КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2014 р. Справа№ 910/3875/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Тищенко О.В.

Чорної Л.В.

секретар Джужа Р.Є.

за участю представників:

від позивача: Алексюк М.І. (представник
за довіреністю)

від відповідача: Нестеров Е.Г.
(представник за довіреністю)

від третьої особи: не з'явився

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Грісан"

на рішення господарського суду міста
Києва від 12.05.2014 р.

у справі №910/3875/14 (суддя Н.І. Ягічева)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Грісан"

до Компанії АМЕСІРІО ХОЛДІНГЗ ЛТД,
Республіка Кіпр

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача: ОСОБА_4

про визнання права власності та
витребування нерухомого майна з чужого
незаконного володіння

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Грісан" звернулось
до господарського суду міста Києва з
позовною заявою до Компанії АМЕСІРІО
ХОЛДІНГЗ ЛТД про визнання права
власності на нежитлове приміщення
НОМЕР_1 - кафе, загальною площею 256,1 кв.м
по АДРЕСА_1 та витребування у Компанії
АМЕСІРІО ХОЛДІНГЗ ЛТД з незаконного
володіння на користь ТОВ "Грісан"
нежитлове приміщення НОМЕР_1 - кафе,
загальною площею 256,1 кв.м по АДРЕСА_1.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 12.05.2014 р. у справі №910/3875/14 в
задоволенні позовних вимог відмовлено
повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням
суду, 16.05.2014 р. Товариства з обмеженою
відповідальністю "Грісан" звернулося
до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення господарського суду міста
Києва від 12.05.2014 р. у справі №910/3875/14 та
прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Підставою для скасування рішення суду
скаржник зазначив неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд визнав
встановленими, а також порушення судом
норм матеріального та процесуального
права.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 05.06.2014 р. у
справі №910/3875/14 прийнято до провадження
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Грісан" та
призначено до розгляду на 18.06.2014 р.

В судове засідання апеляційної
інстанції представник третьої особи не
з'явився.

Оскільки явка представників сторін,
третьої особи у судове засідання не
була визнана судом обов'язковою, а
також зважаючи на наявні в матеріалах
справи докази належного повідомлення
сторін, третьої особи про місце, дату та
час судового розгляду, апеляційний суд
визнав можливим розглядати апеляційну
скаргу у відсутність представника
третьої особи.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції представник позивача
підтримав доводи, викладені в
апеляційній скарзі, просив скасувати
рішення господарського суду міста
Києва від 12.05.2014 р. у справі №910/3875/14 та
прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції представник відповідача
заперечував проти доводів, викладених
в апеляційній скарзі, просив залишити
її без задоволення, рішення
господарського суду міста Києва від
12.05.2014 р. у справі №910/3875/14 - без змін,
вважаючи оскаржуване рішення законним
та обґрунтованим.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши докази,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, Київський апеляційний
господарський суд встановив наступне.

Відповідно до Свідоцтва про право
власності від 19.09.2007 р. Головного
управління житлового забезпечення
виконавчого органу Київської міської
ради, нежитлове приміщення НОМЕР_1 -
кафе, площею 256,1 кв.м, яке розташоване по
АДРЕСА_1 належить ТОВ "Грісан" на праві
приватної власності.

30 квітня 2009 року між ТОВ "Грісан", як
продавцем, та ТОВ "КУА "КРУАР", як
покупцем, укладено Договір
купівлі-продажу облігацій, відповідно
до п.1.1. якого продавець зобов'язується
передати пакет облігацій у власність
покупця, а покупець зобов'язується
прийняти та оплатити на умовах цього
Договору 1900 іменних процентних
облігацій серії "А", емітованих
покупцем.

Договірна ціна облігацій складає 1900000,00
грн. (п.2.1. Договору).

Пунктом 3.3. Договору сторони
встановили, що в разі несплати покупцем
коштів в сумі 1900000,00 грн., продавцю
переходить право власності на
нежитлове приміщення НОМЕР_1-кафе,
площею 256,1 кв.м. по АДРЕСА_1.

