КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" червня 2014 р. Справа№ 911/4360/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Іоннікової І.А.

Мартюк А.І.

секретар: Фесенко
А.В.

за участю представників:

позивача: Горбаченко Н.А.;

відповідача: не з'явилися;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Білоцерківської
міської лікарні №2

на рішення Господарського суду
Київської області

від 13.01.2014р.

у справі №911/4360/13 ( суддя
Бабкіна В.М.)

за позовом Білоцерківської
міської лікарні №2

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Технокомплект"

про стягнення 29 671,30 грн.

ВСТАНОВИВ:

Білоцерківська міська лікарня №2 (далі
- позивач) звернулась до Господарського
суду Київської області з позовом про
стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Технокомплект" (далі
- відповідач) 29 671,30 грн. зайво отриманих
коштів за договором купівлі-продажу
транспортного засобу №20112/180 від
03.05.2012р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивач придбав у відповідача
автомобіль. Однак за результатами
ревізії фінансово-господарської
діяльності позивача, проведеної
Білоцерківською об'єднаною державною
фінансовою інспекцією, було виявлено
завищення вартості проданого
відповідачем автомобіля та його
недоукомплектованість на загальну
суму 29 671,30 грн.

Відповідач проти позову заперечував,
наголошуючи на безпідставності та
недоведеності позовних вимог. При
цьому, відповідач зазначав наступне:

- укладаючи договір, сторони погодили
всі його істотні умови, зокрема, ціну
договору;

- сторони повністю виконали свої
договірні зобов'язання і жодних
претензій щодо виконання договору не
було;

- укладений між сторонами договір є
чинним і правові підстави для
повернення грошових коштів відсутні.

Рішенням Господарського суду
Київської області від 13.01.2014р. у справі
№911/4360/13 у позові було відмовлено
повністю.

Не погоджуючись із винесеним рішенням
суду, позивач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить суд
скасувати рішення Господарського суду
Київської області від 13.01.2014р. у справі
№911/4360/13 та прийняти нове рішення, яким
позовні вимоги задовольнити.

Вимоги та доводи апеляційної скарги
мотивовані тим, що місцевим
господарським судом було неповно
з'ясовано обставини, які мають значення
для справи, а також невірно застосовано
норми матеріального і процесуального
права. Загалом, доводи апеляційної
скарги ідентичні тим, які наводились
позивачем під час розгляду справи
місцевим господарським судом.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 03.06.2014р.
апеляційну скаргу було прийнято до
провадження та призначено до розгляду
в судовому засіданні на 19.06.2014р.

17.06.2014р. через Відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду від відповідача
надійшов відзив на апеляційну скаргу, в
якому він наголошував на
безпідставності та недоведеності
доводів, викладених у скарзі, просив
суд залишити апеляційну скаргу без
задоволення.

Розпорядженням Секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 18.06.2014р. було
змінено склад колегії суддів та
передано справу для здійснення
апеляційного провадження колегії у
складі головуючого судді Зубець Л.П.,
суддів Іоннікової І.А., Мартюк А.І.

В судовому засіданні 19.06.2014р.
представник позивача підтримав
апеляційну скаргу з викладених у ній
підстав, просив суд скаргу
задовольнити, рішення Господарського
суду Київської області від 13.01.2014р. у
справі №911/4360/13 скасувати та прийняти
нове рішення, яким позовні вимоги
задовольнити.

Представник відповідача у судове
засідання 19.06.2014р. не з'явився, про
поважність причин нез'явлення суд не
повідомив, будь-яких заяв або клопотань
з цього приводу до суду не надходило.

Оскільки явка представників сторін у
судове засідання не була визнана судом
обов'язковою, а також зважаючи на
наявні в матеріалах справи докази
належного повідомлення представників
сторін про місце, дату та час судового
розгляду, колегія суддів визнала за
можливе розглядати справу у
відсутності представника відповідача
за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 19.06.2014р. було
оголошено вступну та резолютивну
частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши докази,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія встановила
наступне.

03.05.2012р. між позивачем, як покупцем, та
відповідачем, як продавцем, було
укладено договір купівлі-продажу
транспортного засобу №20112/180 (далі -
Договір), за умовами якого (п.п.1.1, 1.2, 2.1)
якого продавець зобов'язується
продати, а покупець зобов'язується
купити та оплатити вартість
транспортного засобу (далі - товар).
Право власності продавця на товар
підтверджується накладною про
відвантаження транспортного засобу.
Продавець продає, а покупець купує
наступний товар: марка базового
автомобіля - ВАЗ-21140; тип транспортного
засобу - легковий санітарний
автомобіль (медична допомога, модель
ТК-V-21140МД). Комплектація товару та
додаткові опції зазначені у
специфікації №1 (додаток №1 до
Договору); рік випуску - 2012р. (том справи
- 1, аркуш справи - 9).

