42 грн правомірною та
обґрунтованою, в зв'язку з чим позов
задовольняє в межах вимог, заявлених до
стягнення.

Відповідно до положень ст.49 ГПК України
понесені позивачем судові витрати на
оплату судового збору підлягають
відшкодуванню за рахунок відповідача.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 4-3, 22, 32, 33, 43, 49, 82, 84, 115, 116 ГПК
України суд

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (21000, АДРЕСА_1; ідентиф. номер
НОМЕР_1) на користь фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (21000, АДРЕСА_2;
ідентиф. номер НОМЕР_2) 88830,42 грн боргу та
1827,00 грн відшкодування витрат зі сплати
судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

4. Копію рішення направити сторонам у
справі рекомендованими листами з
повідомленнями про вручення поштових
відправлень.

Повне рішення складено 23 червня 2014 р.

Суддя Нешик О.С.

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2,3 - позивачу - ФОП ОСОБА_1 (за адресами:
АДРЕСА_2; АДРЕСА_3);

4 - відповідачу - ФОП ОСОБА_2 (АДРЕСА_1)