ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2014 року Справа № 925/1698/13
Вищий господарський суд
України у складі колегії суддів:

головуючого Овечкіна В.Е.,суддів
:Чернова Є.В., Цвігун В.Л.,за участю
представників:позивача -Стецун І.В.,
відповідача-Шляпін О.Ю., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу ДП "Теплокомуненерго"
ПАТ "Монастирищенський ордена
Трудового Червоного Прапора
машинобудівний завод"на ухвалу та
постанову господарського суду
Черкаської області від 02.04.2014
Київського апеляційного
господарського суду від 12.05.2014у
справі№925/1698/13 за позовом ПАТ по
газопостачанню та газифікації
"Черкасигаз"доДП "Теплокомуненерго" ПАТ
"Монастирищенський ордена Трудового
Червоного Прапора машинобудівний
завод" про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Черкаської області від 03.12.2013 (суддя
Єфіменко В.В.), залишеним без змін
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 26.02.2014 (судді:
Рєпіна Л.О., Сулім В.В., Тищенко А.І.),
позов задоволено повністю шляхом
стягнення з ДП "Теплокомуненерго" ПАТ
"Монастирищенський ордена Трудового
Червоного Прапора машинобудівний
завод" на користь ПАТ по газопостачанню
та газифікації "Черкасигаз" 718215,19 грн.
основного боргу, 99704,30 грн. пені та 3%
річних в сумі 21784,27 грн.

Ухвалою господарського суду
Черкаської області від 02.04.2014 (суддя
Єфіменко В.В.), винесеною на підставі
ст.121 ГПК України та залишеною без змін
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 12.05.2014 (судді:
Федорчук Р.В., Лобань О.І., Тищенко А.І.),
відмовлено у задоволенні заяви ДП
"Теплокомуненерго" ПАТ
"Монастирищенський ордена Трудового
Червоного Прапора машинобудівний
завод" про розстрочення виконання
рішення від 03.12.2013.

ДП "Теплокомуненерго" ПАТ
"Монастирищенський ордена Трудового
Червоного Прапора машинобудівний
завод" у поданій касаційній скарзі
просить ухвалу 02.04.2014 та постанову від
12.05.2014 скасувати, прийняти постанову
про надання відповідачу розстрочки
виконання рішення по справі до 30.04.2015р.,
посилаючись на порушення та
неправильне застосування апеляційним
судом норм процесуального права, а саме
ст.121 ГПК України. Зокрема, скаржник
вважає винятковими обставинами, що
ускладнюють виконання рішення, наявну
загрозу банкрутства та важкий
фінансовий стан боржника, які
спричинені нарахуванням позивачем
непосильних для підприємства штрафних
санкцій в розмірі 138282,64 грн., постійним
зростанням вартості природного газу та
електроенергії, накладенням органом
ДВС арешту на рахунки відповідача та
нарахуванням 83970 грн. виконавчого
збору, існуванням значної
заборгованості населення перед
підприємством (за послуги
теплопостачання) тощо. На думку
заявника, вказані обставини є
незалежними від підприємства, а не
обставинами господарської діяльності.

Колегія суддів, перевіривши фактичні
обставини справи на предмет
правильності застосування судами
попередніх інстанцій норм
процесуального права, заслухавши
пояснення присутніх у засіданні
представників сторін, дійшла висновку,
що касаційна скарга підлягає
відхиленню, а оскаржувані ухвала та
постанова - залишенню без змін з
наступних підстав.