Суму Договору та порядок оплати
сторони погодили в розділі 3 Договору,
згідно з п.п.3.1, 3.2 якого вартість
транспортного засобу становить 99 980,00
грн., в т.ч. ПДВ (20%) - 16 663,33 грн. Всі
платежі за товар здійснюються в
національній валюті України у
безготівковій формі шляхом
перерахування на поточний рахунок
продавця за фактом постачання товару
на протязі 5 банківських днів.

На виконання умов Договору відповідач
передав, а позивач прийняв автомобіль
медичної допомоги ТК-V-21140МД на шасі
ВАЗ-21140, про що сторонами було складено
та підписано накладну №40 від 11.05.2012р. на
суму 99 980,00 грн. (том справи - 1, аркуш
справи - 10).

Позивач перерахував відповідачу
вартість придбаного автомобілю,
сплативши 99 980,00 грн. згідно з платіжним
дорученням №1 від 15.05.2012р. (том справи - 1,
аркуш справи - 12).

Окрім того, 29.05.2012р. між сторонами було
складено та підписано Акт
приймання-передачі транспортного
засобу серії НДЦ №727291 (том справи - 1,
аркуш справи - 14).

У травні 2013 року Білоцерківською
об'єднаною державною фінансовою
інспекцією було проведено планову
ревізію фінансово-господарської
діяльності позивача за період з 01.07.2009р.
до 01.04.2013р., про що складено акт №11-31/8
від 23.05.2013р. (том справи - 1, аркуші
справи - 28-31).

В ході ревізії було встановлено, що
транспортний засіб - спецавтомобіль
медичної допомоги ТК-V-21140 на шасі
ВАЗ-21140, загальною вартістю 99 980,00 грн.
було закуплено згідно договору
купівлі-продажу транспортного засобу
№20112/180 від 03.05.2012р. Згідно зі
специфікацією до вказаного Договору
продавець (відповідач) здійснює роботи
по встановленню додаткових опцій в
автомобілі: установку газо-балонного
обладнання (4 покоління, тороїдальний
балон на місце запасного колеса),
роботи по антикорозійній обробці,
встановлення бризговиків, здійснення
захисту двигуна.

Білоцерківська об'єднана державна
фінансова інспекція направила запит до
Автосервісної філії "Сфера-Авто" з
метою з'ясування середніх цін
реалізації на автомобіль Lada 21144 (за
травень 2012 року) та технічних
характеристик, технічних складових та
укомплектованості базової моделі
вказаного автомобіля.

Відповідно до отриманого від
Автосервісної філії "Сфера-Авто" листа
№76 від 22.04.2013р. станом на травень 2012
року вартість автомобіля Lada 21140
становила від 62 700,00 грн. до 64 800,00 грн. в
залежності від комплектації. До
калькуляції на виготовлення
автомобіля ТК-V-21140 МД відповідачем були
безпідставно включені матеріали
(комплектуючі), які входять до базової
(заводської) моделі даного автомобіля,
вартість яких становить 5 423,84 грн.

Водночас Києво-Святошинською
об'єднаною державною фінансовою
інспекцією було проведено зустрічну
звірку документального підтвердження
виду, обсягу, повноти і достовірності
операцій та розрахунків відповідача з
позивачем за період з 01.01.2012р. по 01.02.2013р.
(том справи - 1, аркуші справи - 20-21), за
результатами якої встановлено, що
базовий автомобіль Lada 21140 № кузова 509873,
№ двигуна 566044 було придбано
відповідачем у березні 2012 року у
Приватного акціонерного товариства
"Торговий Дім "УКРАВТОЗАЗ" вартістю 62
596,80 грн. Згідно з наданою на зустрічну
перевірку калькуляцією на
виготовлення автомобіля ТК-V-21140 на шасі
ВАЗ-21140 собівартість виготовлення
автомобіля становить 81 061,24 грн. без ПДВ.
При порівнянні вартості автомобіля
ТК-V-21140 МД, зазначеного в накладній №40
від 11.05.2012р. (83 316,67 грн. без ПДВ) з
вартістю автомобіля, визначеною
калькуляцією (81 061,23 грн. без ПДВ)
встановлено, що зазначена в накладній
вартість автомобіля завищена на 2 706,51
грн. Також встановлено відсутність в
автомобілі наступних матеріалів та
комплектуючих: контейнера для
медикаментів, сумки лікаря, медичного
ящика-укладки, полиці медичної в зборі,
кронштейну для полиці, наклейки "Швидка
медична допомога", лінолеуму ПВХ,
лампочки, профілю НТ-9, рукаву
резинового напору, САП (технічного
гучномовця), шкірзамінника, труби 60x40x2,
вогнегасника, люка автомобільного,
автомобільного зарядного пристрою,
кисневої подушки на суму 21540,96 грн. Під
час обстеження спецавтомобіля
медичної допомоги було встановлено, що
до калькуляції на виготовлення
автомобіля окремими позиціями було
включено сам автомобіль та такі
матеріали (комплектуючі), як
акумулятор, прикурювач, домкрат
автомобільний, антифриз, гальмівна
рідина, підшипник первинного вала КПП,
головний циліндр щеплення, акумулятор
холоду, олива, вакуумний підсилювач
гальмівний, плафон салону, сидіння
вінілкожа, шина автомобільна, які
входять до базової (заводської) моделі
даного автомобіля. Таким чином,
відповідачем безпідставно включені до
калькуляції матеріали загальною
вартістю 5 230,40 грн.

