ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

18 червня 2014 р. Справа № 902/1699/13

Господарський суд Вінницької області у
складі колегії суддів: головуючого
судді Маслія І.В., суддів Говор Н.Д.,
Кожухар М.С., при секретарі судового
засідання Фотченко М.О.

За участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1, представник за угодою

відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні суду справу:

за позовом:ОСОБА_2 (АДРЕСА_1)

до:Товариства з обмеженою
відповідальністю "Меркурій" (вул.
Леніна, 96, м. Тульчин, Вінницька область,
23600)

про визнання недійсним рішення
загальних зборів акціонерів від 01.05.97р.

ВСТАНОВИВ :

До господарського суду Вінницької
області звернувся ОСОБА_2 (далі-позивач)
з позовом до ТОВ «Меркурій»
(далі-відповідач) про визнання
недійсним рішення загальних зборів
учасників товариства від 01.05.1997 року.

Позов обґрунтовано тим, що
оскаржуваним рішенням порушено право
позивача на участь у товаристві,
оскільки даним рішенням позивача було
виключено із складу його учасників.

Окрім того позивач вважає, що
відповідачем порушено порядок
скликання та проведення загальних
зборів у зв'язку з чим рішення є
незаконним та підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 19.12.13 р. порушено
провадження у справі та призначено її
до розгляду.

Розгляд справи неодноразово
відкладався.

Через канцелярію суду 21.01.14 р. надійшов
відзив відповідача з відповідними
додатками, згідно якого останній
вважає, що позов задоволенню не
підлягає. (Т.1, а.с. 55-179).

Через канцелярію суду 21.01.14 р. надійшла
реєстраційна справа ТОВ «Меркурій».

На підставі заяви судді Маслія І.В. від
06.02.14 р. розпорядженням керівника
апарату суду від 06.02.14 р. для розгляду
даної справи створено колегію суддів у
складі: головуючого судді Маслія І.В.,
суддів Грабика В.В. та Кожухар М.С.

Ухвалою від 06.02.14 р. справу прийнято до
провадження.

Через канцелярію суду 27.02.14 р. від
відповідача надійшла заява про
застосування позовної давності (Т.2, а.с.
6-26).

12.03.14 р. надійшли заперечення позивача
щодо заяви про застосування позовної
давності (Т.2, а.с. 31-41).

У зв'язку із перебуванням судді Грабика
В.В. у щорічній відпустці, на підставі
заяви судді Маслія І.В. розпорядженням
керівника апарату суду від 02.04.14 р. для
розгляду даної справи створено колегію
суддів у складі: головуючого судді
Маслія І.В., суддів Кожухар М.С. та
Матвійчука В.В.

Ухвалою від 03.04.14 р. справу прийнято до
провадження.

Ухвалою суду від 23.04.14 р. розгляд справи
відкладено на іншу дату у зв'язку із
витребуванням цивільних справ з
Тульчинського та Немирівського
районних судів для огляду в судовому
засіданні.

У зв'язку із перебуванням судді
Матвійчука В.В. на лікуванні, на
підставі заяви судді Маслія І.В.
розпорядженням керівника апарату суду
від 24.05.14 р. для розгляду даної справи
створено колегію суддів у складі:
головуючого судді Маслія І.В., суддів
Кожухар М.С. та Говор Н.Д.

Ухвалою суду від 21.05.14 р. справу
прийнято до провадження та призначено
до розгляду на 18.06.14 р.

Через канцелярію суду 27.05.14 р. надійшла
цивільна справа з Тульчинського
районного суду Вінницької області №
2-10/11 в 4 томах.

Через канцелярію суду 04.06.14 р. надійшла
справа з Немирівського районного суду
Вінницької області № 2-38/2004 в 2 томах.

В судове засідання 18.06.14 р. з'явився
представник позивача.

