КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2014 р. Справа№ 910/3456/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Рудченка С.Г.

суддів: Агрикової О.В.

Чорногуза М.Г.

при секретарі судового засідання
Степанці О.В.,

від позивача - Тулба К.Г., від
відповідача - не з'явились,

розглянувши апеляційну скаргу

приватного акціонерного товариства
«Український страховий дім»

на рішення господарського суду міста
Києва від 25.03.2014 року

у справі №910/3456/14 (суддя Сівакова В.В.)

за позовом приватного акціонерного
товариства

«Страхова компанія «Інгосстрах», м.
Дніпропетровськ,

до приватного акціонерного товариства

«Український страховий дім», м. Київ,

про стягнення 41000,00 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2014 року ПАТ «Страхова
компанія «Інгосстрах» (далі - позивач)
подало до господарського суду міста
Києва позов до ПАТ «Український
страховий дім» (далі - відповідач) про
стягнення 41000,00 грн. виплаченого
страхового відшкодування. В
обґрунтування своїх вимог позивач
посилався на те, що відповідач в силу
вимог ст. 27 Закону України «Про
страхування» та ст. 993 ЦК України
зобов'язаний відшкодувати йому 41000,00
грн. витрат, пов'язаних зі сплатою
страхового відшкодування.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 25.03.2014 року у справі №910/3456/14
позов задоволено повністю. Присуджено
до стягнення з ПАТ «Український
страховий дім» на користь ПАТ
«Страхова компанія «Інгосстрах» 41000,00
грн. страхового відшкодування, 1827,00 грн.
витрат по сплаті судового збору. При
прийнятті оскаржуваного рішення
місцевий господарський суд дійшов до
висновку про обґрунтованість вимог
позивача про стягнення з відповідача
41000,00 грн. виплаченого страхового
відшкодування.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
ПАТ «Український страховий дім» подало
до Київського апеляційного
господарського суду скаргу, в якій
просить скасувати рішення
господарського суду міста Києва від
25.03.2014 року у справі №910/3456/14 та прийняти
нове рішення, яким в позові відмовити
повністю. В обґрунтування вимог
апеляційної скарги відповідач
посилається на рецензію №34/03/14 від
24.03.2014 року на висновок №483/12-05 від 15.05.2012
року автотоварознавчого дослідження
спеціаліста, згідно якої вказаний
висновок не повною мірою відповідає
вимогам нормативно-правових актів з
оцінки майна і має значні недоліки, що
вплинули на достовірність оцінки, але
може використовуватися з метою,
визначеною у звіті, після виправлення
недоліків, а тому, на думку відповідача,
цей висновок не є належним доказом у
справі.

Позивач не скористався своїм правом
згідно ч. 1 ст. 96 ГПК України та не надав
суду відзив на апеляційну скаргу, що,
згідно ч. 2 ст. 96 ГПК України, не
перешкоджає перегляду рішення
місцевого господарського суду.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 22.04.2014 року у
справі №910/3456/14 апеляційну скаргу ПАТ
«Український страховий дім» на рішення
господарського суду міста Києва від
25.03.2014 року у справі №910/3456/14 прийнято до
провадження, розгляд справи
призначений на 21.05.2014 року.

В судовому засіданні 21.05.2014 року
оголошено перерву до 18.06.2014 року.

В судовому засіданні 18.06.2014 року
представник позивача заперечила проти
задоволення вимог апеляційної скарги,
просила спірне рішення суду залишити в
силі. В судове засідання 18.06.2014 року
представники відповідача не з'явились,
відповідач про причини неявки суд не
повідомив, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином. Приймаючи до уваги обізнаність
відповідача про дату, час та місце
розгляду справи, колегія суддів,
враховуючи положення ст. 102 ГПК України,
дійшла до висновку про можливість
розгляду справи за відсутності
представників відповідача.

Колегія суддів, беручи до уваги межі
перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при прийнятті оскаржуваного
рішення, дійшла до висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а оскаржуване рішення
місцевого господарського суду не
підлягає зміні або скасуванню з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, 10.11.2011 року між ПАТ «Страхова
компанія «Інгосстрах» (страховик) та
ОСОБА_3 (страхувальник) було укладено
договору добровільного страхування
наземного транспорту №ІN88CDS119693 (далі -
договір, а.с. 12-14), предметом якого є
майнові інтереси страхувальника,
пов'язані із володінням, користуванням
і розпорядженням автомобілем Chevrolet Aveo,
р.н. НОМЕР_1.

29.04.2012 року о 20 год. 15 хв. на 121 км + 250 м
автодороги
Слав'янськ-Донецьк-Маріуполь трапилась
дорожньо-транспортна пригода (далі -
ДТП) за участю автомобіля Volkswagen Bora, р.н.
НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, та
автомобіля Chevrolet Aveo, р.н. НОМЕР_1, під
керуванням ОСОБА_3, що вбачається з
довідки №499 від 21.05.2012 року Взводу по
обслуговуванню СП №6 роти ДПС ДАІ при
УДАІ ГУМВС України в Донецькій області
(а.с. 21-22).