Згідно з висновком ревізії
Білоцерківської об'єднаної державної
фінансової інспекції, в порушення п.1
ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський
облік і фінансову звітність в Україні",
до калькуляції на виготовлення
автомобіля ТК-V-21140 на шасі ВАЗ-21140,
накладної та акту приймання-передачі
автомобіля внесено дані про
доукомплектацію автомобіля, не
підтверджені результатами обстеження
автомобіля, а також, які не входять до
комплектації базової моделі
автомобіля, що призвело до завищення
вартості спецавтомобіля медичної
допомоги ТК-V-21140 на шасі ВАЗ-21140 на
загальну суму 26 964,80 грн. Внаслідок
оплати позивачем вартості отриманого
автомобіля в повному обсязі, вище
зазначені порушення призвели до
збитків, завданих позивачу на суму 29
671,30 грн., з яких - 2 706,51 грн. -
завищена вартість автомобіля, 21 540,96
грн. - відсутність в автомобілі
матеріалів та комплектуючих, 5 423,84 грн. -
безпідставно включені матеріали.

Білоцерківська об'єднана державна
фінансова інспекція направила
позивачу лист №11-16М009 від 01.07.2013р. (том
справи - 1, аркуш справи - 27), в якому
повідомила про необхідність усунення
порушень законодавства, виявлених
ревізією, та повернути зайво отримані
кошти внаслідок незабезпечення
виконання умов договору щодо
встановлення додаткових
опцій (проведення доукомплектації
автомобіля) на загальну суму 29 671,30 грн.

Позивач звернувся до відповідача з
претензією №2 від 09.08.2013р. (том справи - 1,
аркуш справи - 15), в якій вимагав
відшкодувати зайво отримані кошти
внаслідок незабезпечення виконання
умов договору щодо встановлення
додаткових опцій (проведення
доукомплектації автомобіля) на суму 29
671,30 грн.

Однак звернення позивача було залишено
відповідачем без реагування.

Зважаючи на відмову відповідача в
добровільному порядку відшкодувати
зайво отримані кошти, позивач
звернувся за захистом своїх прав та
інтересів до Господарського суду
Київської області.

Місцевий господарський суд повністю
відмовив в позові, визнавши позовні
вимоги необґрунтованими та
документально непідтвердженими.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції,
вважає їх такими, що відповідають
фактичним обставинам справи, з
наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 15 Цивільного
кодексу України кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання.

Стаття 16 Цивільного кодексу України
визначає, що кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

Згідно зі ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Згідно з п.8 ч.2 ст. 16 Цивільного кодексу
України способами захисту цивільних
прав та інтересів може бути
відшкодування збитків та інші способи
відшкодування майнової шкоди.

В ст. 22 Цивільного кодексу України
визначено, що особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування. Збитками є: втрати, яких
особа зазнала у зв'язку зі знищенням
або пошкодженням речі, а також витрати,
які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного права
(реальні збитки); доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода). Збитки
відшкодовуються у повному обсязі, якщо
договором або законом не передбачено
відшкодування у меншому або більшому
розмірі.

Загальні підстави відповідальності за
завдану майнову шкоду наведені в ст. 1166
Цивільного кодексу України, згідно з
частиною 1 якої майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, для визначення підстав
застосування такої міри
відповідальності, як відшкодування
шкоди, необхідно з'ясувати наявність
всіх елементів складу цивільного
правопорушення: протиправної
поведінки, розміру шкоди, причинного
зв'язку між протиправною поведінкою і
шкодою, вини відповідача. При цьому
обов'язок доведення факту протиправної
поведінки, розміру завданої шкоди та
прямого причинного зв'язку між
порушенням зобов'язання і шкодою
покладено на позивача.

