ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23.06.2014
Справа № 905/2722/14

Господарський суд Донецької області у
складі головуючого судді Осадчої А.М.,
за участю секретаря судового засідання
Мітронової А.Р., розглянув у відкритому
судовому засіданні у приміщенні суду
матеріали справи

за позовом: Публічного акціонерного
товариства «Концерн Стирол» м.Горлівка
Донецької області

до відповідача: Державного
підприємства «Центр державного
земельного кадастру» м.Київ в особі
Донецької регіональної філії
Державного підприємства «Центр
державного земельного кадастру»
м.Донецьк

про зобов'язання вчинити певні дії,

за участю представників сторін:

від позивача: Овчаров С.П. за
довіреністю №103 від 25.07.2013р.,

від відповідача: Подобєда А.М. за
довіреністю №56 від 21.01.2014р.

у судовому засіданні 12.06.2014 року
оголошувалась перерва до 23.06.2014 року

СУТЬ СПРАВИ:

22.04.2014 року Публічне акціонерне
товариство «Концерн Стирол» (далі - ПАТ
«Концерн Стирол») звернулось до
господарського суду Донецької області
з позовом до відповідача, Державного
підприємства «Центр державного
земельного кадастру» в особі Донецької
регіональної філії Державного
підприємства «Центр державного
земельного кадастру» (далі - ДП «Центр
державного земельного кадастру») з
вимогами про зобов'язання відповідача
розірвати договір про надання послуг з
ведення Державного реєстру землі
№05.06.003175 від 18.10.2010 року шляхом
підписання додаткової угоди б/н від
02.12.2013 року

В обґрунтування заявлених позовних
вимог позивач посилається на суттєві
зміни обставин, якими сторони
керувались при укладанні договору, а
саме, внесення змін до законодавчих
актів України, внаслідок чого
повноваження відповідача передані
іншим державним органам, у зв'язку з
чим, відповідач не виконав свої
зобов'язання за договором №05.06.003175 від
18.10.2010 року на суму 18498,00грн.,
відповідачу надіслано проект
додаткової угоди про розірвання
вказаного договору, однак, результати
розгляду проекту позивачу не
повідомлені, що стало підставою для
звернення до суду із даним позовом.

Ухвалою від 23.04.2014 року господарським
судом Донецької області позовна заява
ПАТ «Концерн Стирол» прийнята до
розгляду, порушено провадження у
справі №905/2722/14.

На підтвердження зазначених у позові
обставин позивач надав суду належним
чином засвідчені копії: договору про
надання послуг з ведення Державного
реєстру землі №05.06.003175 від 18.10.2010 року,
проекту додаткової угоди від 02.12.2013
року до договору, рахунку-фактури
№05.06.003175 від 18.10.2010 року, платіжного
доручення №8200 від 26.11.2010 року, акту
наданих послуг №05.06.003175 від 30.12.2010 року,
акту звірки станом на 20.04.2013 року,
договору №3/1584 від 17.05.2011 року, акту
прийому-передачі виконаних робіт від
03.06.2011 року, договору оренди землі від
24.03.2011 року.

Нормативно свої вимоги позивач
обґрунтовує ст.652 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України), статтями 181,
188, 193 Господарського кодексу України
(далі - ГК України).

Відповідач у відзиві на позовну заяву
заперечив проти заявлених позовних
вимог, посилаючись на те, що він не
вважає за необхідне змінювати чи
розривати спірний договір з ПАТ
«Концерн Стирол», позовні вимоги про
спонукання до укладання додаткової
угоди, на його думку, є некоректними,
незаконними та такими, що суперечать
законодавству України та загальним
засадам цивільного законодавства, що
відображені в п.3 ЦК України, зокрема,
принцип свободи договору.

Окрім того, відповідач зазначив, що
позивачем порушено строк позовної
давності, оскільки зміни до
законодавства набрали законної сили
01.01.2014 року, з моменту зміни істотних
обставин, про що позивач повинен був
дізнатись, та до моменту подання позову
сплинуло більше ніж три роки.

