Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "24" червня 2014 р.
Справа № 906/650/14

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Тимошенко О.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Шуліков І.І. (довіреність
№7187/19 від 27.12.13.)

від відповідача: не з'явився

розглянув у судовому засіданні в м.
Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації "Житомиргаз" (м.Житомир)

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Корал" Довбиський
фарфоровий завод" (смт. Довбиш
Баранівського району Житомирської
області)

про стягнення 72812,62 грн.

Позивачем пред'явлено позов про
стягнення на його користь з
відповідача 72812,62грн., з яких: 65345,01грн.
боргу за надані послуги з постачання
природного газу за регульованим
тарифом , 2722,59грн. пені, 628,29грн. річних,
4116,73грн. інфляційних.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав з
підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач свого представника в судове
засідання не направив, про причину
неявки суд не повідомив, про день
розгляду справи був повідомлений
належним чином, що підтверджується
поштовим повідомленням про вручення
кореспонденції.

Таким чином, відповідач не скористався
своїм правом наданим йому ст.22 ГПК
України, бути присутнім у судовому
засіданні та надати свої заперечення
по суті позову.

Враховуючи те, що явка представників
сторін в засідання суду обов'язковою не
визнавалась, надання письмового
відзиву відповідно до вимог ст.59 ГПК
України є правом відповідача, а не його
обов'язком, господарський суд вважає,
що неявка відповідача, повідомленого
належним чином, не перешкоджає
розгляду справи за наявними
матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК
України.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
господарський суд

ВСТАНОВИВ:

01 січня 2012 року між Публічним
акціонерним товариством по
газопостачанню та газифікації
"Житомиргаз" (постачальник/позивач) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Корал" Довбиський
фарфоровий завод" (споживач/відповідач)
укладено договір на постачання
природного газу за регульованим
тарифом №2-2012-ПП-134, за умовами якого
постачальник постачає природний газ
споживачу в обсягах і порядку,
передбачених договором для
забезпечення потреб споживача, а
споживач оплачує постачальнику
вартість газу і наданих послуг у
розмірах, строках, порядку та на умовах,
передбачених договором (а.с.9).

Згідно п.10.1 договору, цей договір
укладено на строк до 01.01.13. Однак, його
дію було продовжено на 2013 та на 2014 роки.

Крім того, сторони уклали договір на
розподіл природного газу №Т-ПР-2-2013-18
від 07.12.12, за умовами якого Публічне
акціонерне товариство по
газопостачанню та газифікації
"Житомиргаз" (Газорозподільне
підприємство/позивач) зобов'язується
надати Товариству з обмеженою
відповідальністю "Корал" Довбиський
фарфоровий завод" (замовник/відповідач)
послуги з транспортування природного
газу газорозподільними мережами до
межі балансової належності об'єктів
замовника або його споживачів
відповідно до актів розмежування
балансової належності газопроводів та
експлуатаційної відповідальності
сторін (а.с.13).

Згідно п.11.1 договору, даний договір
укладено на строк з 01.01.13 по 31.12.13. Однак,
його дію було продовжено на 2013 та 2014
роки.

На виконання умов договорів, в грудні
2013 року, позивач поставив відповідачу
25657м.куб. природного газу на суму
119101,22грн. та надав послуги з розподілу
природного газу на суму 14730,00грн., що
підтверджується підписаним сторонами
Актом приймання-передачі природного
газу від 02.01.14 (а.с.17).

Відповідно до п.4.5 договору №2-2012-ПП-134
від 01.01.12 та п.5.3 договору №Т-ПР-2-2013-18 від
07.12.12, розрахунковий період за
договором становить один місяць - з 08:00
години першого дня місяця до 08:00 години
першого дня наступного місяця включно.
У випадку недоплати вартості послуг з
постачання газу за розрахунковий
період споживач проводить остаточний
розрахунок не пізніше третього числа
місяця, наступного за розрахунковим
(п.4.6, п.5.5 договорів).

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Позивач зазначив, що за надані послуги
по розподілу природного газу у грудні
2013 року по договору №Т-ПР-2-2013-18 від 07.12.12
відповідач розрахувався в повному
обсязі, тоді як за поставлений газ у
грудні 2013 році по договору №2-2012-ПП-134
від 01.01.12 відповідач кошти не сплатив, і
в рахунок погашення боргу за
поставлений газ у грудні 2013 році
позивач зарахував кошти в розмірі 25564,91
грн., які рахувались на рахунку ПАТ
"Житомиргаз" як переплата за раніше
надані послуги з постачання природного
газу за регульованим тарифом, та кошти
в розмірі 28191,30 грн.,які рахувались на
рахунку ПАТ "Житомиргаз" як переплата
за раніше надані послуги з розподілу
природного газу. .

Відповідно до п.4.6. договору № 2/2012/ПП-134
від 01.01.2012 р. у разі переплати за
фактично спожитий газ сума переплати
зараховується постачальником в
рахунок оплати поставленого газу в
наступному розрахунковому періоді або
повертається на поточний рахунок
споживача на його письмову вимогу.

