Господарський суд Чернігівської
м.Чернігів,пр.Миру,20
Р І Ш Е Н Н Я

17 червня 2014р.
справа №927/751/14

За позовом: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1,

АДРЕСА_1, 85321

До відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрікор Холдинг»,

вул.Шейгусівська,1-а,
с.Сергіївка, Прилуцький р-н, 17592

про стягнення 26083 грн. 35коп.

Суддя Книш Н.Ю.

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

Від позивача: ОСОБА_2 представник
довіреність реєстраційний №810 від
12.06.2014р.

Від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Позивачем подано позов про стягнення з
відповідача заборгованості в сумі
15200,39грн. за надані послуги згідно
договору №1-11-12 про перевезення вантажу
від 01.12.2012р., 715,46грн. пені, 144,92грн. 3%
річних, 972,82грн. інфляційних нарахувань.

Від позивача через канцелярію суду
надійшло клопотання №05/06-4 від 05.06.2014р.,
в якому зазначив, що він має право на
ознайомлення з матеріалами справи.
Вказане клопотання долучено судом до
матеріалів справи.

Від позивача через канцелярію суду
надійшло клопотання №05/06-1 від 05.06.2014р.,
в якому враховуючи що відповідач має
можливість погасити суму позовних
вимог до винесення судом рішення у
справі і його бездіяльність у
вирішенні вказаного питання просив суд
при винесенні рішення у справі
врахувати розмір штрафних санкцій по
позову з моменту подачі позову до
винесення судом рішення у справі.
Вказане клопотання долучено судом до
матеріалів справи.

Від позивача через канцелярію суду
надійшло клопотання №05/06-3 від 05.06.2014р.,
в якому зазначив, що на підставі ст.4-5,
4-7, 65, 66, 67, 86 ГПК України та ст.17,18 ЗУ «Про
виконавче провадження» у суду є всі
підстави для виконання свого ж рішення
накласти арешт на майно відповідача в
сумі позовних вимог. Вказане
клопотання долучено судом до
матеріалів справи.

Від позивача через канцелярію суду
надійшло клопотання №06-пз від 03.06.2014р.
про залучення документів до матеріалів
справи, яке задоволено судом, наявні
документи долучені до матеріалів
справи. Судом з'ясовано, що до
клопотання №06-пз від 03.06.2014р. позивачем
не додано копії товарно-транспортної
накладної №696 від 18.11.2012р., яка наведена
у переліку документів, які позивач мав
намір долучити до матеріалів справи.

Від позивача через канцелярію суду
надійшла заява №03-пз від 03.06.2014р. про
збільшення розміру позовних вимог, в
якій зазначив, що враховуючи, що згідно
п.4.8 договору права позивача порушені
відповідачем з 21.12.2012р., тобто з моменту
не оплати відповідачем протягом десяти
календарних днів суми заборгованості
згідно Акту приймання-передачі наданих
послуг від 30.11.2012р., та враховуючи
призначення судом дати першого
засідання по справі на 05.06.2014р. позивач,
керуючись положеннями ст.ст. 22, 55, 63 ГПК
України, беручі до уваги положення
Постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011р. №18
збільшує кількісні показники позову за
тією ж самою вимогою, яку було заявлено
в позовній заяві та просить стягнути з
відповідача 26083,35грн. У поданій заяві
позивача навів розрахунки стягуваних
сум: 15200,39грн. боргу, 7765,93грн. пені,
1591,17грн. 3% річних, 1525,86грн. інфляційних
нарахувань.

Суд прийняв збільшення розміру
позовних вимог в частині стягнення з
відповідача пені на суму 7050,47грн., в
частині стягнення 3% річних на суму
1446,25грн., в частині стягнення
інфляційних нарахувань на суму 553,04грн.,
про що вказано в ухвалі суду від 05.06.2014р.