Відповідач правом участі у судовому
засіданні не скористався, явку
повноважного представника не
забезпечив, а подав заяву про
відкладення розгляду справи на іншу
дату у зв'язку з перебуванням
представника на лікуванні. Вказана
заява судом відхиляється, оскільки,
згідно ст. 28 ГПК України представниками
сторін можуть бути керівники
підприємств та організацій, інші особи,
повноваження яких визначені
законодавством або установчими
документами, також представниками
юридичних осіб можуть бути інші особи,
повноваження яких підтверджуються
довіреністю від імені підприємства,
організації. Суд не зобов'язував
ухвалою явку в судове засідання
конкретного представника, посадову
особу відповідача, не вказував їх
прізвище.

Дослідивши матеріали справи судом
встановлено наступне:

ТОВ «Меркурій» створено 10.12.1992 року
шляхом реорганізації КМП «Меркурій»,
що підтверджується рішенням загальних
зборів учасників товариства від 10.12.1992
р.

29.12.1992 року затверджено Статут
товариства, згідно якого його
учасниками стали: ОСОБА_2, та ОСОБА_4
Згідно п. 8.2 Статуту учасники володіли
частками у розмірі 50 % кожен.

Рішенням загальних зборів учасників
від 31.10.1995 року ОСОБА_2 звільнено з
посади директора товариства у зв'язку з
переходом на інше місце роботи, та
призначено директором ТОВ «Меркурій»
ОСОБА_4

Згідно протоколу від 01.05.1997 року було
проведено загальні збори учасників ТОВ
«Меркурій», на яких згідно протоколу №
1 (оригінал якого знаходиться у
матеріалах реєстраційної справи та
який оглянуто в судовому засіданні)
були присутні: учасник ОСОБА_4, учасник
ОСОБА_2 та кандидат в учасники ОСОБА_5

Так, вказаним рішенням загальних
зборів учасників від 01.05.1997 року
оформленого протоколом № 1 ОСОБА_2
виключено із складу учасників, а ОСОБА_5
прийнято, а також затверджено Статут в
новій редакції.

Рішення прийнято одноголосно. ОСОБА_2
участі у голосуванні не приймав.

Окрім того встановлено, що того ж дня, а
саме 01.05.1997 р., укладено Установчий
договір про створення та діяльність
ТОВ «Меркурій». Учасниками даного
правочину були: ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Таким чином, з 01.05.1997 року учасниками
ТОВ «Меркурій» стали ОСОБА_4 та ОСОБА_5

В судовому засіданні представник
позивача заявлений позов підтримала та
просила суд його задовольнити
обґрунтовуючи свої вимоги наступним:

- учасника ОСОБА_4 було виведено із
складу учасників товариства 20.01.1995 року
та введено до складу учасників ОСОБА_6,
та ОСОБА_7, а також затверджено
відповідні установчі документи, що
підтверджується протоколом № 1 від
20.01.1995 р. Тобто на час прийняття
оскаржуваного рішення ОСОБА_4 уже не
міг бути учасником товариства;

- ОСОБА_2 участі у загальних зборах не
приймав, оскільки не був повідомлений
про їх проведення, а прийняття рішення
без його участі порушує вимоги ст. 60 ЗУ
«Про господарські товариства», тобто
збори проведені за відсутності
кворуму, оскільки учасники володіли по
50 % голосів;

- жодного повідомлення про проведення
загальних зборів ОСОБА_2 не отримував
та його ніхто не направляв;

- у протоколі відсутній порядок денний;

Посилаючись на викладені вище та інші
обставини позивач вважає, що
оскаржуване рішення порушує право
позивача на участь у товаристві, є
незаконним та підлягає скасуванню.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, однак з його
відзиву та письмових пояснень
вбачається, що останній проти позову
заперечує та просить суд у його
задоволенні відмовити зокрема з
наступних підстав:

- з часу перебування позивача у
складі учасників товариства та зокрема
на посаді директора, останній постійно
зловживав своїм становищем, що і стало
підставою виключення його із складу
засновників;

- позивач був присутній на зборах
учасників 01.05.97 р., оскільки його було
повідомлено ОСОБА_4, (який є його
братом);

- понад 10 років тривали судові
спори, у яких дії ОСОБА_2 визнавалися
протиправними;

- зазначає також інші обставини,
які на його думку є підставами для
відмови у позові.

