ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26 червня 2014 р. Справа №
903/193/13-г

за позовом Сільськогосподарського
приватного підприємства "Рать"

до відповідача: Державного
підприємства "Луцький комбінат
хлібопродуктів №2"

про повернення 921 тонн 910 кг зерна
пшениці 6 класу

Суддя Слупко В.Л.

Представники сторін:

від позивача: Максимчук Ю.П., довір. б/н
від 19.12.2013р.

від відповідача: Олейник І.Ю., довір. №
347 від 29.05.2014р.

Постановою Вищого господарського суду
України від 19.05.2014р. скасовано
постанову Рівненського апеляційного
господарського суду від 05.02.2014 року та
рішення господарського суду
Волинської області від 20.11.2013 року у
справі №903/193/13-г в частині зобов'язання
відповідача повернути позивачу 910 тонн
383 кілограма зерна пшениці шостого
класу, а справу в цій частині передано
на новий розгляд до господарського
суду Волинської області.

Ухвалою суду від 27.05.2014р. новий розгляд
справи призначено на 16.06.2014р.

16.06.2014р. позивач подав уточнення
позовних вимог, згідно яких збільшив
позовні вимоги та просить зобов'язати
відповідача повернути 921 тонн 910 кг
зерна пшениці 6 класу виходячи із
середніх цін зерна, борошна і висівок
на час нового розгляду справи.

Суть спору: СГПП"Рать" просить
зобов'язати ДП "Луцький комбінат
хлібопродуктів №2" повернути
господарству 921 тонн 910 кг. зерна
пшениці 6 класу, яке залишилось у
відповідача в зв'язку з неповним
виконанням останнім умов договору про
переробку давальницької сировини №02
від 16.02.2010р. Вказує на те, що зерно
пшениці було завезено на склади
відповідача у 2008-2009 роках згідно
договорів складського зберігання від
23.06.2008р. та 15.07.2009р. Саме передане на
зберігання зерно було давальницькою
сировиною по договору на переробку
давальницької сировини від 16.02.2010р.
оскільки за умовами договорів
зберігання було передбачено, що
нарахування плати за зберігання не
буде здійснюватись при умові подальшої
переробки чи продажу зерна Зерновому
складу. Зауважує, що залишок зерна
розраховує із врахуванням втрат на
його усушку та підробку, кількості
переробленого зерна, вартості
переробки та проданого зерна Аграрному
фонду України.

Також зазначає, що попереднє
керівництво ДП "Луцький комбінат
хлібопродуктів №2" неодноразово
обіцяло повернути господарству "Рать"
все борошно, оскільки спочатку
стверджувало, що переробило весь
залишок зерна в кількості 2 506 362 кг, а в
послідуючому стверджувало, що
перероблено лише 807 873 кг, а решта зерна -
це пшениця 6 класу в кількості 1698 489 кг,
яка не була перероблена на борошно та
зберігається на складах, так як за
вмістом клейковини не була придатна
для формування помольної партії. Проте,
на неодноразові вимоги господарства
"Рать" ні обіцяне борошно, ні залишок
зерна пшениці не було повернуто. Нове
керівництво ДП "Луцький комбінат
хлібопродуктів №2", вважає позивач,
заперечує наявність боргу перед
СГПП"Рать" з надуманих підстав, в
зв'язку з чим в жовтні 2011р. СГПП "Рать"
зверталось до суду з позовом про
стягнення вартості неотриманої
продукції всього переробленого зерна
пшениці, однак позов було залишено без
розгляду. В лютому 2013р. господарство
змушено було звернутись до суду з
позовом про повернення залишку зерна,
яке за твердженням відповідача не було
перероблене.

ДП "Луцький комбінат хлібопродуктів №2"
у запереченнях на позов, поданих суду
25.06.2014р. та його представник в судовому
засіданні в задоволенні позовних вимог
просять відмовити, посилаючись на те,
що підставою позову є договір
переробки на давальницьких умовах від
16.02.2010р. №02, а не договори складського
зберігання, які не є предметом судового
розгляду та, виходячи з яких позивач
безпідставно розраховує борг КХП №2.
Вказує на те, що відсутні первинні
документи про передачу зерна пшениці
на переробку згідно договору від
16.02.2010р. № 02, а тому вважає, що неможливо
визначити, яку кількість зерна та якого
класу було передано на переробку.