30.06.2010 р. рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
у справі №2-2220/10 р. за позовом ОСОБА_4 до
ТОВ "Грісан", третя особа - ТОВ "КУА
"КРУАР", визнано право власності за
ОСОБА_4 Анатолієвичем на нежитлове
приміщення НОМЕР_1-кафе, площею 256,1 кв.м.
по АДРЕСА_1

В рішенні Бориспільського
міськрайонного суду Київської області,
зокрема встановлено, що ТОВ "Грісан"
листом від 28.12.2009р. повідомило, що не в
змозі виконати умови договору
купівлі-продажу облігацій, а саме:
сплатити вартість переданих облігацій.
Окрім того, в своїй заяві до суду ТОВ
"Грісан" проти задоволення позовних
вимог не заперечував.

Згідно витягу про державну реєстрацію
прав Комунального підприємства
Київське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна
№33916527 від 23.04.2012 р., право власності на
нежитлове приміщення НОМЕР_1 - кафе,
загальною площею 256,10 кв.м. по АДРЕСА_1
було зареєстроване за ОСОБА_4, на
підставі рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 30.06.2010 р.

14.05.2012 р. між ОСОБА_4, як продавцем, та
Компанією АМЕСІРІО ХОЛДІНГЗ ЛТД, як
покупцем, було укладено Договір
купівлі-продажу нежитлових приміщень,
який посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, за яким продавець
зобов'язується передати майно у
власність покупця (продати), а покупець
зобов'язується прийняти у власність
від продавця майно (купити).

Нежитлові приміщення НОМЕР_1-кафе,
надалі "Нежитлові приміщення", що
відчужуються, за даним договором,
розташовані за адресою: АДРЕСА_1, та має
наступні характеристики: загальна
площа 256,10 кв.м. (п.1.2 Договору).

Як зазначено в п.1.3 Договору, нежитлові
приміщення належать продавцю на праві
приватної власності, на підставі
рішення суду від 30.06.2010 р.
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області та зареєстрованому у
КП «Київське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна»
23.04.2012р. за реєстровим №36505899, та у
реєстровій книзі №д.36п-211 номер запису
8462-П. Згідно витягу з реєстру прав
власності на нерухоме майно, виданим КП
«Київське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна»
від 03.05.2012р. №34002361 загальна площа
складає 257,30 кв.м.

Продаж Нежитлових приміщень,
вчиняється за 4473000,00 грн., які отримані
продавцем від покупця, ще до отримання
цього Договору.

Згідно розписки ОСОБА_4 було отримано
від відповідача 4473000,00 грн. згідно
договору купівлі-продажу нежилих
приміщень від 14.05.2012 р.

Відповідно до квитанції №13773877 від
14.05.2012. ОСОБА_4 здійснив сплату податку
на доходи з фізичних осіб від продажу
нерухомого майна на суму 223 650,00 грн.;
відповідно до квитанції від 14.05.2012р.
ОСОБА_4 було здійснено сплату збору за
операцію купівлі продажу нерухомого
майна Управлінню державної
казначейської служби в
Шевченківському районі м. Києва на суму
44730,00 грн.

Як вбачається зі змісту витягу №34264777
про державну реєстрацію прав
Комунального підприємства «Київське
міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації права власності на
об'єкти нерухомого майна» від 25.05.2012 р.,
за Компанією АМЕСІРІО ХОЛДІНГЗ ЛТД
зареєстровано право власності на
нежитлове приміщення НОМЕР_1-кафе,
площею 256,1 кв.м. по АДРЕСА_1

Крім того, в матеріалах міститься
відповідь Комунального підприємства
«Київське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна»
за №32405 на запит місцевого
господарського суду, відповідно до
якої, згідно з даними Бюро право
власності на нежитлове приміщення
НОМЕР_1-кафе, площею 256,1 кв.м. по АДРЕСА_1
зареєстроване за компанією АМЕСІРІО
ХОЛДІНГЗ ЛТД на підставі договору
купівлі-продажу, посвідченого 14.05.2012 р.

Спір у справі стосується наявності
підстав для визнання за позивачем
права власності на спірне майно та
витребування його на користь позивача.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на те, що договір
купівлі-продажу №159 від 14.05.2012 р. є
нікчемним, посилаючись на те, що
рішенням апеляційного суду Київської
області від 04.02.2014 р. скасовано рішення
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 30.06.2010р., прийнято
нове рішення, яким відмовлено в
задоволенні позову ОСОБА_4 до ТОВ
"Грісан", третя особа - ТОВ "КУА "КРУАР"
про визнання дій незаконними та
визнання права власності на нерухоме
майно.

