ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

10.06.2014р.
Справа № 917/844/14

за позовом Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Лубнигаз", вул.Л.Толстого, 87, м.
Лубни,Лубенський район, Полтавська
область,37500

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Яромир-Агро", вул.
Київська, 4-В, с. Вікторія, Пирятинський
район, Полтавська область,37044

про стягнення 21756,63 грн.(згідно заяви
про збільшення розміру позовних вимог
вх.№ 6508 від 22.05.2014 року (канцелярії
суду).

суддя Іваницький Олексій Тихонович

секретар судового засідання Олефір
О.І.

представники сторін:

від позивача: Лук"янова Ю.В. дов. №
6 від 14.02.2014 року

від відповідача: не з"явився

СУТЬ СПРАВИ: розглядається позовна
заява про стягнення 21756,63 грн., за
договором № 5 - ПП-п від 03.01.2014 року, із
яких основний борг - 19595,01 грн., пеня- 806,88
грн., інфляційні витрати - 1195,30 грн., 3%
річних - 159,44 грн.

22.05.2014 року за вхідним № 6508(канцелярії
суду) генеральний директор Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Лубнигаз", С.Ф.Бородін подав заяву про
збільшення розміру позовних вимог. Суд
подану заяву прийняв до розгляду,
задовольнив та долучив до матеріалів
справи.

На виконання вимог ухвали суду 04.06.2014р.
за вх. канцелярії №7142 від позивача
надійшли додаткові докази по суті
предмету спору. Суд подані докази
прийняв та залучив до матеріалів
справи.

10.06.2014р. за вх. канцелярії №7318 від
позивача надійшли докази направлення
відповідачу листа про проведення
розрахунків. Суд поданий лист прийняв
та залучив до матеріалів справи.

З огляду на вищевикладене, а також
достатністю документальних доказів в
матеріалах справи для її розгляду по
суті, суд розглядає справу за наявними
в ній матеріалами відповідно до статті
75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи та
дослідивши і оцінивши за своїм
внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всі обставини справи в їх
сукупності, а також за результатами
оцінки поданих сторонами
господарського процесу доказів, у
нарадчій кімнаті суд задовольняє
позовні вимоги виходячи з наступного:

03.01.2014 року між Публічним акціонерним
товариством по газопостачанню та
газифікації «Лубнигаз» (далі - ПАТ
"Лубнигаз") та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Яромир-Агро» (далі
ТОВ "Яромир-Агро") було укладено Договір
№ 5-ПП-п на постачання природного газу
за регульованим тарифом ( далі -
Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору,
Постачальник (ПАТ "Лубнигаз") постачає
природний газ Споживачу (ТОВ
"Яромир-Агро") в обсягах і в порядку,
передбачених Договором для
забезпечення потреб Споживача, а
Споживач оплачує Постачальнику
вартість послуг з постачання газу
(вартість газу і наданих послуг) у
розмірах, строках, порядку та на умовах,
передбачених Договором.

В січні 2014 р. Позивач поставив, а
Відповідач прийняв природний газ на
загальну суму 19595 грн. 00 коп., що
підтверджується актом
приймання-передачі природного газу № 98
від 31.01.2014 року.

Пунктом 4.6. даного Договору
встановлено, що оплата послуг з
постачання газу здійснюється
Споживачем авансовими платежами,
шляхом 100% попередньої оплати їх
вартості із розрахунку договірного
планового обсягу місячного постачання
газу відповідно до додатка 2 до
Договору, не пізніше ніж за 10
календарних днів до місяця поставки. У
випадку недоплати вартості послуг з
постачання газу за розрахунковий
період Споживач проводить остаточний
розрахунок не пізніше 10 числа,
наступного за розрахунковим.

В порушення умов Договору Відповідачем
невчасно проводяться розрахунки за
поставлений природний газ, внаслідок
чого утворилася заборгованість в
розмірі 19 595 грн. 00 коп.

Стаття 712 ЦК України передбачає, що за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно зі статтею 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар)
у власність другій стороні (покупцеві),
а покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 662 ЦК
України продавець зобов'язаний
передати покупцеві товар, визначений
договором купівлі-продажу.

Статтями 509, 510 ЦК України передбачено,
що зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати
послугу, сплатити гроші тощо) або
утриматися від певної дії, а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку. Зобов'язання
виникають з підстав, встановлених
статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання
має ґрунтуватися на засадах
добросовісності, розумності та
справедливості. Сторонами у
зобов'язанні є боржник і кредитор.