Заслухавши представника позивача,
повно та всебічно дослідивши матеріали
справи та надавши їм правову оцінку,
суд приходить до висновку що позов
задоволенню не підлягає виходячи з
наступного:

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 12 ГПК України
господарським судам підвідомчі справи
що виникають з корпоративних відносин
у спорах між товариством та його
учасником (засновником, акціонером), у
тому числі учасником, який вибув, а
також між учасниками господарських
товариств, що пов'язані із створенням,
діяльністю, управлінням та припиненням
діяльності цього товариства, крім
трудових спорів.

Частиною 5 статті 98 ЦК України
передбачено, що рішення загальних
зборів може бути оскаржене учасником
товариства до суду.

Як передбачено ч. 1 ст. 1 Закону України
"Про господарські товариства" (далі -
Закону) господарським товариством є
юридична особа, статутний (складений)
капітал якої поділений на частки між
учасниками.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму
Верховного суду України від 24.10.08 № 13
«Про практику розгляду судами
корпоративних спорів» (далі-ПОСТАНОВА)
судам необхідно враховувати, що
рішення загальних зборів учасників
(акціонерів) та інших органів
господарського товариства є актами,
оскільки ці рішення зумовлюють
настання правових наслідків,
спрямованих на регулювання
господарських відносин, і мають
обов'язковий характер для суб'єктів цих
відносин.

У зв'язку з цим підставами для визнання
недійсними рішень загальних зборів
акціонерів (учасників) господарського
товариства можуть бути:

- порушення вимог закону та/або
установчих документів під час
скликання та проведення загальних
зборів товариства;

- позбавлення акціонера (учасника)
товариства можливості взяти участь у
загальних зборах;

- порушення прав чи законних інтересів
акціонера (учасника) товариства
рішенням загальних зборів.

Згідно п. 18 ПОСТАНОВИ, безумовною
підставою для визнання недійсними
рішень загальних зборів у зв'язку з
прямою вказівкою закону є:

- прийняття загальними зборами рішення
за відсутності кворуму для проведення
загальних зборів чи прийняття рішення
(статті 41, 42, 59, 60 Закону про
господарські товариства);

- прийняття загальними зборами рішень з
питань, не включених до порядку денного
загальних зборів товариства (частина
четверта статті 43 Закону про
господарські товариства);

- прийняття загальними зборами рішення
про зміну статутного капіталу
товариства, якщо не дотримано
процедури надання акціонерам
(учасникам) відповідної інформації
(статті 40,45 Закону про господарські
товариства).

За приписами п. 21 ПОСТАНОВИ, рішення
загальних зборів господарського
товариства можуть бути визнані
недійсними в судовому порядку у
випадку недотримання процедури їх
скликання, встановленої статтями 43, 61
Закону про господарські товариства.

Права учасника (акціонера) товариства
можуть бути визнані порушеними
внаслідок недотримання вимог закону
про скликання і проведення загальних
зборів, якщо він не зміг взяти участь у
загальних зборах, належним чином
підготуватися до розгляду питань
порядку денного, зареєструватися для
участі у загальних зборах тощо.

Відповідно до ч. 5 ст. 61 Закону, про
проведення загальних зборів
товариства учасники повідомляються
передбаченим статутом способом з
зазначенням часу і місця проведення
зборів та порядку денного.
Повідомлення повинно бути зроблено не
менш як за 30 днів до скликання
загальних зборів. Будь-хто з учасників
товариства вправі вимагати розгляду
питання на загальних зборах учасників
за умови, що воно було ним поставлено
не пізніш як за 25 днів до початку
зборів. Не пізніш як за 7 днів до
скликання загальних зборів учасникам
товариства повинна бути надана
можливість ознайомитися з документами,
внесеними до порядку денного зборів. З
питань, не включених до порядку
денного, рішення можуть прийматися
тільки за згодою всіх учасників,
присутніх на зборах.

