Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "05" червня 2014 р.
Справа № 906/376/14

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Вельмакіної Т.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Ткачук О.М. - міський
голова - паспорт серія НОМЕР_1 від 25.09.1997;

Копилян А.П. - довіреність № 347 від
09.04.2014;

Літвін В.П. - директор (паспорт серія
НОМЕР_2 від 25.05.2007 (після перерви);

від відповідача: Стамбул В.М. -
довіреність б/н від 05.05.2014;

прокурор: Рудченко М.М. - сл. посвідчення
№ 019274 від 05.08.2013

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Радомишльської міської ради
(м.Радомишль, Житомирська область)

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Стіол плюс"
(м.Радомишль, Житомирська область)

за участю прокурора

про розірвання догвору оренди

У відповідності до ч.3 ст. 69 ГПК України,
строк розгляду спору було продовжено
на 15 днів - до 12.06.2014.

В судовому засіданні 02.06.2014
оголошувалась перерва до 10 год. 30 хв.
05.06.2014, яка була продовжена до 15 год. 00
хв. 05.06.2014.

Позивач звернувся до суду з позовом про
розірвання договору оренди будівлі від
31.01.2014.

30.04.2014 від прокуратури Радомишльського
району через канцелярію суду надійшла
заява про вступ у справу прокурора (а.с.
127, т.1).

В судовому засіданні 02.06.2014 оглядались
матеріали інвентаризаційної справи №
182 на будівлю, що знаходиться по вул.
Мала Житомирська, 71 в м. Радомишль
Житомирської області, копії з якої
судом долучено до матеріалів справи
(а.с. 44-82, т.2).

В судовому засіданні прокурор та
представники позивача позовні вимоги
підтримали у повному обсязі. Зазначили,
що позивачем було проведено нову
оцінку майна - об'єкта оренди, згідно
якої його ринкова вартість (без ПДВ)
становить 438266,00грн.

Представник відповідача щодо позову та
тверджень прокурора і представників
позивача заперечив, з викладених у
відзиві на позовну заяву підстав.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення учасників
судового процесу, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як зазначив позивач у позовній заяві та
вбачається з матеріалів справи,
Радомишльській міській раді (позивач)
належить право власності на нежитлову
будівлю по вул. Мала Житомирська, 71 в м.
Радомишль Житомирської області (далі -
Будівля).

Вказує, що 06.12.2013 до Радомишльської
міської ради від директора ТОВ "Стіол
Плюс" Черкасова Володимира Яковича
надійшла заява про надання в оренду
будівлі.

Зазначає, що:

- рішенням 39 сесії Радомишльської
міської ради №642 від 27.12.2013 надано
дозвіл на передачу ТОВ "Стіол Плюс"
(відповідач) в оренду Будівлі без
проведення конкурсу. Одночасно надано
дозвіл на укладання договору оренди
вказаного приміщення для розміщення
офісних приміщень строком на 10 років;

- рішенням 40 сесії Радомишльської
міської ради №669 від 30.01.2014 затверджено
звіт про оцінку Будівлі, встановлено
орендну плату та внесено зміни до
рішення №642 від 27.12.2013. Вказаним
рішенням, як зазначає позивач,
уповноважено міського голову Ткачука
О.М. на підписання договору оренди;

- 31.01.2014 Договір оренди будівлі уклали
представник Радомишльскої міської
ради Ткачук Олександр Михайлович та
директор ТОВ "Стіол Плюс" Літвін
Віталій Петрович, який є сторонньою
особою, що проживає в м. Рівне. За
вказаного, позивач робить висновок, що
Договір від імені ТОВ "Стіол Плюс"
підписано неуповноваженою особою.

Також вказує, що не маючи на балансі
Будівлі та не визначивши її балансову
вартість, представники ТОВ не мали
укладати Договір. Зокрема, як вказує
позивач, лише рішенням 42 сесії
Радомишльської міської ради №677 від
27.02.2014 Будівля передана на баланс
Радомишльського міського комунального
підприємства "Радомишль" для
оперативного управління, з урахуванням
того, що міська рада не є господарюючим
суб'єктом.