Позивач у письмових поясненнях від
28.05.2014року не погодився з позицією
відповідача щодо спливу строку
позовної давності, зазначивши про
переривання строку позовної давності
шляхом підписання сторонами 23.04.2013 року
акту звірки взаємних розрахунків.

У судовому засіданні 23.06.2014 року
представник позивача підтримав
заявлені позовні вимоги, посилаючись
на обставини викладені в позовній
заяві.

Представник відповідача у судовому
засіданні 23.06.2014 року позовні вимоги не
визнав, посилаючись на обставини
викладені у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до положень статті 811
ГПК України судом складено протокол,
який долучено до матеріалів справи. З
клопотаннями щодо фіксування судового
процесу за допомогою технічних засобів
сторони до суду не зверталися.

Вислухавши пояснення представників
сторін, які з'явилися у судове
засідання, дослідивши представлені
сторонами в порядку статті 43 ГПК
України докази, вивчивши матеріали
справи, суд у межах заявлених позовних
вимог встановив наступне.

18.10.2010 року між ДП «Центр
державного земельного кадастру»
(виконавець) та ПАТ «Концерн»
(замовник) укладено договір №05.06.003175, за
умовами якого виконавець зобов'язався
надати, а замовник - оплатити та
прийняти наступні платні послуги з
ведення державного реєстру земель щодо
об'єкта, зазначеного в даному пункті,
вартість яких складає:

реєстрація державних актів, договорів
оренди - 25,00грн.,

унесення відомостей до поземельної
книги - 15390,00грн.,

унесення записів до бази даних АС ДЗК -
30780,00грн.,

перевірка та обробка
земельно-кадастрової інформації на
магнітних носіях - 12825,00грн. Всього з ПДВ
- 70824,00грн..

Об'єкт: обслуговування
поверхового газопроводу (1.10.5),
знаходиться за адресою: від
промплощадки до ГРС-3 у Калінінському
районі м.Горлівки (п.1.1 договору).

Договір підписано уповноваженими
представниками сторін з прикладанням
печаток підприємств, без складання
протоколу розбіжностей.

Договір набуває чинності з дати його
підписання сторонами та діє до повного
виконання сторонами своїх зобов'язань
(п.2.1 договору).

Згідно з п.1.2 договору сторони
домовились, що замовник здійснює
оплату послуг, зазначених в п.п.1.1
договору на умовах 100% попередньої
оплати на підставі виставленого
виконавцем рахунку-фактури.

За п.1.3 договору виконавець
зобов'язався надати послуги, зазначені
п в.1.1 договору до 31.12.2010 року з дати
отримання виконавцем оплати послуг
згідно з п.1.2 договору.

Сторони складають акти наданих послуг
по кожному з видів наданих послуг,
зазначених в п.1.1 договору (п.3.1
договору).

У п.3.2 договору сторони зазначили, що
послуги вважається наданими з дати
підписання сторонами акта наданих
послуг.

Відповідно до платіжного доручення
№8200 від 26.11.2010 року позивач перерахував
на користь позивача передплату у
розмірі 70824,00грн.

30.12.2010 року на виконання договору між
сторонами підписано акт наданих послуг
№05.06.003175 на суму 52326,00грн.

Акт підписано уповноваженими
представниками сторін за відсутності
заперечень стосовно обсягу виконаних
робіт або їх якості, скріплено
печатками підприємств.

Акт містить посилання на спірний
договір, що беззаперечно свідчить про
виконання робіт, зазначених в акті на
підставі вказаного договору.

На суму передплати у розмірі 18498,00грн.
послуги за договором не надані, що
підтверджується підписаним між
сторонами актом звірки взаємних
розрахунків станом на 20.04.2013 року.
Відповідач даний факт не оспорює.

Звертаючись до суду з даним позовом,
позивач зазначив, що зобов'язання за
договором не виконані відповідачем
належним чином у зв'язку із внесенням
змін до законодавчих актів України, в
результаті чого повноваження
відповідача щодо ведення поземельної
книги та реєстрації земельних ділянок
передані іншим державним органам.

