РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 року
Справа № 906/1810/13

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя
Василишин А.Р. , суддя Філіпова Т.Л.

при секретарі Мухомеджанов Д.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

від третьої особи: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу
позивача на рішення господарського
суду Житомирської області від 05.02.14 р. у
справі № 906/1810/13 (суддя Кравець С.Г.)

за позовом Підприємства Житомирської
Обласної ради Українського Фонду
"Реабілітація інвалідів" "Регіональний
центр медичної, професійної та
соціальної реабілітації інвалідів"
(м.Житомир)

до Приватного підприємства
"Паралель" (м.Житомир)

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - ОСОБА_1 (м.
Житомир)

про стягнення 100000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Підприємство Житомирської Обласної
ради Українського Фонду "Реабілітація
інвалідів" "Регіональний центр
медичної, професійної та соціальної
реабілітації інвалідів" (надалі -
позивач) звернулось в господарський
суд Житомирської області з позовною
заявою (а.с. 2-3) до Приватного
підприємства "Паралель" (надалі
-відповідач), в якій просить стягнути
100000 грн. штрафу у зв'язку з порушенням
договірних умов.

Ухвалою від 25.12.2013р. господарський
залучено до участі у справі в якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача ОСОБА_1.

Рішенням господарського суду
Житомирської області від 05.02.14 р. (а.с.
142-146) в позові відмовлено.

В обґрунтування свого рішення суд
першої інстанції вказав, що нормами
чинного законодавства не передбачено
право наймодавця відмовитись від
договору в односторонньому порядку.

Крім того, суд першої інстанції
зазначив, що в матеріалах справи
відсутні докази укладення сторонами
письмової угоди про розірвання
договору оренди нежитлового
приміщення № 2 від 02.08.13 р., а також
докази розірвання договору в судовому
порядку.

Враховуючи обставини справи, суд
першої інстанції прийшов до висновку,
що договір оренди було достроково
розірвано за взаємною згодою сторін з
07.08.13 р., а тому відсутні підстави
вважати, що відповідачем порушено
умови оскаржуваного договору, яке мало
б наслідком застосування до нього
штрафних санкцій.

Не погоджуючись із винесеним
рішенням суду першої інстанції,
позивач звернувся з апеляційною
скаргою (а.с. 152-153) до Рівненського
апеляційного господарського суду, в
якій просить рішення господарського
суду Житомирської області від 05.02.14
року у даній справі скасувати та
прийняти нове, яким позов задоволити.

Апеляційну скаргу позивач обґрунтовує
тим, що відповідачем порушено умови
договору оренди, а саме достроково
розірвано договір, що в свою чергу і
стало підставою для звернення позивача
в господарський суд. Крім того, на
подану позивачем претензію, відповідач
дав відповідь, в якій визнав порушення
прав позивача і підставність вимог,
щодо сплати штрафу у розмірі 100000 грн.

Відповідач подав заяву про визнання
апеляційної скарги, в якій наголосив на
тому, що відповідачем порушено умови
Договору оренди нежитлового
приміщення, а саме достроково
розірвано договір в односторонньому
порядку, а тому вимога позивача про
стягнення 100 000 грн. штрафу цілком
обґрунтована.

Представник третьої особи у відзиві на
апеляційну скаргу зазначив, що у
зв'язку із існуванням зловмисної
домовленості між позивачем та
відповідачем, Договір від 02.08.13 р. з
підстав порушення ч. 3 ст. 92 ЦК України
та недотримання ч. 1 ст. 232, ст. 203 та ст. 215
ЦК України, є недійсним, а отже
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Автоматизованою системою
документообігу суду визначено колегію
суддів для розгляду справи № 906/435/13 у
складі: головуючий суддя Бучинська Г.Б.,
суддя Філіпова Т.Л., суддя Дужич С.П.

До початку розгляду апеляційної скарги
по суті, розпорядженням голови суду від
22.04.14 р. внесені зміни до складу колегії
суддів та визначено колегію суддів у
складі: головуючий суддя Бучинська Г.Б.,
суддя Мамченко Ю.А., суддя Дужич С.П.

Представники позивача, відповідача та
третьої особи не реалізували
процесуальне право на участь у судових
засіданнях суду апеляційної інстанції,
хоча про час та місце їх проведення
були повідомлені належним чином, про що
свідчать повідомлення про вручення
поштових відправлень.

Водночас, від позивача на адресу
Рівненського апеляційного
господарського суду надійшло
клопотання про розгляд справи без
участі представника апелянта.