Зауважує, що всупереч приписів ст. ст.
638, 641, 644, 646 ЦК України, письмової
пропозиції від майбутнього орендаря
про укладення договору оренди з
предоставленням проекту договору в
письмовому вигляді для погодження всіх
істотних, звичайних та випадкових умов
Договору, до міської ради не надходило,
а була тільки усна домовленість з ТОВ
про підготування проекту для
подальшого обговорення.

Зазначає, що 31.01.2014 представник ТОВ
обманним шляхом, нотаріально
посвідчивши, уклав з Міською радою
Договір оренди будівлі. Обман, на думку
позивача, виразився в тому, що
представник ТОВ завірив міського
голову про узгодженість тексту
Договору із спеціалістами Міськради,
не повідомивши міському голові про
існування не звичайного, а Типового
договору оренди державного майна,
передбаченого наказом Фонду
державного майна №1774 від 23.08.2000 з
наступними змінами; про включення до
Договору істотних змін, умов та
положень, не узгоджених раніше.

Також позивач вказує, що:

- істотні умови Договору не погоджені
із депутатами та спеціалістами
Міськради та не затверджені рішенням
сесії Міськради;

- пунктами Договору не визначено всіх
його істотних умов;

- на момент реєстрації Договору, майно,
яке передавалося в оренду, не
знаходилося на балансі одного з
комунальних підприємств міської
територіальної громади міста, тобто
при укладенні договору був відсутній
балансоутримувач, який повинен бути
однією з сторін договору, що є істотною
умовою Договору;

- Договір не відповідає "Типовому
договору оренди", затвердженому
наказом Фонду державного майна України
23.08.2000 N 1774 ;

- при укладанні Договору відсутній в
оригіналі належно оформлений
Технічний паспорт на будівлю, який мав
бути виготовлений не раніше 2013 року;

- в Технічному паспорті на будинок
(інвентаризаційна справа №182) в
експлікації приміщень до плану
поверхів громадського будинку
зазначені квартири з житловою площею,
проте в оренду передавалися нежитлові
приміщення Будівлі;

- Акт приймання-передачі об'єкту оренди
складено не було;

- відсутній Акт огляду та обстеження
приміщень будівлі;

- в Договорі не конкретизовано мету
оренди;

- Договором оренди передбачено
страхування об'єкту оренди, проте
Будівля не застрахована і з ТОВ не
надійшло не тільки оригіналу, а й копії
договору страхування;

- у пункті 6.4. Договору безпідставно
здійснено посилання на те, що ризик
випадкової загибелі об'єкта оренди
несе орендодавець;

- текст Договору оренди суперечить
умовам Типового Договору, зокрема, в п.
7.1. Договору передбачено, що
амортизаційні нарахування ТОВ сам
нараховує та залишає у своєму
розпорядженні;

- пункт 7.2. Договору щодо порядку
повідомлення орендаря про здійснення
різних видів ремонту не узгоджується з
пунктами 4.4. та 5.8. Типового договору;

- в укладеному Договорі не передбачені
пункти 6.1., 6.3. Типового договору, а саме
стосовно надання майна в суборенду
виключно за згодою орендодавця, а не
шляхом повідомлення;

- пунктом 7.6. Договору передбачено, що
орендар (ТОВ) одержує переважне право
на викуп об'єкта оренди, якщо ним
здійснено за рахунок власних коштів
поліпшення об'єкта оренди вартістю не
менш як 25 відсотків залишкової
вартості об'єкта оренди, що становить
близько 14660,00грн., яка є незначною сумою
як на такий об'єкт і передбачає значні
втрати для міського бюджету.

Також позивач вказує, що додатковою
підставою для розірвання Договору
оренди є те, що розмір орендної плати не
погоджено з Фондом Державного майна
України.

Пояснює, що Міською радою до ТОВ було
направлено лист за №176/02-20 від 27.02.2014
стосовно розірвання Договору, проте
відповіді не надійшло, у зв'язку з чим
позивач змушений був звернутись до
суду.