Відповідно до статей 526-527 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться. Боржник зобов'язаний
виконати свій обов'язок, а кредитор -
прийняти виконання особисто, якщо
інше не встановлено договором або
законом, не випливає із суті
зобов'язання чи звичаїв ділового
обороту.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Згідно з ч.1 ст. 216, ч.2 ст.217
Господарського кодексу України
учасники господарських відносин
несуть господарсько - правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбаченому цим Кодексом,
іншими законами та договором. У сфері
господарювання застосовуються такі
види господарських санкцій:
відшкодування збитків; штрафні
санкції; оперативно-господарські
санкції.

Відповідно до статті 546 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. Договором або законом
можуть бути встановлені інші види
забезпечення виконання зобов'язання.

Згідно приписів статей 549-552 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) визнається
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.
Право на неустойку виникає незалежно
від наявності у кредитора збитків,
завданих невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання. Проценти на
неустойку не нараховуються. Сплата
(передання) неустойки не звільняє
боржника від виконання свого обов'язку
в натурі.

Законом України "Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" (543/96-ВР) передбачено, що
розмір пені за прострочення платежу
повинен встановлюватися за згодою
сторін.

Згідно ст.1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань",
платники грошових коштів (відповідач у
цій справі) сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Виходячи зі ст. 3 цього Закону, розмір
пені, передбачений статтею 1 Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Пунктом 6.2.2. Договору передбачено, що у
разі порушення Споживачем строків
оплати, передбачених розділом 4
Договору, із Споживача стягується пеня
в розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період, за який сплачується пеня, від
суми простроченого платежу за кожен
день прострочення платежу.

Здійснивши перевірку наданого
позивачем розрахунку в частині
позовних вимог щодо стягнення з
відповідача 592 грн. 68 коп. пені, суд
прийшов до висновку, що останній є
правомірними (розрахунок суми пені
здійснено за допомогою калькулятору
підрахунку заборгованості та штрафних
санкцій "Ліга:Еліт 8.1.5").

Відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК
України, Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Після проведення перевірки наданого
позивачем розрахунку позовних вимог в
частині стягнення з відповідача 125,62
грн. 3% річних трьох процентів річних та
інфляційних втрат в сумі 548 грн. 66 коп.,
суд визнає його вірним та приходить до
висновку, що вимоги позивача в цій
частині відповідно до ст. 625 Цивільного
кодексу України є правомірними, а тому
підлягають задоволенню (розрахунок
здійснено за допомогою калькулятору
підрахунку заборгованості та штрафних
санкцій "Ліга:Еліт 8.1.5").

Відповідно до статті 32 ГПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
встановленому законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Стаття 33 ГПК України встановлює, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Згідно зі
статтею 34 ГПК України, господарський
суд приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Стаття 36 ГПК України передбачає, що
письмовими доказами є документи i
матеріали, які містять дані про
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору. Письмові
докази подаються в оригіналі або в
належним чином засвідченій копії. Якщо
для вирішення спору має значення лише
частина документа, подається
засвідчений витяг з нього. Оригінали
документів подаються, коли обставини
справи відповідно до законодавства
мають бути засвідчені тільки такими
документами, а також в інших випадках
на вимогу господарського суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 82 ГПК України
рішення приймається господарським
судом за результатами оцінки доказів,
поданих сторонами та іншими учасниками
господарського процесу, а також
доказів, які були витребувані
господарським судом, у нарадчій
кімнаті.

Відповідно до, господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що грунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом / статті 43 ГПК
України.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий
збір у спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших підстав
покладається на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

Позивач відповідно до статей 32-34,36,38
ГПК України надав належні докази,
довів обставини на які він посилався як
підставу своїх вимог та обґрунтував
які дають підставу суду позов
задовольнити повністю.

Після виходу з нарадчої кімнати суд
оголосив вступну та резолютивну
частини рішення яким позовні вимоги
задоволено повністю.

Враховуючи викладене, матеріали
справи, обставин справи в їх
сукупності, заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши і
оцінивши подані додаткові докази,
керуючись статтями 4 - 47, 22, 28, 32 - 34, 36, 43, 44
- 45, 471, 49, 75, 82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України, у
нарадчій кімнаті, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю «Яромир
-Агро» ( , вул. Київська,
4-В, с.Вікторія, Пирятинський район,
Полтавська область,37044) на користь
Публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Лубнигаз» (,
вул.Л.Толстого, 87, м. Лубни, Лубенський
район, Полтавська область, 37500)
заборгованість за Договором №5-ПП-п
від 03.01.2014р. в розмірі 20 861, 98 грн., а саме:
суму основного боргу - 19 595 грн. 01 коп.,
суму, на яку збільшився борг внаслідок
інфляційних процесів за весь час
прострочення - 548 грн. 66 коп., три
відсотки річних -125 грн. 62 коп., пеню - 592
грн. 68 коп., а також витрати на сплату
судового збору в розмірі 1827,00 грн.

Видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

СУДДЯ
Іваницький О.Т.

Повне рішення складено 17.06.2014р.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України
рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.