Позивач та відповідач погодились, що
внесення змін до законодавства є
суттєвою зміною обставин, якими
сторони керувалися при укладенні
договору №05.06.003175 від 18.10.2010 року, що
перешкоджає виконанню названого
договору.

З огляду на вказані обставини, позивач
направив відповідачу проект
додаткової угоди від 02.12.2013 року про
розірвання договору №05.06.003175 від 18.10.2010
року з наступними умовами:

« 1. Сторони за договором керуючись ст.652
Цивільного кодексу України дійшли
згоди розірвати договір у зв'язку з
істотною зміною обставин, якими
сторони керувались при укладанні
договору.

2. Виконавець після підписання цієї
додаткової угоди зобов'язаний
повернути замовнику грошову кошти, які
складають різницю між сплаченими
замовником грошовими коштами та
вартістю наданих виконавцем послуг.

3. Грошова сума к поверненню 18 498,00грн.

4. Додаткова угода укладена в двох
примірниках по одному для кожної із
сторін».

Проект додаткової угоди отриманий
відповідачем 23.12.2013 року, що
підтверджується копією повідомлення
про вручення поштового відправлення
уповноваженому представнику
відповідача.

Проте, відповідач не повідомив
позивача про результати розгляду
вказаного проекту, у зв'язку з чим,
позивач звернувся до суду з даним
позовом.

Оцінивши докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом, суд дійшов висновку,
що позовні вимоги не підлягають
задоволенню з огляду на наступне.

Статтею 188 ГК України встановлено, що
зміна та розірвання господарських
договорів в односторонньому порядку
не допускаються, якщо інше не
передбачено законом або договором.

Сторона договору, яка вважає за
необхідне змінити або розірвати
договір, повинна надіслати пропозиції
про це другій стороні за договором.

Сторона договору, яка одержала
пропозицію про зміну чи розірвання
договору, у двадцятиденний строк після
одержання пропозиції повідомляє
другу сторону про результати її
розгляду.

У разі якщо сторони не досягли
згоди щодо зміни (розірвання) договору
або у разі неодержання відповіді
у встановлений строк з
урахуванням часу поштового
обігу, заінтересована сторона має
право передати спір на вирішення суду.

Якщо судовим рішенням договір змінено
або розірвано, договір вважається
зміненим або розірваним з дня набрання
чинності даним рішенням, якщо іншого
строку набрання чинності не
встановлено за рішенням суду.

Нормами частини 1 статті 652 ЦК України
передбачена можливість розірвання
договору за згодою сторін у разі
істотної зміни обставин, якими сторони
керувалися при укладенні договору,
якщо інше не встановлено договором або
не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони
змінилися настільки, що, якби сторони
могли це передбачити, вони не уклали б
договір або уклали б його на інших
умовах.

В той же час, якщо сторони не досягли
згоди щодо приведення договору у
відповідність з обставинами, які
істотно змінились, або щодо його
розірвання, частина друга статті 652 ЦК
України надає можливість розірвати
договір за рішенням суду на вимогу
заінтересованої сторони за наявності
одночасно умов, передбачених
диспозиціями названої статті.

Так, в даному випадку, враховуючи той
факт, що відповідач не погодився
розірвати договір №05.06.003175 від 18.10.2010
року у добровільному порядку шляхом
укладення додаткової угоди, позивач
міг звернутись до суду з вимогами про
розірвання вказаного договору за
рішенням суду. Натомість, як вбачається
з позовної заяви, позивач просить суд
зобов'язати відповідача розірвати
договір шляхом підписання додаткової
угоди.

Тобто, суть спору полягає у спонуканні
відповідача до підписання додаткової
угоди в редакції, що пропонується
позивачем.

Враховуючи аналіз правовідносин, які
склалися між сторонами та зазначені
норми діючого законодавства, суд
дійшов висновку, що позивачем невірно
обраний спосіб захисту.

За змістом ч.1 ст.187 ГК України суд
управнений приймати рішення про
укладання договору лише у разі, коли це
стосується договорів, що укладаються
за державним замовленням, або
договорів, укладання яких є
обов'язковим на підставі закону та в
інших випадках, встановлених законом.