Від позивача надійшла заява №10/06 від
10.06.2014р., в якій зазначив, що у заяві про
збільшення розміру позовних вимог від
05.06.2014р. залишок основної
заборгованості на момент звернення до
суду на усіх сторінках заяви слід
читати та враховувати « 15200,39грн.»
замість « 15200,38грн» та просив
викладений факт вважати технічною
помилкою. Крім того, позивач зазначив,
що стаття 625 ЦК України не передбачає
стягнення штрафних санкцій і просив в
текстах матеріалів справи, в тому числі
й в прохальній частині, не читати
стосовно ст.625 ЦК України помилково
наведений вираз «штрафні санкції», а
викладений факт вважати технічною
помилкою. Суд залучив подану заяву
позивача до матеріалів справи та
прийняв її до розгляду, оскільки це не
протирічить діючому законодавству та
не порушує нічиї права та охоронювані
законом інтереси, спір вирішується з її
урахуванням.

Представник позивача в судовому
засіданні 17.06.2014р. надав клопотання про
не здійснення технічної фіксації
судового процесу, яке задоволено судом
та долучено до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому
засіданні надав клопотання від 17.06.2014р.
про залучення документів до матеріалів
справи, яке задоволено судом, документи
долучені до матеріалів справи.

Також через канцелярію суду
представником позивача було подано
клопотання №05/06-2 від 05.06.2014р., в якому
ФОП ОСОБА_1 просив розглянути справу
без його участі, повний текст рішення
та наказ на виконання судового рішення
просив надіслати на його адресу
рекомендованою кореспонденцією з
повідомленням. Вказане клопотання
позивача судом долучено до матеріалів
справи. Суд задовольнив клопотання
позивача №05/06-2 від 05.06.2014р. в частині
розгляду справи без його участі, щодо
направлення позивачу повного тексту
рішення та наказу судом прийнято до
відома.

Відповідач відзив на позов та
витребуваних судом документів не
надав, повноваженого представника в
судове засідання не направив. Ухвала
про порушення провадження у справі від
23.05.2014р. направлена на адресу
відповідача, вказану у позовній заяві,
отримана ним згідно поштового
повідомлення №061. Ухвала про
відкладення розгляду справи від
05.06.2014р. направлена на адресу
відповідача, вказану у позовній заяві
(номер поштового відправлення 064),
отримана ним 10.06.2014р., що
підтверджується витягом з офіційного
сайту Українського державного
підприємства поштового зв'язку
«Укрпошта».

Згідно Спеціального витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців в реєстрі
станом на 17.06.2014р. значиться Товариство
з обмеженою відповідальністю «Агрікор
Холдинг», ідентифікаційний код 36279482,
місцезнаходження с.Сергіївка,
вул.Шейгусівська,1-а, Прилуцький р-н.

Відповідач не використав наданого
законом права на подання відзиву на
позов та участь своїх представників у
судовому засіданні. Суд вважає, що дана
обставина не перешкоджає розгляду
справи, оскільки відповідач у справі
належним чином повідомлений про час і
місце її розгляду судом, ухвали про
порушення провадження у справі та про
відкладення розгляду справи, надіслані
відповідачу та отримані ним за адресою,
вказаною у позовній заяві і яка
відповідає адресі, що значиться в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців. Крім
того, судом явка представників сторін
обов'язковою не визнавалась.

Рішення приймається за наявними у
справі матеріалами на підставі ст.75
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення повноважного
представника позивача, з'ясувавши
фактичні обставини справи, дослідивши
докази, які мають юридичне значення для
вирішення спору, господарський суд
встановив:

Згідно Свідоцтва про державну
реєстрацію фізичної особи-підприємця
Серія НОМЕР_3 ОСОБА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, місце проживання АДРЕСА_2,
зареєстрований як фізична
особа-підприємець Красноармійською
районною державною адміністрацією
Донецької області 24.01.2001р., дата заміни
свідоцтва про державну реєстрацію
27.09.2010р.