Крім того, від відповідача надійшла
заява про розгляд справи без участі
представника відповідача.

Враховуючи приписи статті 102
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів визнала за
можливе здійснити розгляд апеляційної
скарги за відсутності представників
позивача, відповідача та третьої особи
за наявними в матеріалах справи
доказами.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України,
апеляційний суд не зв'язаний доводами
апеляційної скарги і перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
місцевого господарського суду у
повному обсязі.

Розглянувши матеріали та обставини
справи, апеляційну скаргу, заяву
відповідача про визнання апеляційної
скарги, відзиви на апеляційну скаргу,
перевіривши юридичну оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
дослідивши правильність застосування
місцевим господарським судом при
винесенні рішення норм матеріального
та процесуального права, колегія
суддів Рівненського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що в задоволенні апеляційної скарги
слід відмовити, а оскаржуване рішення
залишити без змін, виходячи з
наступного.

Як встановлено судом першої інстанцій
та вбачається з матеріалів справи
02.08.2013р. між Приватним підприємством
"Паралель" (наймодавець) та
Підприємством Житомирської обласної
ради Українського Фонду "Реабілітація
інвалідів" "Регіональний центр
медичної, професійної та соціальної
реабілітації інвалідів" (наймач)
укладено договір оренди нежитлового
приміщення №2 (далі - договір, а.с.6-7).

Пунктом 1.1 договору передбачено, що
даним правочином регулюються
правовідносини, пов'язані із передачею
наймодавцем наймачеві у строкове
платне користування задля здійснення
наймачем його статутної діяльності
наступного нежитлового приміщення та
майна, яке знаходиться у приміщенні
(надалі іменується "приміщення").

Приміщення, що орендується, становить:
приміщення гуртожитку за АДРЕСА_1.
1-поверх; загальна площа: 17,80кв.м. (п.п.1.1.1
- 1.1.3 договору),

Відповідно до п.1.2 договору, термін
орендного користування за цим
договором визначається з 02 серпня 2013
року до 02 липня 2016 року.

Згідно п. 2.1 Договору, у 5 денний строк
після набуття чинності цим Договором
надати приміщення, що орендується,
наймачеві за актом приймання.

Дострокове розірвання цього Договору
можливе лише з ініціативи наймача,
окрім наступних випадків, коли назване
право надається і наймодавцю:
руйнування приміщення, що орендується,
або доведення його до стану, не
придатного до експлуатації (п. 5.3)..

Наймач зобов'язаний повідомити
наймодавця не пізніше за 2 тижні про
звільнення приміщення, що орендується,
й здати його за актом здавання у
справному стані (п. 3.6).

Відповідно до п. 5.4 Договору,
наймодавець у будь-якому випадку не
може достроково розірвати даний
Договір.

Цей договір набуває чинності з моменту
його підписання і діє до повного
виконання сторонами своїх зобов'язань
за цим договором (п.6.1 договору).

Пунктом 7.2 договору сторони обумовили,
що у випадку розірвання дострокового
чи припинення договору, або здійснення
перешкод наймодавцем наймачу у
користуванні майном та приміщенням
наймодавець зобов'язаний сплатити
наймачу штраф у розмірі 100000,00грн. та
відшкодувати повну вартість понесених
наймачем витрат на ремонт,
переобладнання, перепланування
приміщення та на інші поліпшення
приміщення, тощо.

Дослідивши докази наявні в матеріалах
справи, а саме: акт прийому-передачі в
оренду нежитлового приміщення від
02.08.2013р. (а.с. 9), Рівненський апеляційний
господарський суд приходить до
висновку, що на виконання умов
Договору, відповідач передав, а позивач
прийняв у користування приміщення за
адресою: АДРЕСА_1, а саме: приміщення 1-го
поверху 16-1, 16-2, з наявним у приміщенні
майном.

З матеріалів справи вбачається, що 05.08.13
р. відповідачем направлено позивачу
повідомлення про дострокове
розірвання договору оренди
нежитлового приміщення, а саме з 07.08.13 р.

Водночас, 07.08.2013р. позивачем направлено
на адресу відповідача вимогу про
сплату відповідачем на користь
позивача штраф у розмірі 100000 грн. на
підставі п.7.2 договору оренди
нежитлового приміщення №2 від 02.08.2013р.
(а.с.37).

23.08.13 р. відповідач у відповіді на
вимогу позивача, погодився з тим, що
відповідачем в односторонньому
порядку достроково розірвано договір
оренди нежитлового приміщення №2 від
02.08.2013р., та повинно бути сплачений
штраф у розмірі 100000 грн., та повідомив,
що дані кошти на підприємстві відсутні
(а.с.38).