Згідно ст. 60 Закону (чинної на день
прийняття оскаржуваного рішення) та
абз. 4 п. 10.1 Статуту ТОВ «Меркурій»,
збори учасників вважаються
повноважними, якщо на них присутні
учасники (представники учасників), що
володіють у сукупності більш як 60
відсотками голосів, а з питань, які
потребують одностайності, - всі
учасники.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 Закону (в
редакції чинній на день прийняття
рішення) з питань, зазначених у пунктах
"а", "б" статті 41 цього Закону, а також при
вирішенні питання про виключення
учасника з товариства необхідна
одностайність у вищому органі.

Згідно ст. 64 Закону, учасника
товариства з обмеженою
відповідальністю, який систематично не
виконує або неналежним чином виконує
обов'язки, або перешкоджає своїми діями
досягненню цілей товариства, може бути
виключено з товариства на основі
одностайно прийнятого рішення зборів
учасників товариства. При цьому цей
учасник (його представник) у
голосуванні участі не бере.

Відповідно до ст.ст. 33,34,36,43 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Письмовими доказами є
документи i матеріали, які містять дані
про обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Так, відповідачем за час розгляду
справи не подано доказів, які б
вказували на виконання вимог ст. 60 та
ст. 61 Закону, а саме щодо повідомлення
учасника про проведення загальних
зборів; доведення до нього порядку
денного, а також щодо наявності
кворуму.

За таких обставин суд приходить до
висновку, що право позивача є порушеним
а його доводи стосовно незаконності
оскаржуваного рішення -
обґрунтованими.

Разом з тим, відповідачем через
канцелярію суду 27.02.14 р. подана заява,
відповідно до якої останній просить
суд відмовити у позові, у зв'язку із
спливом позовної давності (Т.2, а.с. 6-26).

Представник позивача проти
задоволення даної заяви заперечував
посилаючись зокрема на те, що
відповідно до ст. 100 ЦК України право
участі у товаристві є особистим
немайновим правом, а відповідно до ст.
268 ЦК України - позовна давність не
поширюється на вимогу, що випливає із
порушенням особистих немайнових прав,
крім випадків, встановлених законом.
(Т.2, а.с. 31-33).

Дослідивши заяву відповідача та
пояснення представника позивача суд
дійшов наступних висновків:

Згідно ст.ст. 256, 257, 261 ЦК України,
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у 3
(три) роки. Перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

Відповідно до ст. 268 ЦК України позовна
давність не поширюється зокрема на
вимогу, що випливає із порушення
особистих немайнових прав, крім
випадків, встановлених законом.

Розглядаючи питання щодо майнового чи
немайнового права слід звернути увагу
на наступне.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 12 ГПК України
господарським судам підвідомчі справи
що виникають з корпоративних відносин
у спорах між товариством та його
учасником (засновником, акціонером), у
тому числі учасником, який вибув, а
також між учасниками господарських
товариств, що пов'язані із створенням,
діяльністю, управлінням та припиненням
діяльності цього товариства, крім
трудових спорів.

За приписами ст. 167 ГК України
корпоративні права - це права особи,
частка якої визначається у статутному
капіталі (майні) господарської
організації, що включають
правомочності на участь цієї особи в
управлінні господарською
організацією, отримання певної частки
прибутку (дивідендів) даної
організації та активів у разі
ліквідації останньої відповідно до
закону, а також інші правомочності,
передбачені законом та статутними
документами. Під корпоративними
відносинами маються на увазі
відносини, що виникають, змінюються та
припиняються щодо корпоративних прав.

З аналізу ст. 269 ЦК України, особисті
немайнові права належать кожній
фізичній особі від народження або за
законом та не мають економічного
змісту. Особисті немайнові права тісно
пов'язані з фізичною особою. Фізична
особа не може відмовитися від
особистих немайнових прав, а також не
може бути позбавлена цих прав.
Особистими немайновими правами
фізична особа володіє довічно.

Згідно ст. 100 ЦК України право участі у
товаристві є особистим немайновим
правом і не може окремо передаватися
іншій особі.

Узагальнюючи викладені норми чинного
законодавства суд дійшов висновку.