Прокурор у письмових поясненнях (а.с. 7-8,
т.2) вказує, що Договір укладено
всупереч п. 30 ст. 26 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні", ст. 9
Закону України "Про оренду державного
та комунального майна", без
відповідного повідомлення
Радомишльської районної державної
адміністрації та Радомишльської
районної ради. Вказує, що на території
міста відсутні будь-які вільні
адміністративні будівлі, які потрібні
для повноцінного функціонування
органів державної влади, місцевого
самоврядування та для забезпечення
соціальних потреб територіальної
громади м. Радомишля.

Зауважує, що оголошення про проведення
конкурсу на передачу в оренду
адміністративної будівлі по вул. М.
Житомирська,71 в м. Радомишль було
розміщено Радомишльською міською
радою в інформаційній рекламній газеті
Житомирської області а не в місцевих
(районних) засобах масової інформації.

Посилаючись на ст. 203 ЦК України,
прокурор вказує, що при укладенні
Договору оренди комунального майна,
територіальна громада міста
позбавлена можливості раціонального
використання майна для соціальних
потреб.

Крім того, звертає увагу, що оціночна
вартість переданого в оренду майна
значно занижена порівняно з реальною,
що в свою чергу зумовило встановлення
мізерної суми орендної плати.

Відповідач вважає, що позовну заяву
необґрунтованою, з викладених у
відзиві підстав (а.с. 133-136, т.1). Зокрема,
вказує, що в процесі погодження умов та
укладення Договору Товариство
неодноразово надавало Радомишльській
міській раді докази того, що з 30.12.2013
директором TOB "Стіол Плюс" є саме Літвін
Віталій Петрович.

Зауважує, що укладення Договору
відбувалося згідно рішень
Радомишльської міської ради, а
узгодження його умов відбулось шляхом
підписання самого Договору оренди
адміністративної будівлі від 31.01.2014
року. Зазначає, що голова
Радомишльської міської ради перед
підписанням договору був попередньо
ознайомлений з його умовами приватним
нотаріусом Радомишльського районного
нотаріального округу Житомирської
області ОСОБА_6, а жодних примусових чи
інших протиправних дій спрямованих на
підписання оскаржуваного договору
щодо голови Радомишльської міської
ради Ткачука О.М. будь-якими особами не
вчинялось.

Вважає, що надання позивачем старого
технічного паспорту є спробою ввести
суд в оману, оскільки при укладенні
договору оренди сторони мали в
наявності технічний паспорт на
адміністративну будівлю, складений
станом 18.09.2013 року TOB "Корунд Консалтинг"
- суб'єктом господарської діяльності,
уповноваженим здійснювати роботи по
інвентаризації нерухомого майна. У
зазначеному технічному паспорті
житлові приміщення, на які посилається
Радомишльська міська рада відсутня.
Зауважує, що така відсутність житлових
приміщень підтверджується і витягом з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, в якому зазначається,
що TOB "Стіол плюс" отримало в оренду саме
нежитлову будівлю (адміністративну
будівлю).

Заперечуючи позицію позивача щодо
відсутності підтверджуючих документів
про аварійність адміністративної
будівлі, посилаючись на підписаний
сторонами акт прийому-передачі
будівлі, наголосив, що приміщення
будівлі було оглянуто ними, вказано
спільну суб'єктивну думку щодо її
технічного стану та передано в оренду.

Зауважив, що посилання Радомишльської
міської ради на те, що умови договору
оренди будівлі від 31.01.2014 року не
кореспондуються з умовами Типового
договору, затвердженого Фондом
державного майна України,
спростовуються як ст. 179 ГК України, так
і погодженням обома сторонами умов
договору оренди від 31.01.2014 року.

Вважає, що намагання Радомишльської
міської ради оскаржити право TOB "Стіол
плюс" на одержання переважного права на
викуп орендованої будівлі внаслідок
здійснення невід'ємних поліпшень
будівлі не менш ніж на 25 % від її
вартості в зв'язку з малозначністю
таких поліпшень є неправомірними,
оскільки сторонами було погоджено
вказані умови при укладенні договору
оренди.