Розірвання відповідачем в
односторонньому порядку Договору
оренди стало підставою звернення
позивача в суд з позовом про стягнення
100000 грн. штрафу на підставі п. 7.2
Договору.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач позовні вимоги визнав у
повному обсязі.

Відповідно до ч. 5 ст. 78 ГПК України, у
разі визнання відповідачем позову
господарський суд приймає рішення про
задоволення позову за умови, що дії
відповідача не суперечать
законодавству або не порушують прав і
охоронюваних законом інтересів інших
осіб.

Однак, у даному випадку судом
встановлено, що визнання відповідачем
позовних вимог, заявлених у справі,
суперечить вимогам чинного
законодавства і фактичним обставинам
справи, з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Пунктом 1 статті 283 Господарського
кодексу України передбачено, що за
договором оренди одна сторона
(орендодавець) передає другій стороні
(орендареві) за плату на певний строк у
користування майно для здійснення
господарської діяльності.

В силу дії статті 759 Цивільного кодексу
України, за договором найму (оренди)
наймодавець передає або зобов'язується
передати наймачеві майно у
користування за плату на певний строк.

Договір найму укладається на строк,
встановлений договором (ч.1 ст.763 ЦК
України).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 525 Цивільного
кодексу України).

Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу
України сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу
України зобов'язання припиняється
частково або у повному обсязі на
підставах, встановлених договором або
законом; припинення зобов'язання на
вимогу однієї із сторін допускається
лише у випадках, встановлених
договором або законом.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 188 Господарського
кодексу України зміна та розірвання
господарських договорів в
односторонньому порядку не
допускаються, якщо інше не передбачено
законом або договором; сторона
договору, яка вважає за необхідне
змінити або розірвати договір, повинна
надіслати пропозиції про це другій
стороні за договором; сторона договору,
яка одержала пропозицію про зміну чи
розірвання договору, у двадцятиденний
строк після одержання пропозиції
повідомляє другу сторону про
результати її розгляду; у разі якщо
сторони не досягли згоди щодо зміни
(розірвання) договору або у разі
неодержання відповіді у встановлений
строк з урахуванням часу поштового
обігу, заінтересована сторона має
право передати спір на вирішення суду.

Зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом (ч.1 ст. 651 Цивільного кодексу
України).

Частиною 3 ст. 291 ГК України передбачено,
що договір оренди може бути розірваний
за згодою сторін. На вимогу однієї із
сторін договір оренди може бути
достроково розірваний з підстав,
передбачених Цивільним кодексом
України для розірвання договору найму,
в порядку, встановленому статтею 188
цього Кодексу.

З аналізу ст.ст. 783, 782 ЦК України
вбачається, що даною нормою
закріплений вичерпний перелік підстав
для розірвання договору з ініціативи
наймодавця.

Відповідно до п.5.3 Договору дострокове
розірвання цього договору можливе лише
з ініціативи наймача, окрім наступних
випадків, коли назване право надається
і наймодавцю: руйнування приміщення, що
орендується, або доведення його до
стану, не придатного до експлуатації.

Згідно з п.5.4 договору, наймодавець у
будь-якому випадку не може достроково
розірвати даний договір.

Враховуючи вказане, колегія суддів
констатує, що умовами оскаржуваного
договору передбачено право
відповідача на розірвання Договору
лише у випадку руйнування приміщення,
що орендується, або доведення його до
стану, непридатного до експлуатації,
інші підстави для розірвання договору
з ініціативи відповідача, умовами
Договору не передбачені.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах
справи, апеляційний суд звертає увагу,
на відсутність в матеріалах справи
будь-яких доказів на підтвердження
руйнування орендованого приміщення
або доведення його до стану
непридатного до використання, за
наявності яких (п.5.3 договору)
наймодавець мав право розірвати даний
договір.

Крім того, в матеріалах справи
міститься повідомлення ПП "Паралель"
від 05.08.2013р. адресоване позивачу про
дострокове розірвання з 07.08.2013р. за
ініціативою відповідача договору
оренди нежитлового приміщення №2 від
02.08.2013р. (а.с.36).