Крім того позивач зазначає, що 05.03.2014р.
на адресу ТОВ "Грісан" надійшов лист від
Публічного акціонерного товариства
"Комерційний банк "Надра" - одного з
кредиторів у справі №44/350-б про
банкрутство ТОВ "Грісан", згідно з яким
власником спірних нежитлових
приміщень зареєстровано компанію
АМЕСІРІО ХОЛДІНГЗ ЛТД.

Ліквідатор ТОВ "Грісан" не був
повідомлений про час та місце розгляду
спору Бориспільським міськрайонним
судом Київської області. Про наявність
рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
ліквідатор ТОВ "Грісан" дізнався лише
19.11.2013р. від одного з кредиторів ТОВ
"Грісан" у справі про банкрутство.

Оголошення про визнання ТОВ "Грісан"
банкрутом та відкриття стосовно нього
ліквідаційної процедури було
опубліковане у газеті "Голос України"
№107 (4857) від 12.06.2010р.

Позивач вважає договір купівлі-продажу
№159 від 14.05.2012 р., посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_5,
нікчемним, з огляду на те, що при
укладанні договору купівлі-продажу №159
від 14.05.2012р. сторони правочину не
врахували той факт, що вилучення майна
з ліквідаційної маси банкрута інакше,
аніж судовим рішенням господарського
суду, у провадженні якого перебуває
справа про банкрутство відповідної
юридичної особи, є незаконним, та
порушили ст.ст.25, 26, 30 Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом".
Отже, договір купівлі-продажу є
нікчемним в силу приписів ч.2 ст.228 ЦК
України, як такий, що порушує публічний
порядок.

Крім того, окремою обставиною, яка
обумовлює нікчемність договору
купівлі-продажу №159 від 14.05.2012р. позивач
вважає той факт, що постановою
помічника прокурора прокуратури
Шевченківського району м. Києва Білого
О.В. від 07.07.2011 р. було накладено арешт на
нежитлове приміщення по АДРЕСА_1,
належне ТОВ "Грісан". Вказане обтяження
існувало на момент укладання договору
купівлі-продажу №159 від 14.05.2012р. та
залишається чинним по сьогоднішній
день.

Відповідно до статті 1 Господарського
процесуального кодексу України,
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів.

Кожний суб'єкт господарювання та
споживач має право на захист своїх прав
і законних інтересів (стаття 20
Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 15 Цивільного
кодексу України кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання.

Згідно із статтею 392 Цивільного кодексу
України власник майна може пред'явити
позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою, а також
у разі втрати ним документа, який
засвідчує його право власності.

Таким чином, чинним законодавством
передбачено визнання права власності
як спосіб судового захисту існуючих
власників, які вже набули права
власності та, відповідно, підставою
звернення до суду є порушення або
оспорення прав і охоронюваних законом
інтересів.

Статтею 41 Конституцією України
визначено, що ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним.

Згідно зі ст. 321 Цивільного кодексу
України, право власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні (ч. 1); особа може бути
позбавлена права власності або
обмежена у його здійсненні лише у
випадках і в порядку, встановлених
законом (ч. 2).

Відповідно до ст. 386 Цивільного кодексу
України, держава забезпечує рівний
захист прав усіх суб'єктів права
власності.

Відповідно до ч.5 ст. 12 Цивільного
кодексу України, добросовісність
набувача презюмується, тобто
незаконний набувач вважається
добросовісним, поки не буде доведено
протилежне. Якщо судом буде
встановлено, що набувач знав чи міг
знати про наявність перешкод до
вчинення правочину, в тому числі про те,
що продавець не мав права відчужувати
майно, це може свідчити про
недобросовісність набувача і є
підставою для задоволення позову про
витребування у нього майна.

Згідно із ст. 330 Цивільного кодексу
України, якщо майно відчужене особою,
яка не мала на це права, добросовісний
набувач набуває право власності на
нього, якщо відповідно до статті 388
цього Кодексу майно не може бути
витребуване у нього.