Залишаючи без змін ухвалу про відмову в
задоволенні заяви боржника щодо
розстрочки виконання судового рішення,
апеляційний господарський суд виходив
з того, що законодавець у будь-якому
випадку пов'язує розстрочення
виконання судового рішення з
об'єктивними непереборними
(виключними) обставинами, що
ускладнюють вчасне виконання судового
рішення. Наведені відповідачем
підстави для розстрочення виконання
судового рішення, зокрема, тяжке
фінансове становище в період
неопалювального сезону, не є в
розумінні ст.121 ГПК України тими
винятковими обставинами, які давали б
підстави для розстрочення виконання
судового рішення, оскільки вказані
обставини утворилися внаслідок
власної господарської діяльності
боржника, а не в силу якихось
об'єктивних, незалежних від
відповідача обставин. При цьому,
відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Відповідальність боржника означає
можливість стягнення суми
невиконаного грошового зобов'язання у
тому числі із застосуванням примусових
заходів, передбачених законодавством.
Обставини, на які посилається
відповідач, лише вказують на
несприятливість виконання судового
рішення для нього у даний час та
можливість настання для нього
негативних наслідків у зв'язку з цим, а
не на обставини, що унеможливлюють або
утруднюють виконання рішення в даній
справі. Також, колегія суддів зазначає,
що заборгованість у відповідача
виникла за період з січня по квітень 2013
року, а, відтак, враховуючи подачу заяви
про розстрочку 06.03.2014 року, у
відповідача був майже рік для
погашення заборгованості.

Колегія погоджується з висновками
судів з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.121 ГПК України при
наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, за заявою сторони,
державного виконавця, за поданням
прокурора чи його заступника або за
своєю ініціативою господарський суд,
який видав виконавчий документ, у
десятиденний строк розглядає це
питання у судовому засіданні з
викликом сторін, прокурора чи його
заступника і у виняткових випадках,
залежно від обставин справи, може
відстрочити або розстрочити виконання
рішення, ухвали, постанови.

Як зазначено в п.7.2 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17.10.2012 №9 "Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України",
вирішуючи питання про відстрочку
виконання рішення господарський суд
повинен враховувати матеріальні
інтереси сторін, їх фінансовий стан,
ступінь вини відповідача у виникненні
спору, наявність інфляційних процесів
у економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, стосовно юридичної
особи - наявна загроза банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, стихійне лихо, інші
надзвичайні події тощо.

З матеріалів справи не вбачається,
судами не встановлено та заявником не
доведено свого вкрай скрутного
фінансового становища, як і не
встановлено порушення справи про
банкрутство підприємства-боржника та
обумовленої цим реальної загрози його
банкрутства, а також обставин щодо
відсутності коштів на банківських
рахунках та інших активів (майна)
боржника, на які можливо було б
звернути стягнення, оскільки наявність
саме вказаних обставин могла б стати
вагомою достатньою підставою для
надання відповідачу розстрочки
виконання судового рішення.

Судами також не встановлено виняткової
сукупності обставин, які б в розумінні
ст.121 ГПК України свідчили про тяжкий
фінансово-економічний стан
відповідача та унеможливлюють
примусове виконання судового рішення
протягом строків, передбачених Законом
України "Про виконавче провадження", а
саме суцільної збитковості
господарської діяльності підприємства
у 2012-2013рр.

Касаційна інстанція не приймає до
уваги як такі, що мають характер
необґрунтованих припущень, посилання
скаржника в обґрунтування підстав для
надання розстрочки на важкий
фінансовий стан боржника, який
спричинений нарахуванням позивачем
непосильних для підприємства штрафних
санкцій в розмірі 138282,64 грн., постійним
зростанням вартості природного газу та
електроенергії, накладенням органом
ДВС арешту на рахунки відповідача та
нарахуванням 83970 грн. виконавчого
збору.

Адже, по-перше, сума штрафних санкцій,
стягнутих за рішенням у даній справі, є
значно меншою, ніж зазначив скаржник,
та не є неспіврозмірно великою у
співвідношенні з основним боргом.
По-друге, вірогідне періодичне
зростання вартості природного газу та
електроенергії обумовлюються
передусім сукупною наявністю суто
ринкових факторів в економіці держави
(інфляційні процеси, подорожчання
енергоносіїв на світовому ринку тощо),
але аж ніяк не необхідністю виконання
боржником судового рішення в окремо
взятій справі. Крім того, як правильно
зазначив апеляційний суд,
відповідальність боржника означає
можливість стягнення суми
невиконаного грошового зобов'язання, в
тому числі із застосуванням
передбачених законодавством
примусових заходів, чим спростовуються
недоречні твердження скаржника про
обумовленість його важкого
фінансового становища діями органу ДВС
щодо накладення арешту на рахунки
відповідача та нарахування 83970 грн.
виконавчого збору.