Таким чином, на день звернення позивача
з позовом до суду та на час розгляду
справи у суді перед позивачем існує
заборгованість по договору №2/2012/ПП-134
від 01.01.12 за поставлений газ у грудні 2013
року в розмірі 65345,01грн., що також
підтверджується підписаним сторонами
Актом звірки розрахунків (а.с.18) та
реєстрами розрахунків (а.с.20,21).

Зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку (ст. 509 ЦК України).

Відповідно до ст.692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

За нормами ст. 712 ЦК України, за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у
встановлений строк (строки) товар у
власність покупця для використання
його у підприємницькій діяльності або
в інших цілях, не пов'язаних з
особистим, сімейним, домашнім або
іншим подібним використанням, а
покупець зобов'язується прийняти товар
і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги
позивача в частині стягнення основного
боргу в сумі 65345,01грн. обгрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

За несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань, позивач на підставі п.6.2.2
договору просить стягнути з
відповідача пеню, що згідно розрахунку
позивача становить 2722,59 грн.(а.с.8).

За нормами статті 549 ЦК України,
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно п.6.6.2 договору №2/2012/ПП-134 від
01.01.12 , у разі порушення строків оплати,
зі споживача стягується пеня в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла в період, за який сплачується
пеня від суми простроченого платежу за
кожен день прострочення платежу.

Суд, перевіривши розрахунок пені,
вважає його правильним та таким, що
підлягає задоволенню в заявленій сумі.

Відповідно до ст. ст.625 ч.2 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з врахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення та три проценти річних
від простроченої суми, розмір яких
згідно розрахунку позивача становить:
4116,73 грн. інфляційних та 628,29 грн. 3%
річних.

Щодо нарахування інфляційних та 3%
річних, то задоволенню в обсязі
нарахованому позивачем підлягає
вимога про стягнення 628,29 грн. 3% річних,
оскільки остання є законною та
відповідає обставинам справи.

В частині стягнення інфляційних
рарахувань, то слід зазначити, що
індекс інфляції (індекс споживчих цін) -
це показник, що характеризує динаміку
загального рівня цін на товари та
послуги, які купуються населенням для
невиробничого споживання, який
визначається виключно Держкомстатом і
його найменший період визначення
становить місяць, а тому прострочка
платежу за менший період не тягне за
собою нарахування інфляційних втрат, а
розмір боргу з урахуванням індексу
інфляції визначається виходячи з суми
боргу, що мала місце на останній день
місяця, в якому платіж мав бути
здійснений, помноженої на індекс
інфляції, визначений Держкомстатом, за
період прострочки. Розрахунки індексу
інфляції за квартал, період з початку
року і т. п. проводяться "ланцюговим"
методом, тобто шляхом множення
місячних (квартальних і т. д.) індексів
(наказ Держкомстату від 27.07.2007 р., № 265
"Про затвердження Методики розрахунку
базового індексу споживчих цін").

З огляду на викладене, індекс інфляції
має нараховуватись в наступному місяці
за місяцем, в якому мав бути здійснений
платіж.

Натомість позивач помилково
застосував індекс інфляції, що був
визначений за січень 2014 рік , в якому
відповідач, згідно договору, мав
оплатити одержаний газ.

Обрахувавши суму інфляційних
самостійно, суд дійшов висновку, що
сума інфляційних, яка підлягає
стягненню становить 4055,33грн., а в
частині стягнення 61,40грн. слід
відмовити.

За ст.ст.627,629 ЦК України, відповідно до
статті 6 цього Кодексу сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості. Договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Відповідно до ст.525,526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись
належним чином, відповідно до умов
договору та вимог цивільного кодексу,
інших актів цивільного законодавства.
Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Це положення кореспондується зі ст.193
ГК України, згідно якої об'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Відповідач позов щодо підстав та
предмету не оспорив, доказів сплати
боргу не надав, у судове засідання не
з'явився.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи викладене, господарський
суд приходить до висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню
частково в розмірі 72751,22грн., з яких:
65345,01грн. боргу, 2722,59грн. пені, 628,29грн. 3%
річних, 4055,33грн. інфляційних. У
задоволенні вимоги про стягнення
61,40грн. інфляційних слід відмовити за
необгрунтованістю.

Витрати , пов'язані з оплатою судового
збору покладаються на відповідача
пропорційно сумі задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України,
господарський суд,

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Корал" Довбиський
фарфоровий завод" (12724, Житомирська
область, Баранівський район, смт.
Довбиш, вул.Щорса,1; код 30825081) на користь
Публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Житомиргаз" (10002, м.Житомир,
вул.Фещенка-Чопівського,35; код 03344071) -
65345,01грн. боргу, 2722,59грн. пені, 628,29грн. 3%
річних, 4055,33грн. інфляційних, 1825,46грн.
витрат на оплату судового збору.

3.Відмовити в позові в частині
стягнення 61,40грн. інфляційних.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення. У разі якщо в судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Суддя
Тимошенко О. М.

Віддрукувати:

1- в справу

2- відповідачу (рек. з повідом.)