Власник має право витребувати своє
майно від особи, яка незаконно, без
відповідної правової підстави
заволоділа ним (ст. 387 Цивільного
кодексу України).

Відповідно до ст. 388 Цивільного кодексу
України, якщо майно за відплатним
договором придбане в особи, яка не мала
права його відчужувати, про що набувач
не знав і не міг знати (добросовісний
набувач), власник має право витребувати
це майно від набувача лише у разі, якщо
майно: було загублене власником або
особою, якій він передав майно у
володіння; було викрадене у власника
або особи, якій він передав майно у
володіння; вибуло з володіння власника
або особи, якій він передав майно у
володіння, не з їхньої волі іншим
шляхом. Майно не може бути витребувано
від добросовісного набувача, якщо воно
було продане у порядку, встановленому
для виконання судових рішень. Якщо
майно було набуте безвідплатно в особи,
яка не мала права його відчужувати,
власник має право витребувати його від
добросовісного набувача у всіх
випадках.

Зі змісту ст. 388 Цивільного кодексу
України вбачається, що вирішальне
значення для визначення питання
витребування майна у добросовісного
набувача є встановлення наявності
волевиявлення (волі) власника на
вибуття такого майна з володіння.

З наявних в матеріалах справи
документів вбачається, що Компанія
АМЕСІРІО ХОЛДІНГЗ ЛТД є добросовісним
набувачем спірного майна, оскільки
наявні докази оплати за договором,
відчуження майна відбувалось за
нотаріально посвідченим договором не
від позивача, а від третьої особи, на
момент відчуження правовстановлюючий
документ, а саме: рішення
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 30.06.2010 р. у справі
№2-2220/10 р не було оскаржене або
скасоване, а набуло законної сили.

Доказів того, що Компанія АМЕСІРІО
ХОЛДІНГЗ ЛТД знало чи могло знати про
те, що ОСОБА_4 не може відчужувати
спірне майно матеріали справи не
містять, а тому відповідач є
добросовісним набувачем спірного
майна.

Доказів наявності арештів чи інших
обтяжень позивачем не надано, водночас
як зазначено в п. 1.4. договорі
купівлі-продажу № 159 від 14.05.2012р. та за
наявними в матеріалах справи належно
засвідченими копіями витягу з Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна № 36014302, витягу з
державного реєстру обтяжень рухомого
майна №36014058, витягу з державного
реєстру іпотек від 14.05.2012 р., виданих
приватним нотаріусом ОСОБА_5, спірні
приміщення не перебувають під
забороною відчуження (арешту).

Наявність волевиявлення позивача щодо
відчуження спірного майна у власність
третьої особи підтверджується
договором купівлі-продажу облігацій
від 30.04.2009 р. (пунктом 3.3. Договору) та
встановлено у рішенні Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 30.06.2010р. у справі №2-2220/10 р, яке
набрало законної сили та не було
оскаржене чи скасоване на момент
укладання договору купівлі-продажу
спірного майна.

Як зазначено в постанові Верховного
Суду України від 21.11.2012 р. №6-136цс12,
частина перша статті 388 Цивільного
кодексу України передбачає
необхідність встановлення обставин
вибуття майна із володіння власника,
який вважає своє право власності
порушеним та вимагає повернення майна,
а не особи, яка в подальшому
перепродала це майно відповідачу.

Враховуючи встановлення судом
наявності волевиявлення власника
спірного майна на його відчуження та
набуття Компанією АМЕСІРІО ХОЛДІНГЗ
ЛТД права власності на оплатній основі,
відсутні підстави вважати, що Компанія
АМЕСІРІО ХОЛДІНГЗ ЛТД незаконно, без
відповідної правової підстави
заволоділо спірним майном. Тобто, на
момент проведення державної
реєстрації права власності на спірне
майно АМЕСІРІО ХОЛДІНГЗ ЛТД було та
залишається добросовісним набувачем
такого майна.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що відсутні обставини, з якими
приписи ст.ст. 330, 388 Цивільного кодексу
України передбачають можливість
витребування майна у добросовісного
набувача.