В поданих 25.06.2014р.суду запереченнях
відповідач зауважує, що по договорах
складського зберігання зерна строк
зберігання закінчився 30.12.2009р., а тому
позивач звернувшись до суду 26.02.2013р. з
даним позовом, пропустив строк
позовної давності, про застосування
якого заявив у письмовому клопотанні
від 25.06.2014р.

Представник позивача вважає, що строк
позовної давності за захистом
порушеного права ним не пропущено,
оскільки попередній позов по даних
обставинах заявлявся господарством
"Рать" в жовтні 2010р.

Дослідивши матеріали справи
заслухавши пояснення представників
сторін, проаналізувавши та оцінивши
всі обставини справи в їх сукупності,
суд приходить до висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню.

Висновок суду грунтується на
наступному:

На виконання умов договору складського
зберігання зерна від 23.07.2008р. №04-з
позивач передав відповідачу на
зберігання 2 428,71 т зерна пшениці 3-6
класу (далі - Договір 1).

На виконання умов договору складського
зберігання зерна від 15.07.2009р. №27-а
позивач передав відповідачу на
зберігання 1030,15 т пшениці 1-6 класу (далі
- Договір 2).

За умовами вказаних договорів сторони
передбачили, що у разі невідповідності
якісних показників зерна нормам
стандартів відповідач здійснює за
згодою позивача та за його рахунок
доробку зерна до відповідних
показників його якості.

По Договору 1 втрати на усушку та
підробку зерна склали 127, 273 т, а по
Договору 2 - 37,231 т. Крім того, із зерна,
яке знаходилось на зберіганні по
Договору 1 продано Аграрному фонду
України 147,744т (акт
приймання-передавання від 12.09.2008р.), та
28.12.2008р. передано на переробку
відповідачу 378,917 т (довідка відповідача
від 28.12.2008р. та податкова накладна від
31.12.2008р.)

Із зерна пшениці, яке знаходилось на
зберіганні по Договору 2 в листопаді
2009р. передано на переробку відповідачу
261,335 т (довідка та податкова накладна
від 30.11.2009р.

Таким чином, станом на кінець 2009р. по
Договору 1 на зберіганні залишилось
зерна в кількості 1774,778 т(2 428,71 - 127,273 -
147,744 - 378,917), а по Договору 2 - 731,584 (1030,15 -
37,231 - 261,335), а всього по двох договорах
залишилось 2 506,362 т.

Зазначений факт визнаний відповідачем
у письмових поясненнях на позов від
19.03.2013р. (а.с.99-100 т.1), в яких відповідач
зазначив, що згідно даних лабораторії
Державного підприємства "Луцький
комбінат хлібопродуктів №2" на
зберіганні до укладення договору на
переробку давальницької сировини від
16.02.2010р. №02 знаходилось зерно пшениці
господарства "Рать" урожаїв 2008 та 2009
років в загальній кількості 2 506 362 кг.

Відповідно до ст.35 ГПК України
обставини, які визнаються сторонами,
які беруть участь у справі, можуть не
доказуватись перед судом, якщо у суду
не виникає сумніву щодо достовірності
цих обставин та добровільності їх
визнання.

Як з'ясовано судом фактично
розбіжності між сторонами виникли в
результаті різних даних відповідача по
виконанню ним умов договору на
переробку давальницької сировини №02
від 16.02.2010р., а саме:

1. по акту здачі-прийняття робіт(надання
послуг) №337 від 25.02.2010р. значилось, що
відповідач переробив на муку зерно
пшениці, що належить господарству
"Рать" в кількості 2 506 362 кг, тобто
переробив весь залишок зерна, яке
залишилось на зберіганні до Договору 1
та Договору 2;

2. а по акту зачистки виробничого
корпусу і результатах переробки зерна
за лютий 2010р., який подав в 2012р., з
коригуючою податковою накладною від
28.05.2012р. переробив зерна, що належить
"Рать" в кількості 807 873 кг.

В підтвердження того, що на виконання
умов договору на переробку
давальницької сировини від 16.02.2010р. "КХП
№2" не могло переробити весь залишок
зерна позивача - 2506,362 т відповідач
надав суду лист Волинської області
державної хлібної інспекції від
28.11.2011р. №294 на адресу директора ДП
"Луцький комбінат хлібопродуктів №2"
Москвича С.О. (а.с.31 Т.1), зі змісту якого
вбачається, що перевірка правильності
розрахунку по акту ф. 117 про зачистку
млина по СГПП"Рать" за лютий місяць 2010
року переробленого зерна пшениці
здійснювалось Волинською обласною
державною хлібною інспекцією на
звернення відповідача.