Відповідно до витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців в реєстрі
станом на 08.05.2014р. значиться ОСОБА_1,
місце проживання АДРЕСА_1

Згідно ст.901 Цивільного кодексу
України, за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Відповідно до ст.909 Цивільного кодексу
України за договором перевезення
вантажу одна сторона (перевізник)
зобов'язується доставити довірений їй
другою стороною (відправником) вантаж
до пункту призначення та видати його
особі, яка має право на одержання
вантажу (одержувачеві), а відправник
зобов'язується сплатити за перевезення
вантажу встановлену плату. Договір
перевезення вантажу укладається в
письмовій формі.

01.12.2012р. між позивачем та відповідачем
укладено договір №1-11-12 про перевезення
вантажу. Згідно п.1.1 договору
перевізник (позивач у справі) бере на
себе зобов'язання за заявкою замовника
(відповідача у справі) доставити
автомобільним транспортом довірений
йому замовником вантаж (згідно з
транспортною накладною) з місця
відправлення до пункту призначення і
видати вантаж уповноваженій на
одержання вантажу особі, а замовник
бере на себе зобов'язання сплатити
плату за перевезення вантажу.

Відповідно до п. 4.1 договору вартість
перевезення встановлюється сторонами
на договірній основі з урахуванням
витрат паливно-мастильних матеріалів
та зазначається в додатку №2 до
договору.

Згідно п.4.6 договору кількісні та
якісні показники фактично наданих
послуг та відомості про витрату
пального вносяться замовником до
довідок про виконані перевезення, які
складаються за формою Додатка №3 до
договору, підписуються
відповідальними представниками
замовника та перевізника та є
підставою для складання Актів
приймання-передачі наданих послуг.

Обсяг та загальна вартість фактично
наданих послуг визначаються згідно
Актів приймання-передачі наданих
послуг, складених за формою Додатка №4
до договору та підписаних обома
сторонами.

Позивач у листопаді-грудні 2012р. надав, а
відповідач прийняв послуги з
перевезення вантажів на загальну суму
139992,12грн., що підтверджується актами
приймання-передачі наданих послуг від
30.11.2012р. на суму 114572,27грн., від 06.12.2012р. на
суму 25419,85грн., які підписані сторонами
та скріплені їх печатками (а.с.41, 43).

За надані послуги позивачем виставлено
відповідачу відповідні рахунки №5 від
30.11.2012р. на суму 114572,27грн. та №6 від
06.12.2012р. на суму 25419,85грн.

Відповідно до ст.916 Цивільного кодексу
України за перевезення вантажу
стягується провізна плата у розмірі, що
визначається за домовленістю сторін,
якщо інше не встановлено законом або
іншими нормативно-правовими актами.

У п.4.8 договору сторони встановили, що
оплата за надані послуги здійснюється
замовником у безготівковому порядку
шляхом переказу грошових коштів на
розрахунковий рахунок перевізника не
пізніше 10 календарних днів після
підписання сторонами акта
приймання-передачі наданих послуг.

Таким чином, відповідач повинен був
здійснити оплату послуг по акту
приймання-передачі наданих послуг від
30.11.2012р. до 10.12.2012р. включно, по акту
приймання-передачі наданих послуг від
06.12.2012р. до 17.12.2012р. включно.

Як свідчать матеріали справи,
відповідач за отримані послуги з
перевезення вантажу розрахувався
частково на суму 124791,73грн., що
підтверджується копіями виписок банку
(а.с.25-27), наданих позивачем. З огляду на
призначення платежів позивачем
визначено, що відповідачем повністю
проведена оплата за надані послуги з
перевезення вантажу на суму 25419,85грн.
згідно акту приймання-передачі наданих
послуг та рахунку №6 від 06.12.2012р. шляхом
сплати 14.12.2012р. на рахунок позивача
коштів у сумі 25419,85грн.; що відповідачем
частково проведена оплата у сумі
99371,88грн. за надані послуги з
перевезення вантажу на суму 114572,27грн.
згідно акту приймання-передачі наданих
послуг та рахунку №5 від 30.11.2012р. шляхом
сплати 21.12.2012р. - 40000,00грн., 23.01.2013р. -
10000,00грн., 11.06.2013р. - 32000,00грн., 30.07.2013р. -
10857,42грн. та 10.10.2013р. - 6514,46грн., у зв'язку з
чим заборгованість відповідача
становить 15200,39грн.