Дане повідомлення підписане
представником ПП "Паралель" ОСОБА_2,
який діє на підставі довіреності від
02.08.2013р., виданої директором ПП
"Паралель" Нестерчуком І.О. на ім'я
ОСОБА_2

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи, 23.08.2013р. ПП "Паралель" було
надано відповідь на претензію позивача
від 07.08.2013р., відповідно до якої
Приватне підприємство "Паралель"
повністю визнає позовні вимоги у
зв'язку із достроковим розірванням
договору. Дана відповідь також
підписана представником ПП "Паралель"
ОСОБА_2

Дослідивши вказану довіреність,
колегія суддів констатує, що
довіреність містить вичерпний перелік
повноважень, які мав право здійснювати
ОСОБА_2 від імені ПП "Паралель", при
цьому вказана довіреність не
передбачає повноважень ОСОБА_2 на
припинення (в т.ч. розірвання) діючих
правочинів, зокрема надсилання
вищевказаного повідомлення від імені
ПП "Паралель", визнання штрафних
санкцій.

Враховуючи умови оскаржуваного
договору, повноваження представника
відповідача (ОСОБА_2), колегія суддів
констатує той факт, що ОСОБА_2 діяв поза
межами наданими йому ПП "Паралель"
повноважень, а відтак не мав жодних
правових підстав на розірвання
оскаржуваного Договору від імені ПП
"Паралель".

Крім того, колегія суддів погоджується
з висновком господарського суду першої
інстанції, щодо безпідставності
прийняття позивачем відмови
наймодавця від договору оренди
нежитлового приміщення №2 від 02.08.2013р.
та погодження дострокового розірвання
договору, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 654 ЦК України зміна і
розірвання договору вчиняється у такій
самій формі, що й договір, що змінюється
або розривається, якщо інше не
встановлено договором або законом чи
не випливає із звичаїв ділового
обороту.

У разі зміни або розірвання договору
зобов'язання змінюється або
припиняється з моменту досягнення
домовленості про зміну або розірвання
договору, якщо інше не встановлено
договором чи не обумовлено характером
його зміни.

Враховуючи наведене, апеляційний суд
констатує, що зміна або розірвання
господарського договору можуть
відбутися у момент надання згоди
стороною, що отримала таку пропозицію,
чи в момент підписання сторонами
єдиного документа або в момент
виконання вимог, які прямо вимагаються
законом.

Відповідно до п.6.4 Договору, зміни та
доповнення, додаткові угоди та додатки
до цього договору є його невід'ємною
частиною і мають юридичну силу у разі,
якщо вони викладені у письмовій формі
та підписані уповноваженими на те
представниками сторін.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах
справи, колегія суддів констатує,
відсутність будь-яких доказів на
підтвердження того, що між позивачем та
відповідачем були укладені письмові
угоди про розірвання договору оренди
від 02.08.2013р. Крім того, в матеріалах
справи відсутні докази на
підтвердження, того, що оскаржуваний
Договір був розірваний в судовому
порядку.

Щодо підписання позивачем акта від
07.08.2013р. про повернення приміщення
апеляційний суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

Загальні підстави для зміни або
розірвання договору регулюються ст..ст.
651, 652 ЦК України.

Зокрема розірвання договору
допускається лише за згодою сторін. Ст.
652 ЦК України конкретизовано обставину,
за якої може бути достроково розірвано
договір, якою є істотна зміна обставин,
якими сторони керувалися при укладенні
договору. При цьому зміна обставин є
істотною, якщо вони змінилися
настільки, що, якби сторони могли це
передбачити, вони не укладали б договір
або уклали його на інших умовах.

Сторонами не надано жодних доказів
існування істотної зміни обставини. Не
містить обґрунтування даних обставин
і повідомлення про дострокове
розірвання договору. А відтак
законодавчо обґрунтованих підстав для
дострокового розірвання договору не
доведено матеріалами справи, у зв'язку
з чим суд вважає необґрунтованою і
поведінку позивача в частині
повернення приміщення, яке є предметом
договору.

Водночас, 07.08.2013р. сторони підписали та
скріпили печатками акт повернення
нежитлового приміщення, за яким наймач
повернув, а наймодавець прийняв
нежитлове приміщення за адресою:
АДРЕСА_1, а саме: приміщення 1-го поверху
16-1, 16-2 (загальна площа 17,80к.м.), з наявним
у приміщенні майном (а.с.12).

Частиною 2 статті 795 ЦК України
передбачено, що повернення наймачем
предмета договору найму оформляється
відповідним документом (актом), який
підписується сторонами договору. З
цього моменту договір найму
припиняється.

Враховуючи вказане, колегія суддів
констатує, що договір оренди
припинився за згодою сторін 07.08.2013р..