Згідно ч. 2 ст. 328 Цивільного кодексу
України право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком місцевого
господарського суду про те, що
відсутність підстав для витребування
спірного майна від добросовісного
набувача свідчить, що він є власниками
такого майна, а тому згідно ст.ст. 204, 328,
658 Цивільного кодексу України позов в
частині визнання права власності на
наведене майно за іншою особою - ТОВ
"Грісан" задоволенню не підлягає.

Твердження позивача про те, що договір
купівлі-продажу №159 від 14.05.2012р.
нікчемним в порядку ст. 228ЦК України є
безпідставними з огляду на наступне.

Правочин вважається таким, що порушує
публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним (ст.228
Цивільного кодексу України).

Відповідно до правової позиції,
викладеної у п. 18 постанови №9 від
06.11.2009р. Пленуму Верховного Суду
України "Про судову практику розгляду
цивільних справ про визначення
правочинів недійсними", при
кваліфікації правочину за статтею 228
Цивільного кодексу України має
враховуватися вина, яка виражається в
намірі порушити публічний порядок
сторонами правочину або однією зі
сторін. Доказом вини може бути вирок
суду, постановлений у кримінальній
справі, щодо знищення, пошкодження
майна чи незаконного заволодіння ним
тощо.

Колегією суддів не встановлено вини
сторін договору купівлі-продажу від
14.05.2012р., яка виражалась би у намірі
порушити публічний порядок.

Враховуючи те, що право на
розпорядження спірним нерухомим
майном було набуте ОСОБА_4 на підставі
рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області,
яке на момент укладення договору
купівлі-продажу від 14.05.2012 року набуло
законної сили, відповідач мав
обґрунтовані підстави встановити
наявність у продавця за договором
повноважень власника майна, а також
відсутність спору про право на
зазначене майно. Тобто, дії сторін за
договором купівлі-продажу від 14.05.2012р.
не були направлені на незаконне
заволодіння майном.

Окремою обставиною, яка обумовлює
нікчемність договору купівлі-продажу
№159 від 14.05.2012р. позивач вважає той факт,
що постановою помічника прокурора
Прокуратури Шевченківського району м.
Києва Білого О.В. від 07.07.2011р. було
накладено арешт на нежитлове
приміщення по АДРЕСА_1, належне ТОВ
"Грісан". Вказане обтяження існувало на
момент укладання договору
купівлі-продажу №159 від 14.05.2012р. та
залишається чинним по сьогоднішній
день.

Згідно п. 4 ч.1 ст. 4 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень" будь-яке
обтяження нерухомого майна підлягає
обов'язковій державній реєстрації.

В матеріалах справи відсутня Постанова
помічника прокурора Прокуратури
Шевченківського району м. Києва Білого
О.В. від 07.07.2011р., на яку посилається
позивач, разом з тим в матеріалах
справи міситься постанова про зняття
заборони від 09.04.2012р. в частині раніше
накладених заборони та арешту щодо
вчинення будь-якими фізичними та
юридичними особами, установами,
організаціями будь-яких дій із
приміщенням першого поверху по
АДРЕСА_1, зареєстрованим за ТОВ "Грісан".

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку про те, вимоги
позивача про визнання права власності
на нежитлове приміщення НОМЕР_1 - кафе,
загальною площею 256,1 кв.м по АДРЕСА_1 та
витребування у Компанії АМЕСІРІО
ХОЛДІНГЗ ЛТД з незаконного володіння
на користь ТОВ "Грісан" нежитлове
приміщення НОМЕР_1 - кафе, загальною
площею 256,1 кв.м по АДРЕСА_1 є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі,
висновків місцевого господарського
суду не спростовують.

За таких обставин, Київський
апеляційний господарський суд
приходить до висновку, що суд першої
інстанції прийняв рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а тому підстав
для задоволення апеляційної скарги,
скасування чи зміни оскаржуваного
рішення суду не вбачається.

У зв'язку з відмовою в задоволенні
апеляційної скарги, відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, витрати по сплаті судового
збору за її подання і розгляд
покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101-103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Грісан"
залишити без задоволення, рішення
господарського суду міста Києва від
12.05.2014 р. у справі №910/3875/14- без змін.

2. Матеріали справи №910/3875/14 повернути
до господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
суду касаційної інстанції у
встановлені законом порядку та строки.

Головуючий суддя
І.А. Іоннікова

Судді
О.В. Тищенко

Л.В. Чорна