Пред'явлена позивачем відповідачу
претензія від 05.02.2014р. за №5-02 про сплату
боргу у сумі 15200,39грн. за надані послуги
з перевезення вантажу залишена
відповідачем без відповіді та
задоволення.

У відповідності до приписів ст.ст. 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України відповідачем на день розгляду
справи в суді не подано належних та
допустимих доказів, стосовно повного
виконання зобов'язання по оплаті
отриманих від позивача послуг з
перевезення вантажу.

За таких обставин, заборгованість
відповідач на день розгляду справи за
надані послуги згідно акту
приймання-передачі наданих послуг від
30.11.2012р. становить 15200,39грн., що
підтверджується матеріалами справи та
не спростовується відповідачем.
Вказана заборгованість підтверджена і
актом звірки розрахунків за період з
01.01.2012р. по 13.01.2014р., який підписаний
сторонами та скріплений їх печатками
станом 13.01.2014р.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Згідно з ч.ч.2, 3 ст. 193 Господарського
кодексу України кожна сторона має
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Згідно ст.526 Цивільного кодексу України
та ст.193 Господарського кодексу України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином, відповідно до умов
договору та вимог чинного
законодавства, одностороння відмова
від виконання зобов'язання не
допускається.

За таких обставин, заборгованість з
оплати послуг за перевезення вантажу
згідно акту приймання-передачі наданих
послуг та рахунку №5 від 30.11.2012р.
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача у сумі 15200,39грн.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення та три проценти річних
від простроченої суми, якщо інший
розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Позивач просить стягнути з відповідача
1525,86грн. інфляційних нарахувань за
період з 11.12.2011р. по 05.06.2014р., 1591,17грн. 3%
річних за період з 11.12.2012р. по 05.06.2014р.

Дослідивши поданий позивачем
розрахунок, суд доходить висновку, що
позовні вимоги в частині стягнення 3%
річних підлягають частковому
задоволенню в сумі 1590,75грн. у зв'язку з
допущеними позивачем помилками при
визначенні кількості календарних днів
365 у 2012 році, в той час як у 2012 році
фактично календарних днів - 366.

Позовні вимоги в частині стягнення
інфляційних нарахувань підлягають
частковому задоволенню в сумі 1343,47грн.,
оскільки позивачем при здійсненні
розрахунку не враховані рекомендації
щодо порядку застосування індексів
інфляції при розгляді судових справ,
викладені в листі Верховного Суду
України від 03.04.1997 р. №62-97. Як слідує із
вищевказаних рекомендацій Верховного
Суду України, в разі якщо оплата
здійснена до 15 числа поточного місяця,
то відповідно інфляція нараховується
за відповідний місяць за мінусом
здійсненої оплати, а якщо після 15 числа
місяця, то інфляція нараховується за
весь місяць без врахування оплати.
Позивачем безпідставно проводились
нарахування інфляції на суми
заборгованості, які були сплачені
відповідачем до 15 числа поточного
місяця. Також під час перевірки
наведеного позивачем розрахунку
інфляційних нарахувань, судом було
встановлено безпідставне нарахування
інфляції за жовтень-листопад 2011 року на
суму заборгованості, яка вже була
сплачена відповідачем. Наведений
позивачем розрахунок інфляції
свідчить про те, що фактичне
нарахування суми інфляції позивачем
проведено по 30 квітня 2014р., а не по
05.06.2014р., як зазначено ним у розрахунку.

З огляду на викладене, суд відмовляє
позивачу в решті стягнення інфляційних
нарахувань у зв'язку з їх
безпідставністю.