При цьому, застереження в акті про те,
що наймач має претензії до наймодавця
щодо дострокового розірвання договору
оренди (за ініціативою наймодавця) не
спростовує факт погодження позивачем
розірвання договору, а відтак не
береться судом до уваги.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України передбачено,
що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

У відповідності до ст. 216, ч. 1 ст. 218
Господарського кодексу України
підставою господарсько-правової
відповідальності у вигляді
застосування господарських санкцій є
вчинене учасником господарських
відносин правопорушення у сфері
господарювання. Одним з видів
господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217
Господарського кодексу України, є
штрафні санкції.

Статтею 230 Господарського кодексу
України, встановлено, що штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Пунктом 7.2 договору сторони обумовили,
що у випадку розірвання дострокового
чи припинення договору, або здійснення
перешкод наймодавцем наймачу у
користуванні майном та приміщенням
наймодавець зобов'язаний сплатити
наймачу штраф у розмірі 100000,00грн. та
відшкодувати повну вартість понесених
наймачем витрат на ремонт,
переобладнання, перепланування
приміщення та на інші поліпшення
приміщення, тощо.

Враховуючи вказане, колегія суддів
констатує, що відповідальність у
вигляді сплати штрафу настає у разі
порушення боржником зобов'язання.

Водночас, враховуючи розірвання
договору оренди за взаємною згодою
сторін, апеляційний суд приходить до
висновку, про відсутність підстав
вважати, що відповідачем порушено
умови оскаржуваного договору, яке мало
б наслідком застосування до
відповідача відповідальності у
вигляді сплати встановленого
договором штрафу.

А відтак, колегія суддів погоджується з
висновком господарського суду першої
інстанції, що позовні вимоги про
стягнення з відповідача на користь
позивача 100000 грн. штрафу у зв'язку з
достроковим розірванням договору
оренди з ініціативи наймодавця
(відповідача), необґрунтовані не
підтверджені належними та допустимими
доказами, а тому задоволенню не
підлягають.

Крім того, колегія суддів не бере до
уваги доводи третьої особи, викладені у
відзиві на апеляційну скаргу на
договір оренди нежитлового приміщення
від 16.01.2013р., укладений між ПП
"Автоприват" та ФОП ОСОБА_4, оскільки
предметом договору оренди у даній
справі (договір №2 від 02.08.2013р.) є майно:
нежитлове приміщення за адресою:
АДРЕСА_1, а саме, приміщення 1-го поверху
16-1, 16-2, загальною площею17,80кв.м., а
предметом договору оренди нежитлового
приміщення від 16.01.2013р. є інше майно, а
саме: нежиле приміщення гуртожитку
розташоване у АДРЕСА_1, а саме
приміщення №12-1, 12-2, 12-3, 12-4, 12-5 загальною
площею 53,20кв.м. (а.с.128-130).

Водночас, доводи третьої особи про
недійсність оскаржуваного договору
суд оцінює критично, оскільки вказані
обставини не доведені належними та
допустимими доказами.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає посилання скаржника, викладені
в апеляційній скарзі, безпідставними,
документально необґрунтованими,
такими, що належним чином досліджені
судом першої інстанції при розгляді
спору. Відтак, скаржник, в порушення
вимог ст.ст. 33,34 ГПК України, не довів
тих обставин, на які він посилався як на
підставу для задоволення позовних
вимог.

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції повно з'ясував обставини
справи і дав їм правильну юридичну
оцінку. Порушень чи неправильного
застосування норм матеріального чи
процесуального права при розгляді
спору судом першої інстанції, судовою
колегією не встановлено, тому мотиви, з
яких подана апеляційна скарга, не
можуть бути підставою для скасування
прийнятого у справі рішення, а наведені
в ній доводи не спростовують висновків
суду.

Судові витрати зі сплати судового
збору за розгляд апеляційної скарги
покладаються на позивача згідно ст. 49
ГПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 99, 101, 103, 105 Господарського
процесуального кодексу України,
Рівненський апеляційний господарський
суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Підприємства
Житомирської Обласної ради
Українського Фонду "Реабілітація
інвалідів" "Регіональний центр
медичної, професійної та соціальної
реабілітації інвалідів" на рішення
господарського суду Житомирської
області від 05.02.14 р. у справі №
906/1810/13 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Житомирської області від 05.02.14 р. у
справі № 906/1810/13 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Справу №906/1810/13 повернути
господарському суду Житомирської
області.

Головуючий суддя
Бучинська Г.Б.

Суддя
Василишин А.Р.

Суддя
Філіпова Т.Л.