Посилання позивача на положення статті
9 Закону України "Про оренду державного
та комунального майна", на думку
відповідача є недоцільним, оскільки
такі приписи законодавства стосуються
лише погодження орендної плати за
користування державним майном.

Відповідач вказує, що належним чином
виконує всі покладені на товариство
обов'язки. Крім того, зазначає, що TOB
"Стіол плюс", неодноразово зверталось
до позивача з проханням падати дозвіл
на проведення ремонтних робіт
орендованої будівлі, проте,
Радомишльська міська рада відповіді на
вказані звернення не надала.

Враховуючи наведене, відповідач
вважає, що договір оренди будівлі від
31.01.2014 було укладено належним чином, з
дотриманням вимог законодавства про
оренду державною та комунального
майна, з погодженням всіх істотних умов
договору оренди; TOB "Стіол плюс"
належним чином виконує свої обов'язки
орендаря, тому позовна заява не
підлягає задоволенню.

Оцінивши в сукупності матеріали
справи, врахувавши надані в процесі її
розгляду пояснення учасників судового
процесу, проаналізувавши приписи
законодавства, що регулює
взаємовідносини сторін, господарський
суд дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення позовних
вимог, враховуючи наступне.

За ч.3 ст.291 ГК України, договір оренди
може бути розірваний за згодою сторін.
На вимогу однієї із сторін договір
оренди може бути достроково розірваний
з підстав, передбачених Цивільним
кодексом України для розірвання
договору найму, в порядку,
встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна
або розірвання договору допускається
лише за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом; у
разі односторонньої відмови від
договору у повному обсязі або частково,
якщо право на таку відмову встановлено
договором або законом, договір є
відповідно розірваним або зміненим.

За умовами п.п. 9.5, 9.6 Договору, які
кореспондуються з ч. 3 ст. 26 ЗУ "Про
оренду державного та комунального
майна", Договір може бути розірвано за
погодженням сторін. На вимогу однієї із
сторін Договір може бути достроково
розірвано за рішенням суду,
господарського суду у разі невиконання
сторонами своїх зобов'язань та з інших
підстав, передбачених законодавчими
актами України (п. 9.6. Договору).

Статтею 783 ЦК України передбачені
підстави розірвання договору найму на
вимогу наймодавця. Наймодавець має
право вимагати розірвання договору
найму, якщо: 1) наймач користується
річчю всупереч договору або
призначенню речі; 2) наймач без дозволу
наймодавця передав річ у користування
іншій особі; 3) наймач своєю недбалою
поведінкою створює загрозу
пошкодження речі; 4) наймач не приступив
до проведення капітального ремонту
речі, якщо обов'язок проведення
капітального ремонту був покладений на
наймача.

Крім того, ч.2 ст.651 та ст. 652 ЦК України
передбачено, що Договір може бути
змінено або розірвано за рішенням суду
на вимогу однієї із сторін у разі
істотного порушення договору другою
стороною та в інших випадках,
встановлених договором або законом; у
разі істотної зміни обставин, якими
сторони керувалися при укладенні
договору, договір може бути змінений
або розірваний за згодою сторін, якщо
інше не встановлено договором або не
випливає із суті зобов'язання.

Зважаючи на вищевказане та враховуючи
підстави розірвання Договору оренди,
наведені позивачем в обґрунтування
позовних вимог, слід зазначити, що з їх
переліку лише підтверджений належними
доказами факт невиконання
відповідачем своїх зобов'язань по
страхуванню об'єкту оренди міг бути
підставою для розірвання договору.
Натомість, обґрунтування позову в цій
частині спростовано матеріалами
справи, оскільки відповідачем
представлено докази виконання
Договору в цій частині, а саме Договір
добровільного страхування майна МКО/12
№389482 від 12.02.2014 (а.с.143-147, т.1).

Посилання позивача на те, що з ТОВ не
надійшло не тільки оригіналу, а й копії
договору страхування не впливають на
результат вирішення спору, оскільки
Договором не обумовлено строк надання
вказаних копій..

