м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/10457/14 01.07.14Суддя Мудрий С.М.,
розглянувши справу

за позовом Управління державної служби
охорони при ГУ МВС України у м. Києві

до Управління праці та
соціального захисту населення
Голосіївської районної в місті Києві
державної адміністрації

про стягнення 3 155,47 грн.

Представники сторін:

від позивача: Переходько В.О. -
представник за довіреністю № 24/14-1611/Ан
від 17.05.2013 року;

від відповідача: Лазоренко С.С. -
представник за довіреністю № 7 від
08.01.2014 року.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду м. Києва
передані позовні вимоги Управління
державної служби охорони при ГУ МВС
України у м. Києві до Управління праці
та соціального захисту населення
Голосіївської районної в місті Києві
державної адміністрації про стягнення
3 155,47 грн.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що 19.03.2013 року між ним
та Управління праці та соціального
захисту населення Голосіївської
районної в місті Києві державної
адміністрації укладено договір №
1064013/ГолЦ про надання послуг з охорони
майна.

На умовах зазначеного договору позивач
надав відповідачу охоронні послуги,
проте відповідач свої зобов'язання в
частині оплати за надані послуги за
грудень 2013 року в розмірі 3 155,47 грн. не
виконав.

У зв'язку з чим позивач звернувся до
суду.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 02.06.2014 року порушено провадження у
справі, розгляд справи призначено на
01.07.2014 року.

16.06.2014 року до загального відділу
діловодства господарського суду міста
Києва позивача на виконання вимоги
ухвали суду від 02.06.2014 року подав
документи.

В судовому засіданні 01.07.2014 року
представник позивача позовні вимоги
підтримав, просив суд задовольнити
позов.

Представник відповідача заперечував
проти позову та просив відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши наявні в матеріалах
справи докази, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні дані, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
вважає, що позовні вимоги позивача
підлягають задоволенню.

Частина 1 статті 202 ЦК України
передбачає, що правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно ч. 1 статті 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України
передбачає, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

19.03.2013 року між Управлінням державної
служби охорони при ГУ МВС України у м.
Києві (виконавець) та Управлінням праці
та соціального захисту населення
Голосіївської районної в місті Києві
державної адміністрації (замовник)
укладено договір №1064-Доб/2013/ГолЦ про
надання послуг з охорони майна.

Згідно з ч.1 статті 901 ЦК України за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Відповідно до п.1.1 договору, за цим
договором замовник доручає, а
виконавець зобов'язується здійснювати
охорону майна замовника на об'єкті та
обслуговування сигналізації на цьому
об'єкті.

Пунктом 1 договору визначено, що об'єкт -
належне замовнику на праві власності
або володіння та користування
відокремлене приміщення, обладнане
охоронною сигналізацією, вказане у
дислокації (додаток І до договору) та
позначене на плані (схемі) (додаток 5 до
договору). Всі об'єкти, вказані у
дислокації, незалежно від їх кількості
у тексті договору іменуються як
«об'єкт».

Договір набирає чинності з 01.01.2013 року і
діє до 31 грудня 2013 року (п.9.1 договору).

Згідно з статтею 905 ЦК України строк
договору про надання послуг
встановлюється за домовленістю сторін,
якщо інше не встановлено законом або
іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п.3.5 договору, до
закінчення поточного місяця
виконавець надає замовнику два
примірники акта приймання наданих
послуг, який останній зобов'язаний
протягом п'яти перших робочих днів
наступного місяця підписати і один
примірник підписаного акта повернути
виконавцю. У випадку наявності у
замовника заперечень щодо обсягу
послуг, наданих виконавцем у звітному
місяці. Замовник зобов'язаний в той же
строк у письмовій формі, надати
виконавцю свої обґрунтовані
заперечення.

Як зазначено позивачем, він надав
відповідачу два примірники акту
№С8-0014336 прийому-здачі виконаних
робіт/послуг за грудень 2013 року на суму
3 155,47 грн. для підписання, проте
відповідач не повернув підписані акти
та не надав обґрунтовані заперечення в
письмовій формі щодо обсягу наданих
послуг.