Згідно зі ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

В обґрунтування своїх вимог, позивач
посилався на Акт планової ревізії
фінансово-господарської діяльності
позивача №11-31/8 від 23.05.2013р., складений
Білоцерківською об'єднаною державною
фінансовою інспекцією, та ст. ст. 224, 226
Господарського кодексу України.

Згідно зі ст. 224 Господарського кодексу
України учасник господарських
відносин, який порушив господарське
зобов'язання або установлені вимоги
щодо здійснення господарської
діяльності, повинен відшкодувати
завдані цим збитки суб'єкту, права або
законні інтереси якого порушено.

В ст. 226 Господарського кодексу України
передбачено, що учасник господарських
відносин, який вчинив господарське
правопорушення, зобов'язаний
відшкодувати на вимогу суб'єкту
завдані збитки у добровільному порядку
в повному обсязі.

Окрім того, відповідно до ст. 623
Цивільного кодексу України боржник,
який порушив зобов'язання, має
відшкодувати кредиторові завдані цим
збитки.

Як уже зазначалось вище, між сторонами
було укладено Договір купівлі-продажу
№20112/180 від 03.05.2012р.

Згідно з положеннями ст. ст. 626-628
Цивільного кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Відповідно до статті 6 цього
Кодексу сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості. Зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Тобто, укладаючи Договір, позивач та
відповідач на власний розсуд погодили
умови цього договору, зокрема, його
ціну.

Спірний Договір не був визнаний
недійсним у встановленому
законодавством порядку і на даний час є
чинним.

Зібрані у справі матеріали свідчать
про те, що сторони виконали взяті на
себе зобов'язання за Договором у травні
2012 року, будь-яких претензій з приводу
якості, комплектності, строків
передачі автомобіля або його оплати не
надходило.

Єдиною підставою для відшкодування
відповідачем 29 671,30 грн. зайво отриманих
коштів є Акт ревізії позивача, яка
проводилась через рік після укладання
та виконання сторонами спірного
Договору.

По суті заявлених вимог, позивач
просить стягнути з відповідача збитки,
а тому, як уже зазначалось вище, в
даному випадку підлягає доведенню
наявність протиправної поведінки,
розміру збитків, причинного зв'язку між
протиправною поведінкою і збитками,
вину відповідача.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

З вищенаведеного слідує, що закон
встановлює рівні можливості сторін і
гарантує їм право на захист своїх
інтересів. Принцип рівності учасників
судового процесу перед законом і судом
є важливим засобом захисту їх прав і
законних інтересів, що унеможливлює
ущемлення будь-чиїх процесуальних
прав. Це дає змогу сторонам вчиняти
передбачені законодавством
процесуальні дії, реалізовувати надані
їм законом права і виконувати
покладені на них обов'язки. Особи, які
беруть участь у справі, вправі вільно
розпоряджатися своїми матеріальними і
процесуальними правами, в тому числі
подавати докази на підтвердження
обставин, на які вони посилаються.

За результатами перегляду справи
апеляційним господарським судом не
було встановлено повний склад
правопорушення, з яким законодавство
пов'язує відшкодування збитків,
зокрема, протиправної поведінки та
вини відповідача, а відсутність хоча б
одного з елементів складу
правопорушення виключає
відповідальність особи (в даному
випадку - відповідача).

Згідно зі ст. ст. 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Позивачем не надано ані місцевому
господарському суду, ані суду
апеляційної інстанції належних та
допустимих доказів на підтвердження
правомірності заявлених ним вимог.
Зокрема, позивач не довів, чим саме і
яким чином відповідач порушив його
права та охоронювані законом інтереси
внаслідок укладання та виконання
сторонами умов Договору №20112/180 від
03.05.2012р.

У відповідності до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковим.

З урахуванням вищевикладених обставин
справи в їх сукупності, колегія суддів
дійшла висновку про те, що рішення суду
першої інстанції прийнято з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, а також з повним
і всебічним з'ясуванням обставин, які
мають значення для справи, тоді як
доводи апеляційної скарги не знайшли
свого підтвердження під час розгляду
даної справи, у зв'язку з чим підстави
для задоволення апеляційної скарги
відсутні.

У зв'язку з відмовою в задоволенні
апеляційної скарги, відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, судові витрати за її подання
покладаються на позивача (апелянта).

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.
4-2, 4-3, 32-34, 43, 49, 75, 99, 101-105 Господарського
процесуального кодексу України,
Київський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Білоцерківської
міської лікарні №2 залишити без
задоволення, а рішення Господарського
суду Київської області від 13.01.2014р. у
справі №911/4360/13 - без змін.

2. Матеріали справи №911/4360/13 повернути
до Господарського суду Київської
області.

3. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
суду касаційної інстанції у
встановленому законом порядку та
строки.

Головуючий суддя
Л.П. Зубець

Судді
І.А. Іоннікова

А.І. Мартюк