Так, п. 4.10. Договору оренди дійсно
передбачено обов'язок орендаря
протягом місяця починаючи з дати
укладання Договору застрахувати об'єкт
оренди на користь орендодавця на один
календарний рік від вогневих ризиків,
ризиків стихійних явищ та інших
майнових ризиків на суму не менше, ніж
експертна вартість об'єкта оренди та
потім щороку продовжувати договір
страхування об'єкта оренди на користь
орендодавця. У Договорі страхування
(страховому полісі) орендодавець
повинен бути вказаний як вигодонабувач
страхового відшкодування. Орендар
зобов'язаний надати орендодавцю копію
договору страхування (страхового
полісу) та копії платіжних доручень про
сплату страхових платежів.

Що ж стосується решти наведених у
позовній заяві обставин, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, то вони не
визначені ні чинним законодавством, ні
умовами договору, як підстави для
розірвання останнього. До того ж, всі ці
обставини спростовуються матеріалами
справи та приписами законодавства, що
регулює відносини між сторонами.

Так, матеріали справи містять
укладений 31.01.2014 між Радомишльською
міською радою (орендодавець, позивач)
та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Стіол Плюс" (орендар,
відповідач) Договір оренди будівлі
(далі - Договір (а.с. 21-23) за умовами якого
орендодавець на підставі рішення
Радомишльської міської ради про
передачу в оренду, а саме рішення
Радомишльської міської ради №642 від
27.12.2013 "Про передачу в оренду
нежитлового приміщення комунальної
власності територіальної громади м.
Радомишль", передає, а орендар приймає в
оренду нерухоме майно (нежитлові
приміщення) адміністративної будівлі,
що належить до комунальної власності
територіальної громади міста
Радомишль, далі - об'єкт оренди, яке
знаходиться за адресою: Житомирська
область, місто Радомишль, вулиця Мала
Житомирська, 71 (сімдесят один), для
здійснення господарської діяльності
(п. 1.1. Договору).

Згідно Акту приймання-передачі нежилих
приміщень (а.с. 24), об'єкт оренди було
передано орендарю, що спростовує
твердження позивача щодо відсутності
Акту здачі-приймання Будівлі.

За статтею 793 ЦК України, Договір найму
будівлі або іншої капітальної споруди
(їх окремої частини) укладається у
письмовій формі. Договір найму будівлі
або іншої капітальної споруди (їх
окремої частини) строком на три роки і
більше підлягає нотаріальному
посвідченню.

Згідно приписів статті 794 ЦК України,
право користування нерухомим майном,
яке виникає на підставі договору найму
будівлі або іншої капітальної споруди
(їх окремої частини), укладеного на
строк не менш як три роки, підлягає
державній реєстрації відповідно до
закону.

Частиною 1 статті 795 ЦК України
визначено, що передання наймачеві
будівлі або іншої капітальної споруди
(їх окремої частини) оформляється
відповідним документом (актом), який
підписується сторонами договору. З
цього моменту починається обчислення
строку договору найму, якщо інше не
встановлено договором.

Пунктом 9.1. Договору оренди визначено,
що останній є укладеним з моменту
підписання його сторонами і діє з 31
січня 2014 року до 30 січня 2024 року. При
цьому вказано, що Договір є укладеним з
моменту нотаріального посвідчення,
право оренди підлягає державній
реєстрації в Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно.

Як вбачається з Договору оренди
будівлі від 31.01.2014, останній посвідчено
приватним нотаріусом Радомишльського
районного нотаріального округу
Житомирської області ОСОБА_6 та
зареєстровано в державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно за №92.

Згідно ст.203 ЦК України зміст правочину
не може суперечити цьому кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства.
Особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами). Правочин,
який вчиняє юридична особа,
підписується особами, уповноваженими
на це її установчими документами,
довіреністю, законом або іншими актами
цивільного законодавства, та
скріплюється печаткою.