У вказаному листі інспекцією
зазначено, що по договору переробки №02
від 16.02.2010р., укладеного між ДП"Луцький
комбінат хлібопродуктів №2" та СГПП
"Рать" акт ф.117 на переробку зерна
пшениці в кількості 807 873 кг складений у
відповідності до нормативних
документів та Правил організації та
введення технологічного процесу на
борошномельних заводах, затверджених
наказом Міністерства аграрної
політики України від 20.03.1198р. №83. Також
зазначено, що згідно бухгалтерського
обліку ДП"Луцький комбінат
хлібопродуктів №2" кількість зерна
пшениці 6 класу СГПП"Рать" складає 1 698 489
кг, яка не придатна для формування
помольної партії із-за невідповідної у
ній кількості клейковини.

Наявність такої кількості пшениці 6
класу по бухгалтерському обліку
Луцького КХП №2, яка належить позивачу,
відповідач визнавав в своїх листах,
адресованих як позивачу, так і
господарському суду, а також згідно
листа №1/1-38 від 26.01.2012р. в підтвердження
цієї кількості зерна надавав документи
експерту при проведенні
судово-економічної експертизи по
справі №5004/2238/11, яка проводилась по
вказаних вище господарських операціях
між цими ж сторонами.

Із договору на переробку давальницької
сировини від 16.02.2010р. №02 вбачається, що
відповідач зобов'язався переробити
зерно пшениці 3-6 класу в кількості 2310,583
т та надати позивачу готову продукцію.

Фактично перероблено 807,873 т із зерна
позивача, що знаходилось на зберіганні.

В розрахунок позивача про витребування
921,910 т зерна пшениці 6-го класу
покладено саме акт ф.117 про переробку
відповідачем 807873 кг зерна пшениці 2А, 3А,
5Б, 6 класів та залишок зерна пшениці 6-го
класу саме в кількості 1698,489 т.

Зменшуючи до повернення кількість
пшениці 6-го класу з 1698,489 т до 921,910 т
позивачем враховано, що по накладній
№523 від 26.02.2010р. ним було в рахунок
оплати переробки зерна передано
борошно 1-го гатунку в кількості 300 т 763
кг на суму 451 145,16 грн., що
становило вартість переробки 2 506,362т
зерна, а не 807,873 т, відповідно на різницю
зменшено вартість надлишково
отриманого ним борошна вищого гатунку,
першого гатунку та висівок.

Згідно уточненого позивачем
розрахунку за середніми цінами станом
на 01.05.2014р., підтвердженими Волинською
торгово-промисловою палатою, борг СГПП
"Рать" перед відповідачем за надлишково
отримане борошно і висівки складає
2 208 339,43грн.(1243362,80 +
964051,88 + 924,75), а загальний борг "КХП №2" за
мінусом боргу СГПП"Рать" складає 2 258
686,65грн.(4467026,07 - 2208339,43), що складається з
боргу за пшеницю, надлишкову сплату за
її переробку за мінусом надлишково
одержаного борошна вищого і першого
гатунків та висівок.

Оскільки в грошовому виразі борг ДП
"Луцький комбінат хлібопродуктів №2"
перед позивачем становить 2 258 686,65грн.
то з врахуванням середньої вартості
пшениці 6 класу, що склалася на ринку
зернових культур станом на 01.05.2014р. (2450
грн. за тонну) поверненню підлягає 921,910
т зерна пшениці 6 класу( 2 258 686,65:2450).

З огляду на вищевикладене суд не бере
до уваги заперечення відповідача,
оскільки вони не спростовують ні
заявлених позивачем підстав позову, ні
здійсненого ним розрахунку, в якому
враховано скориговані саме
відповідачем дані по переробці
пшениці.

Посилання відповідача на існуючу
заборгованість СГПП"Рать" перед
ДП"Луцький комбінат хлібопродуктів №2"
за зберігання зерна також не може бути
враховано судом, оскільки дане питання
могло розглядатися судом в даному
провадженні лише за умови заявлення
відповідачем зустрічного позову та
сплати судового збору, що відповідачем
не було здійснено в межах розгляду
даної справи.