Колегія також враховує про те, що само
по собі постійне зростання вартості
природного газу та електроенергії не є
підставою для розстрочення виконання
рішення, оскільки негативні
фінансово-економічні наслідки цієї
кризи стосуються всіх господарюючих
суб'єктів, в тому числі і стягувача.

Більше того, відповідно до ст.42 та
абзацу 5 ст.44 ГК України підприємництво
- це самостійна, ініціативна,
систематична, на власний ризик
господарська діяльність, що
здійснюється суб'єктами
господарювання (підприємцями) з метою
досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання прибутку, а
принципами підприємницької діяльності
є комерційний розрахунок та власний
комерційний ризик.

З огляду на це, колегія погоджується з
висновком суду апеляційної інстанції
про те, що наведені заявником обставини
передусім є наслідком господарської
діяльності відповідача, його власного
комерційного розрахунку та ризику, а не
а не в силу якихось об'єктивних,
незалежних від боржника обставин.

Судами також правомірно відхилено
посилання заявника на існування
значної заборгованості населення
перед підприємством за послуги
теплопостачання, оскільки відповідно
до ст.617 ЦК України випадкові обставини
недодержання своїх обов'язків
контрагентами боржника (фізичними
особами - споживачами послуг) чи
відсутність у боржника необхідних
коштів не звільняють боржника від
відповідальності за порушення
зобов'язання.

Вищенаведене переконливо свідчить про
правильність висновку судів
попередніх інстанцій про відсутність
достатніх підстав для задоволення
заяви відповідача про розстрочку
виконання рішення у даній справі.

Разом з тим, колегія приймає до уваги
наступне.

Право місцевого господарського суду
вирішувати питання про розстрочку
виконання рішення у виняткових
випадках передбачено ч.1 ст.121
Господарського процесуального кодексу
України.

В свою чергу, відповідно до ч.ч.1,2 ст.101
ГПК України у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу.
Апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
(подання) і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Водночас, згідно імперативних вимог
ст.ст.1115,1117 Господарського
процесуального кодексу України у
касаційній інстанції скарга (подання)
розглядається за правилами розгляду
справи у суді першої інстанції за
винятком процесуальних дій, пов'язаних
із встановленням обставин справи та їх
доказуванням. Касаційна інстанція не
має права встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені у рішенні або постанові
господарського суду чи відхилені ним,
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими, збирати нові
докази або додатково перевіряти
докази.

Таким чином, виходячи з системного
аналізу змісту приписів ч.ч.1,2 ст.101,
ст.ст.1115,1117 та ч.1 ст.121 ГПК України
повноваження на надання розстрочки
виконання судового рішення мають саме
суди першої та апеляційної інстанцій,
які на відміну від касаційної
інстанції, наділені правом на
встановлення наявності чи відсутності
таких виняткових обставин, як-от:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін (тяжкий
фінансовий стан боржника тощо); інші
інтереси сторін, що мають істотне
значення, оскільки саме ці обставини
можуть бути достатньою підставою для
розстрочення виконання рішення суду.

Таким чином, враховуючи вищенаведене
та межі перегляду справи в порядку
касації, касаційна інстанція не вбачає
підстав для скасування оскаржуваних
ухвали та постанови.

Враховуючи викладене та керуючись
ст.ст.1115,1117-11111,11113,121 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу господарського суду Черкаської
області від 02.04.2014 та постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 12.05.2014 у справі
№925/1698/13 залишити без змін, а касаційну
скаргу ДП "Теплокомуненерго" ПАТ
"Монастирищенський ордена Трудового
Червоного Прапора машинобудівний
завод" - без задоволення.

Головуючий, суддя

В.Овечкін

Судді:

Є.Чернов

В.Цвігун