Відповідно до ч.1 ст.216, ч.2 ст.217
Господарського кодексу України
учасники господарських відносин
несуть господарську-правову
відповідальність за порушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбаченим
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Позивач просить стягнути з відповідача
7765,93грн. пені за період з 11.12.212р. по
14.04.2014р.

Згідно ч.1 ст.546 Цивільного кодексу
України виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

Відповідно до ст.547 Цивільного кодексу
України правочин щодо забезпечення
виконання зобов'язання вчиняється у
письмовій формі. Правочин щодо
забезпечення виконання зобов'язання,
вчинений із недодержанням письмової
форми, є нікчемним.

Дослідивши поданий позивачем текст
договору №1-11-12 про перевезення вантажу
від 01.12.2012р. суд дійшов висновку, що
сторони письмово не визначили
відповідальність відповідача у
вигляді пені. Враховуючи, що між
позивачем та відповідачем відсутня
письмова домовленість щодо пені,
вимоги позивача про стягнення з
відповідача 7765,93грн. пені задоволенню
не підлягають.

Суд відмовляє у задоволенні клопотання
позивача №05/06-1 від 05.06.2014р. про
врахування розміру штрафних санкцій по
позову з моменту подачі позову до
винесення судом рішення у справі, у
зв'язку з його безпідставністю.

Оскільки, відповідач в порушення ст.525,
526 Цивільного кодексу України та ст.193
Господарського кодексу України взяті
на себе зобов'язання не виконав, надані
позивачем послуги з перевезення
вантажу своєчасно не оплатив, суд
доходить висновку, що позовні вимоги є
обґрунтованими і такими, що підлягають
задоволенню в частині стягнення боргу
в сумі 15200,39грн., в частині стягнення
інфляції в сумі 1343,47грн., в частині
стягнення 3% річних в сумі 1590,75грн. В
решті позову відмовити.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України з
відповідача підлягає стягненню на
користь позивача судовий збір в сумі
1270,23грн. пропорційно задоволеним
вимогам.

Суд не задовольнив клопотання позивача
№05/06-3 від 05.06.2014р., в якому він зазначив,
що на підставі ст.4-5, 4-7, 65, 66, 67, 86
Господарського процесуального кодексу
України та ст.17,18 Закону України «Про
виконавче провадження» у суду є всі
підстави для виконання свого ж рішення
накласти арешт на майно відповідача в
сумі позовних вимог, оскільки для
накладення арешту з власної ініціативи
у суду немає підстав, а у випадку, якщо
стягувач вважає за необхідне вжити
заходів забезпечення позову, то він
згідно до ст.ст.66, 67 Господарського
процесуального кодексу України має
право подати суду відповідне
клопотання (заяву) та докази сплати
судового збору.

Як свідчать матеріали справи і текст
поданого клопотання №05/06-3 від 05.06.2014р.,
позивач не звертався до суду з заявою
про вжиття заходів забезпечення позову
та з доказами сплати судового збору
згідно ст.4 Закону України «Про судовий
збір».

Керуючись ст.ст. 11, 525, 526, 546, 547, 549, 625, 908,
909, 916, Цивільного кодексу України, ст.173,
193, 230, 306, 307, 311 Господарського кодексу
України, ст.ст. 22, 33, 34, 49, 75, ст.ст. 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрікор Холдинг»
(вул.Шейгусівська,1-а, с.Сергіївка,
Прилуцький р-н, р/р 1100 у АТ
«УкрСиббанк», м. Харків, МФО 351005,
ідентифікаційний код 36279482) на користь
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
(АДРЕСА_1, р/р НОМЕР_4 у Донецькій філії
ОУ АТ «Ощадбанк» м. Донецьк, МФО 335106,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2)
15200грн.39коп. боргу, 1590грн. 75коп. 3% річних,
1343грн. 47коп. інфляційних нарахувань,
1270грн.23коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

3. В решті позову відмовити.

Повний текст рішення складено 20.06.2014р.

Суддя
Н.Ю.Книш