Згадане положення у повній мірі
кореспондується із принципом свободи
договору, закріпленим п.3 ст.3, ст.627 ЦК
України та ч.2 ст.67 ГК України, який
полягає у існуванні вільного вибору
сторони, предмету договору та
визначені умов договору.

Суд звертає увагу на те, що згідно ч.1
ст.19 Конституції України правовий
порядок в Україні ґрунтується на
засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством. Частини 1 і
2 ст.14 ЦК України безпосередньо
вказують на розповсюдження цього
принципу і до виконання цивільних
обов'язків. Отже, оскільки укладання
додаткової угоди до договору не є
обов'язковим для відповідача в силу
закону, і саме сторони такого договору
мають за взаємною згодою визначати
необхідність укладання додаткової
угоди та її умови, остільки відповідач
не може бути примушений до укладання
такої додаткової угоди до договору у
судовому порядку. Суд також не
наділений повноваженнями замість
сторін визначати умови додаткової
угоди до договору, укладання якої є
правом сторін.

Водночас, відсутність встановленого
законодавством або іншими правовими
підставами, передбаченими ст.11 ЦК
України та ст.174 ГК України, обов'язку у
відповідача перед позивачем укласти
додаткову угоду до договору,
унеможливлює існування і
кореспондуючого такому обв'язку права
позивача вимагати укладання
додаткової угоди, що зумовлює висновок
і про об'єктивну відсутність порушення
такого відсутнього права. Між тим, за
змістом ст.1 Господарського
процесуального кодексу України та
ст.ст. 15, 16 ЦК України наявність
порушення (невизнання або оспорювання)
суб'єктивного права (інтересу) є
обов'язковою умовою для застосування
будь-якого способу судового захисту.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України суд,
як орган державної влади, здійснюючи
свої повноваження із застосування
заходів судового захисту, зобов'язаний
діяти у цілковитій відповідності до
вимог Конституції та законів України.

Враховуючи наведене, суд не вбачає
підстав для задоволення заявлених
позовних вимог.

Окрім того, суд зазначає, що позивачем
некоректно викладені позовні вимоги,
оскільки законодавчо передбачено, що
договір може бути розірваний за
рішенням суду, а не одноособово
відповідачем. Більш того, фактично
відсутній механізм виконання рішення
суду щодо зобов'язання особи вчинити
дії з підписання договору.

Викладене свідчить про те, що обраний
позивачем спосіб захисту не приведе до
відновлення порушених прав.

Відтак, у зв'язку із юридичною
неспроможністю заявлених вимог, суд
відмовляє в позові.

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

За змістом частини першої статті 261 ЦК
України позовна давність
застосовується лише за наявності
порушення права особи.

Заява відповідача щодо застосування
позовної давності по даній справі не
підлягає задоволенню, оскільки судом
не встановлено порушення прав позивача
з боку відповідача за мотивами
викладеними у даному рішенні.

У відповідності до ст.49 ГПК України
судовий збір покладається у спорах, що
виникають при виконанні договорів, на
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

На підставі вищенаведеного, керуючись
ст.19 Конституції України, ст.ст.11, 14, 15, 16,
256, 261, 627, 652 Цивільного кодексу України;
ст.ст.174, 187, 188 Господарського кодексу
України, ст.ст. 4-2, 4-3, 22, 43, 44, 49, 82-85, 115, 116
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
«Концерн Стирол» м.Горлівка Донецької
області до Державного підприємства
«Центр державного земельного
кадастру» м.Київ в особі Донецької
регіональної філії Державного
підприємства «Центр державного
земельного кадастру» м.Донецьк про
зобов'язання відповідача розірвати
договір про надання послуг з ведення
Державного реєстру землі №05.06.003175 від
18.10.2010 року шляхом підписання
додаткової угоди б/н від 02.12.2013 року.

Рішення господарського суду може бути
оскаржене до Донецького апеляційного
господарського суду протягом десяти
днів. У разі якщо в судовому засіданні
було оголошено лише вступну та
резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

У судовому засіданні 23.06.2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення суду.

Повний текст рішення суду
складено 26.06.2014 року.

Суддя
А.М. Осадча