Відповідно до висновку №483/12-05 від
15.05.2012 року матеріальний збиток,
завданий власникові автомобіля Chevrolet
Aveo, р.н. НОМЕР_1, в результаті
пошкодження при ДТП складає 49131,85 грн.
(а.с. 26-49). При цьому, колегія суддів
враховує, що при огляді автомобіля
Chevrolet Aveo, р.н. НОМЕР_1, був присутній
представник відповідача - Детков С.В.,
про що зазначено в указаному висновку.

Позивачем складено страховий акт №И-2108
від 11.06.2012 року (а.с. 52-53), за яким ДТП
визнано страховою подією та вирішено
виплатити страхове відшкодування в
загальному розмірі 42000,00 грн.

Згідно платіжного доручення №6369 від
12.06.2012 року позивачем були перераховані
ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 42000,00
грн. (а.с. 54).

Статтею 27 Закону України «Про
страхування» та ст. 993 ЦК України
визначено, що до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

Отже, як вірно встановив суд першої
інстанції, позивач, здійснивши виплату
страхового відшкодування, набув право
вимоги до відповідальної за заподіяні
збитки особи в межах суми 42000,00 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України
шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Постановою Пролетарського районного
суду м. Донецька від 26.07.2012 року у справі
№0542/4289/2012 ОСОБА_4, який керував
автомобілем Volkswagen Bora, р.н. НОМЕР_2,
визнано винним у скоєнні
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_4, як водія автомобіля Volkswagen Bora,
р.н. НОМЕР_2, на момент скоєння ДТП була
застрахована у ПАТ «Український
страховий дім» згідно полісу №АВ/5119496
(а.с. 113). Полісом передбачено ліміт
відповідальності за шкоду, заподіяну
майну, в сумі 50000,00 грн., розмір франшизи
- 1000,00 грн.

Позивачем було надіслано відповідачу
претензію №11-12/02-22 від 11.12.2012 року (а.с.
56-57) на виплату страхового
відшкодування в порядку регресу з
доданими документами з вимогами
перерахування на його рахунок 42000,00 грн.
Факт отримання відповідачем 21.12.2012 року
вказаної претензії підтверджується
відповідним повідомленням про
вручення поштового відправлення (а.с.
59).

Відтак, на переконання колегії суддів,
оскільки відповідач є особою, на яку
полісом №АВ/5119496 покладено обов'язок з
відшкодування шкоди, завданої під час
експлуатації ОСОБА_4 автомобіля Volkswagen
Bora, р.н. НОМЕР_2, на час ДТП, вина
останнього доведена та розмір
відшкодування позивачем підтверджено
належними та допустимими доказами, то
позовні вимоги є законним та
обґрунтованими.

Доводи відповідача про те, що висновок
№483/12-05 від 15.05.2012 року
автотоварознавчого дослідження
спеціаліста не є належним доказом у
справі з посиланням на рецензію №34/03/14
від 24.03.2014 року (копію подано суду
апеляційної інстанції), згідно якої
вказаний висновок не повною мірою
відповідає вимогам
нормативно-правових актів з оцінки
майна і має значні недоліки, що
вплинули на достовірність оцінки, але
може використовуватися з метою,
визначеною у звіті, після виправлення
недоліків, не тягне за собою наслідків
визнання судом такої оцінки неналежним
доказом у справі.

При цьому, колегія суддів враховує
наявність в матеріалах справи
кваліфікаційних свідоцтв оцінювачів
ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які склали висновок
№483/12-05 від 15.05.2012 року, а також свідоцтв
про реєстрацію в Державному реєстрі
оцінювачів та відповідних
сертифікатів на ім'я ОСОБА_6 та ОСОБА_7,
виданих Фондом державного майна
України, що свідчить про складання
висновку №483/12-05 від 15.05.2012 року
автотоварознавчого дослідження
кваліфікованими оцінювачами.

З огляду на викладене вище, колегія
суддів дійшла до висновку про те, що
місцевий господарський суд, виконавши
всі вимоги процесуального закону і
всебічно перевіривши обставини справи,
вирішив спір у відповідності з нормами
матеріального права, в рішенні
місцевого господарського суду повно
відображені обставини, що мають
значення для даної справи, висновки
суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 99, 101, 103-105 ГПК
України, Київський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу приватного
акціонерного товариства «Український
страховий дім» на рішення
господарського суду міста Києва від
25.03.2014 року у справі №910/3456/14 залишити
без задоволення.

2. Рішення господарського суду
міста Києва від 25.03.2014 року у справі
№910/3456/14 залишити без змін.

3. Справу №910/3456/14 повернути до
господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя
С.Г. Рудченко

Судді
О.В. Агрикова

М.Г. Чорногуз