Згідно ч.1 ст.92 ЦК України, юридична
особа набуває цивільних прав та
обов'язків і здійснює їх через свої
органи, які діють відповідно до
установчих документів та закону.
Порядок створення органів юридичної
особи встановлюється установчими
документами та законом.

Як вбачається з Виписки з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців (а.с. 148)
станом на 09.01.2014 керівником ТОВ "Стіол
Плюс" вказано Літвіна Віталія
Петровича (згідно Статуту), що
спростовує твердження позивача щодо
підписання Договору сторонньою особою.

Отже, Договір підписано уповноваженими
представниками сторін та скріплено
печатками.

Що стосується посилання позивача, що
сторонами не визначено всіх істотних
умов Договору, слід зауважити, що
згідно частини 1 статті 10 Закону
України "Про оренду державного та
комунального майна" , істотними умовами
договору оренди є: - об'єкт оренди
(склад і вартість майна з урахуванням
її індексації); - термін, на який
укладається договір оренди; - орендна
плата з урахуванням її індексації; -
порядок використання амортизаційних
відрахувань, якщо їх нарахування
передбачено законодавством; -
відновлення орендованого майна та
умови його повернення; - виконання
зобов'язань; - забезпечення виконання
зобов'язань - неустойка (штраф, пеня),
порука, завдаток, гарантія тощо; -
порядок здійснення орендодавцем
контролю за станом об'єкта оренди; -
відповідальність сторін; - страхування
орендарем взятого ним в оренду майна;
обов'язки сторін щодо забезпечення
пожежної безпеки орендованого майна.

Укладений сторонами договір оренди в
частині істотних умов повинен
відповідати типовому договору оренди
відповідного майна. Типові договори
оренди державного майна розробляє і
затверджує Фонд державного майна
України, типові договори оренди майна,
що належить Автономній Республіці Крим
або перебуває у комунальній власності,
затверджують відповідно Верховна Рада
Автономної Республіки Крим та органи
місцевого самоврядування (ч. 2 ст. 10 ЗУ).

За згодою сторін у договорі оренди
можуть бути передбачені й інші умови (ч.
3 ст. 10 ЗУ).

Умови договору оренди є чинними на весь
строк дії договору і у випадках, коли
після його укладення (приведення у
відповідність з цим Законом)
законодавством встановлено правила,
які погіршують становище орендаря (ч. 4
ст. 10 ЗУ).

Проаналізувавши умови Договору, судом
було встановлено, що в останньому
сторони погодили всі вищенаведені
істотні умови Договору, а саме: - об'єкт
оренди (склад і вартість майна з
урахуванням її індексації) (Розділ 2
Договору); - термін, на який укладається
договір оренди (п. 9.1. Договору); -
орендна плата з урахуванням її
індексації (Розділ 3 Договору); -
відновлення орендованого майна та
умови його повернення (Розділ 7
Договору); - виконання зобов'язань,
забезпечення виконання зобов'язань
неустойка (штраф, пеня), порука,
завдаток, гарантія тощо (Розділ 6
Договору); - порядок здійснення
орендодавцем контролю за станом
об'єкта оренди (Розділ 5 Договору); -
відповідальність сторін (Розділ 6); -
страхування орендарем взятого ним в
оренду майна; обов'язки сторін щодо
забезпечення пожежної безпеки
орендованого майна (п. 4.4., п.4.10.
Договору). Також п.1.1 Договору містить
приписи щодо мети оренди.

При цьому, зважаючи на обґрунтування
позовних вимог, тим, що істотні умови
Договору оренди не були погоджені із
депутатами та спеціалістами Міськради
та не були затверджені рішенням сесії
Міськради, слід зазначити, що моменту
укладення Договору оренди передували
рішення Радомишльської ради №642 від
27.12.2013 Про передачу в оренду
нежитлового приміщення комунальної
власності територіальної громади м.
Радомишль" (а.с .15, т.1) та Рішення
Радомишльської міської ради №669 від
30.01.2014 "Про внесення доповнень до
рішення міської ради №642 від 27.12.2013 "Про
передачу в оренду нежитлового
приміщення комунальної власності
територіальної громади м. Радомишль"
(а.с. 17, т.1).