Стосовно заявленого відповідачем
клопотання про застосування до
позовних вимог загального строку
позовної давності суд зазначає
наступне:

У зобов'язальних правовідносинах, в
яких визначено строк виконання
зобов'язання, перебіг позовної
давності починається з дня, наступного
за останнім днам, у який відповідне
зобов'язання мало бути виконане.

В договорі на переробку давальницької
сировини від 16.02.2010р. про переробку 2
310,583 т зерна пшениці строк виконання
переробки окремих партій зерна не
визначений, отже строком виконання
зобов'язання є строк дії договору - до
31.12.2010р. Враховуючи, що на виконання
умов даного договору зерно пшениці не
завозилось, а відповідачем відбиралось
зерно, завезене на зберігання по
Договору 1 та Договору 2, відповідно
вказане зерно підлягало переробці по
договору від 16.02.2010р.

Оскільки саме відповідач по акту
здачі-приймання робіт (надання послуг)
№337 від 25.02.2010р. та видатковій накладній
№523 від 26.02.2010р. про отримання борошна в
рахунок вартості його переробки
стверджував, що переробив все зерно в
кількості 2 506,320 т, у позивача не
було підстав для звернення до суду з
позовом про повернення зерна.

Про те, що не все зерно було перероблено
на борошно, а саме 807,873 т, позивачу стало
відомо при розгляді справи №5004/2238/11, у
якій відповідач надав довідку
Волинської обласної державної хлібної
інспекції від 28.11.2011р. №294.

Таким чином, суд вважає, що право
позивача вимагати повернення зерна
виникло у нього не раніше 28.11.2011р., а не
31.12.2009р., що є датою закінчення строку
дії договору зберігання від 15.07.2009р.

Отже, звернувшись до господарського
суду Волинської області 26.02.2013р. з
вимогою про повернення зерна пшениці
позивач не пропустив строку позовної
давності на захист свого цивільного
права.

При вирішенні спору судом враховано
норми Цивільного законодавства, які
регулюють правовідносини за договором
підряду.

Так, за змістом ст. 837 Цивільного
кодексу України за договором підряду
одна сторона (підрядник) зобов'язується
на свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу. Договір
підряду може укладатися на
виготовлення, обробку, переробку,
ремонт речі або на виконання іншої
роботи з переданням її результату
замовникові.

Статтею 841 Цивільного кодексу України
встановлено обов'язок підрядника
вживати усіх заходів щодо збереження
майна, переданого йому замовником, та
відповідати за його втрату або
пошкодження.

За приписами статті 840 Цивільного
кодексу України якщо робота
виконується частково або в повному
обсязі з матеріалу замовника,
підрядник відповідає за неправильне
використання цього матеріалу.
Підрядник зобов'язаний надати
замовникові звіт про використання
матеріалу та повернути його залишок.

Відповідно до статті 1212 Цивільного
кодексу України особа, яка набула майно
або зберегла його у себе за рахунок
іншої особи (потерпілого) без
достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 Цивільного кодексу
України застосовуються незалежно від
того, чи безпідставне набуття або
збереження майна було результатом
поведінки набувача майна, потерпілого,
інших осіб чи наслідком події, а також
до вимог про: повернення виконаного за
недійсним правочином; витребування
майна власником із чужого незаконного
володіння; повернення виконаного
однією із сторін у зобов'язанні;
відшкодування шкоди особою, яка
незаконно набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи.

Набувач зобов'язаний повернути
потерпілому безпідставно набуте майно
в натурі (частина 1 статті 1213 Цивільного
кодексу України).

Саме про застосування зазначених норм
у спірних правовідносинах у даній
справі наголосив Вищий господарський
суд України в своїй постанові від
19.05.2014р., скасовуючи судові акти
попередніх інстанцій та направляючи
справу на новий розгляд.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст. 11, 526, 837, 840, 841, 1212 Цивільного
кодексу України, ст.ст. 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України,

господарський суд,-

вирішив:

1. Позов задоволити в уточненій
позивачем 16.06.2014р. кількості
витребовуваного зерна.

2. Забов'язати Державне підприємство
"Луцький комбінат хлібопродуктів №2"
повернути сільськогосподарському
приватному підприємству "Рать" 921 тонну
910 кг зерна пшениці 6-го класу.

3. Стягнути з Державного підприємства
"Луцький комбінат хлібопродуктів №2" на
користь Сільськогосподарського
приватного підприємства "Рать" 45 173,48
грн. витрат по судовому збору.

Повний текст рішення складено

27.06.14

Суддя
В. Л. Слупко