Згідно з п.3.6 договору, за умови
неповернення замовником підписаного
акта приймання наданих послуг чи
ненадання обгрунтованих заперечень
щодо обсягу послуг, наданих виконавцем
у звітному місяці, в строк, визначений
п.3.5 даного договору, вважається, що
послуги у такому місяці надані
виконавцем в повному обсязі і прийняті
замовником без зауважень, а акт
приймання наданих послуг таким, що
підписаний сторонами.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що
розрахунок вартості послуг виконавця
за цим договором здійснюється на
підставі цін, визначених сторонами у
протоколі погодження договірної ціни
(додаток 4 до договору). Вартість послуг
визначається у розрахунку (додаток 2 до
Договору).

Відповідно до п.3.2 договору, оплата за
цим договором здійснюється замовником
щомісячно до 20-го числа місяця, в якому
надаються послуги, шляхом
перерахування замовником грошових
коштів у сумі місячної вартості послуг,
визначеної в розрахунку, на рахунок
виконавця.

У випадку ненадходження оплати у
встановлений п.3.2 цього договору строк
виконавець направляє замовнику
письмове повідомлення з вимогою
оплатити заборгованість протягом 10
днів та попередженням про припинення
надання послуг у випадку нездійснення
оплати в зазначений строк (п.3.3
договору).

Згідно з ч. 1 статті 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

03.03.2014 року позивач звернувся до
відповідача з претензією № 24/9-808/Др в
якій зазначив, що заборгованість
замовника за послуги охорони за
вересень-грудень 2013 року становлять 12
621,88 грн.

У відповідь на претензію, листом №1493
від 14.03.2014 року відповідач повідомив
проте, що претензію № 24/9-808/Др від 03.03.2014
року про оплату послуг з охорони
розглянуто і визнано обґрунтованою.
Проте, Управління отримало
фінансування для погашення
заборгованості, що виникла згідно
договору №1064-Доб/2013/ГолЦ від 19.03.2013 року
та актів прийому-здачі виконаних
робіт/послуг за вересень-листопад 2013р.
в сумі 9 466,41 грн. після виділення коштів
Департаментом фінансів виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації), Управління гарантує в
найкоротший термін оплатити
заборгованість на суму 3 155,47 грн. згідно
акту прийому-здачі виконання
робіт/послуг за грудень 2013р. №С8-0014336
від 12.12.2013р.

Відповідно до ст.193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Зазначене також кореспондується зі
ст.ст. 525, 526 ЦК України відповідно до
яких зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 ЦК України
передбачає, що боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України встановлено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Враховуючи вищезазначене, факт
наявності основної заборгованості за
договором у відповідача перед
позивачем за договором за грудень 2013
року в розмірі 3 155,47 грн. належним чином
доведений, документально
підтверджений і відповідачем не
спростований, тому позовні вимоги в
частині стягнення основного боргу
визнаються судом обґрунтовані та
такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України,
судові витрати складаються з судового
збору, сум, що підлягають сплаті за
проведення судової експертизи,
призначеної господарським судом,
витрат, пов'язаних з оглядом та
дослідженням речових доказів у місці
їх знаходження, оплати послуг
перекладача, адвоката та інших витрат,
пов'язаних з розглядом справи. Розмір
судового збору, порядок його сплати,
повернення і звільнення від сплати
встановлюються законом.

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України, витрати
по сплаті судового збору покладаються
на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ч.1
ст.32, ч.1 ст. 33, ст.ст. 34, 44, ч. 5 ст. 49 ст.ст. 82
- 85 Господарського процесуального
кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути Управління праці та
соціального захисту населення
Голосіївської районної в місті Києві
державної адміністрації (03040, м. Київ,
вул. Ломоносова, будинок 5, корп. 3;
ідентифікаційний код: 37414016) на користь
Управління державної служби охорони
при ГУ МВС України у м. Києві (04050, м.
Київ, вулиця Студентська, 9,
ідентифікаційний код: 08596920) основний
борг в розмірі 3 155 (три тисячі сто
п'ятдесят п'ять) грн. 47 коп. та витрати по
сплаті судового збору в розмірі 1 827
(одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн.
00 коп.

3. Після набрання рішенням законної
сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК
України, рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Суддя
С.М.Мудрий