Зокрема, згідно рішення Радомишльської
міської ради №642 від 27.12.2013 (а.с .15, т.1)
вирішено:

- передати в оренду без проведення
конкурсу нежитлове приміщення
комунальної власності територіальної
громади м. Радомишль (а.с. 16, т.1);

- укласти в установленому порядку
договір оренди нежитлового приміщення
комунальної власності територіальної
громади м. Радомишль згідно з пунктом 1
цього рішення;

- розмір орендної плати встановити у
відповідності до рішення
Радомишльської міської ради №416 від
05.12.2012, згідно Методики розрахунку і
порядку використання плати за оренду
майна територіальної громади міста.

Рішенням Радомишльської міської ради
№669 від 30.01.2014 "Про внесення доповнень
до рішення міської ради №642 від 27.12.2013
"Про передачу в оренду нежитлового
приміщення комунальної власності
територіальної громади м. Радомишль"
(а.с. 17, т.1), вирішено:

- затвердити звіт про оцінку
адміністративно будівлі комунальної
власності територіальної громади м.
Радомишль, розташованої за адресою вул.
Мала Житомирська, 71, м. Радомишль,
Житомирська обл. загальною площею 444,9
м.кв. з ринковою вартістю об'єкта оцінки
без врахування ПДВ у розмірі 58651,16грн.
(п'ятдесят вісім тисяч шістсот
п'ятдесят одна гривня 16 копійок).

- передати адміністративну будівлю
комунальної власності територіальної
громади м. Радомишль, розташовану за
адресою вул. Мала Житомирська, 71, м.
Радомишль, Житомирська обл., загальною
площею 444,9м.кв. в оренду строком на 10
(десять) років з орендною ставкою 15%
річних ТОВ "Стіол Плюс", наділивши його
правами орендаря з щомісячною сплатою
орендної плати.

- орендну плату за місяць встановити у
відповідності до рішень
Радомишльської міської ради
Житомирської області №416 від 05.12.2012 та
№642 від 27.12.2013 у розмірі 733,14грн. (сімсот
тридцять три гривні 14 копійок), а її
розрахунок викласти у додатку №1 до
даного рішення.

- повноваження на підписання договору
оренди адміністративної будівлі
комунальної громади м. Радомишль,
розташованої за адресою вул. Мала
Житомирська, 71, в м. Радомишль,
Житомирська обл. загальною площею
444,9м.кв. надати міському голові м.
Радомишль Ткачуку Олександру
Михайловичу, наділивши його правами
орендодавця.

- контроль за даним рішенням покласти
на заступника міського голови
Алєксєєнка Сергія Борисовича.

Тобто, зі змісту Рішень вбачається, що
Радомишльська міська рада, як
орендодавець, відповідно до своїх
повноважень, розпорядилася майном
територіальної громади Радомишль і
вирішила передати його в оренду
строком на 10 років. Зазначені Рішення
на час розгляду справи в суді є чинними
та ніким не оскарженими.

При цьому чинним законодавством
України не передбачено іншого
додаткового порядку узгодження умов
Договору оренди із депутатами та
спеціалістами Міськради, затвердження
їх рішенням сесії Міськради.

Водночас слід зазначити, що згідно
наведених рішень та технічного
паспорту на Будівлю (а.с.137-142, т.1), в
оренду передавалася нежитлова будівля,
що спростовує твердження позивача в
цій частині.

Безпідставним є твердження позивача
про те, що умови Договору оренди майна
не відповідають Типовому Договору
оренди державного майна, затвердженого
наказом Фонду державного майна №1774 від
23.08.2000, оскільки передане в оренду майно
є комунальною власністю та, у
відповідності до приписів ч. 2 ст. 10
Закону України "Про оренду державного
та комунального майна", Договір про
передачу його в оренду повинен
відповідати Типовому Договору оренди,
затвердженому органом місцевого
самоврядування. Натомість, встановити
таку відповідність/невідповідність
суд не має можливості, оскільки позивач
не представив суду Типового Договору
оренди, затвердженого органом
місцевого самоврядування, а його
представники пояснили, що Типовий
Договір Радомишльською міською радою
не розроблявся та не затверджувався.