Так, безумовно, право участі в
товаристві є особистим і належить
конкретній особі. Водночас воно не є
немайновим правом у чистому вигляді.
Право участі в товаристві є особистим,
але пов'язаним з майновим. Адже включає
в себе право на отримання дивідендів,
управління товариством, отримання
частки майна товариства тощо.

Право участі у товаристві не можна
ототожнювати з особистими немайновими
правами у розумінні ст. 269 ЦК України,
оскільки воно є об'єктом економіки.
Право участі у товаристві є
корпоративним правом, яке можна
продати, обміняти, подарувати, а також
особа може бути позбавлена цього права
шляхом виключення учасника з
товариства, а особистим немайновим
правом особа володіє довічно (ч. 4 ст. 269
ЦК України).

Відповідно до п. 5.4 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 10
від 29.05.13 р. «Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішення господарських спорів», у
разі якщо особа захищає корпоративні
права, пов'язані з її майновим правом,
то до відповідних правовідносин
застосовуються положення про позовну
давність

Пунктом 2.2 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 10 від
29.05.13 р. «Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішення господарських спорів»
визначено, що за змістом частини першої
статті 261 ЦК України позовна давність
застосовується лише за наявності
порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну
давність, господарський суд повинен
з'ясувати та зазначити в судовому
рішенні, чи порушене право або
охоронюваний законом інтерес позивача,
за захистом якого той звернувся до
суду. У разі коли такі право чи інтерес
не порушені, суд відмовляє в позові з
підстав його необґрунтованості. І лише
якщо буде встановлено, що право або
охоронюваний законом інтерес особи
дійсно порушені, але позовна давність
спливла і про це зроблено заяву іншою
стороною у справі, суд відмовляє в
позові у зв'язку зі спливом позовної
давності - за відсутності наведених
позивачем поважних причин її
пропущення.

Позовна давність не є інститутом
процесуального права та не може бути
відновлена (поновлена) в разі її спливу,
але за приписом частини п'ятої статті 267
ЦК України позивач вправі отримати
судовий захист у разі визнання
поважними причин пропуску строку
позовної давності.

Позивач у своїй позовній заяві вказує,
що дізнався про порушення свого права
лише 05.12.13 р. під час слухання справи у
адміністративному суді.

Однак суд критично відноситься до
такого твердження, оскільки з
матеріалів справи, яка надійшла з
Немирівського районного суду
Вінницької області № 2-38/2004
встановлено, що ОСОБА_2 звертався з
позовом до Тульчинськго районного суду
Вінницької області (у подальшому
справу було передано до Немирівського
суду) 10.07.1998 року. До даної позовної
заяви було долучено Протокол зборів
учасників ТОВ «Меркурій» від 01.05.1997
року, який є предметом спору у справі
902/1699/13 (копії позовної заяви з
додатками долучено до справи).

За таких обставин суд приходить до
висновку, що позивачу було відомо про
порушення його корпоративного права ще
10.07.1998 року.

Враховуючи все викладене вище суд
встановив, що оскаржуваним рішенням
право позивача порушено, однак строк
позовної давності збіг про що подано
заяву відповідачем.

За таких обставин суд відмовляє в
позові у зв'язку із спливом позовної
давності.

Одночасно суд відмічає, що твердження
позивача про те, що учасника ОСОБА_4
було виведено із складу учасників
товариства 20.01.1995 року та введено до
складу учасників ОСОБА_6, та ОСОБА_7, а
також затверджено відповідні
установчі документи, тобто на час
прийняття оскаржуваного рішення
ОСОБА_4 уже не міг бути учасником
товариства, не підтверджуються
документально, оскільки у матеріалах
реєстраційної справи такі документи
відсутні.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати
пов'язані із сплатою судового збору
покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 82 - 82-1, 49, 115
ГПК України суд, -

ВИРІШИВ :

У позові відмовити.

Повний текст рішення суду оформлено і
підписано відповідно до вимог ст. 84 ГПК
України 23 червня 2014 р.

Головуючий суддя
Маслій І.В.

Судді
Говор Н.Д.

Кожухар М.С.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - відповідачу (вул. Леніна, 96, м.
Тульчин, Вінницька область, 23600)