Посилання відповідача на відсутність у
Договорі балансоутримувача майна є
безпідставними, оскільки вказане не є
істотною умовою Договору оренди. Крім
того, як вбачається із здійсненого на
замовлення Радомишльської міської
ради Звіту про оцінку майна (а.с. 88-107, т.1)
та рішення сорок другої сесії Ради від
27.02.2014 №677 (а.с.39, т.2), балансоутримувачем
орендованого майна є Радомишльська
міська рада.

Твердження позивача про те, що розмір
орендної плати має бути погоджено з
Фондом державного майна України також
є безпідставним, оскільки орендоване
майно є комунальним, а не державним.
Слід зазначити, що згідно Додатку №2 до
Договору оренди (а.с .23, т.2) розрахунок
орендної плати здійснено відповідно до
Методики розрахунку і порядку
використання плати за оренду майна
територіальної громади міста,
затвердженої рішенням Радомишльської
міської ради Житомирської області №416
від 05.12.2013 та рішення Радомишльської
міської ради Житомирської області №642
від 27.12.2013 "Про передачу в оренду
нежитлового приміщення комунальної
власності територіальної громади м.
Радомишль.

Поданий позивачем в судовому засіданні
05.06.2014 звіт про оцінку майна (а.с. 89-91, т.2)
судом не береться до уваги, оскільки
останню проведено 01.05.2014, тобто, після
укладення Договору оренди. При цьому,
під час укладення оспорюваного
Договору оренди, було враховано
здійснений на замовлення
Радомишльської міської ради Звіт про
оцінку майна, проведеної 30.09.2013 (а.с. 88-110,
т.1).

Посилання прокурора, що Договір
укладено без відповідного
повідомлення Радомишльської районної
державної адміністрації та
Радомишльської районної ради, є
безпідставним, оскільки абзацом 2 ч. 3
ст. 9 Закону України "Про оренду
державного та комунального майна"
встановлено, що при розгляді
матеріалів щодо передачі в оренду
нерухомого майна м о ж у т ь
враховуватися пропозиції місцевої
державної адміністрації, відповідного
органу місцевого самоврядування щодо
розміщення бюджетних установ і
організацій, що вказує на
диспозитивність наведеної норми.

Розміщення оголошення про проведення
конкурсу на передачу в оренду
адміністративної будівлі по вул. М.
Житомирська,71 в м. Радомишль в
інформаційній рекламній газеті
Житомирської області, яка є офіційним
виданням, а не в місцевих (районних)
засобах масової інформації також не
суперечить вимогам законодавства,
оскільки згідно ч.4 ст.9 Закону України
"Про оренду державного та комунального
майна", орендодавець протягом п'яти
днів після погодження умов договору
оренди з органом, уповноваженим
управляти відповідним майном, а в разі
якщо заява про оренду майна не потребує
узгодження, протягом 15 днів після дати
її реєстрації розміщує в офіційних
друкованих засобах масової інформації
та на веб-сайтах орендодавців
оголошення про намір передати майно в
оренду або відмовляє в укладенні
договору оренди і повідомляє про це
заявника.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що Договір оренди будівлі від 31.01.2014
укладено згідно приписів чинного
законодавства України. При цьому
підстав для його розірвання, виходячи з
наведених позивачем та прокурором в
обґрунтування позовних вимог обставин,
суд не вбачає..

Згідно ст.33 ГПК України, кожна сторона
повинна довести обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень.

У відповідності до ст.32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

У відповідності до ст. 34 ГПК України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

За вказаного, суд дійшов висновку, що
позивачем не доведено обґрунтованості
його позовних вимог.

Судові витрати по сплаті судового
збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 32-34, 49, 69, 77, 82-85 ГПК України,
господарський суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення. У разі якщо в судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 10.06.2014.

Суддя
Вельмакіна Т.М.

Віддрукувати:

1 - до справи;

2 - відповідачу (наручно)