ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2014 року Справа № 924/19/14 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого Остапенка М.І.суддів
Гончарука
П.А.
Стратієнко Л.В. (доповідач)з участю
представників: позивача: відповідача:
Станішевський І.С. Супінський
Г.В.розглянувши у відкритому
судовому засіданні касаційну скаргу
публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України"на рішення та
постановуГосподарського суду
Хмельницької області від 26 березня 2014
року Рівненського апеляційного
господарського суду від 14 травня 2014
рокуу справі№ 924/19/14за
позовомпублічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз
України"докомунального підприємства
"Південно-Західні тепломережі"про
стягнення 4 515 320,97 грн

ВСТАНОВИВ:

У січні 2014 р. позивач звернувся в суд з
позовом про стягнення з відповідача 4 515
320,97 грн заборгованості за отриманий
природний газ за договором купівлі -
продажу природного газу № 14/2376/11 від
30.09.11, з яких 3 833 624,07 грн - основний борг,
421 908,36 грн - пеня, 67 184,49 грн - 7 % штраф, 10
339,86 грн - інфляційні нарахування та 182
264,19 грн - 3% річних.

Рішенням господарського суду
Хмельницької області від 26.03.2014 (суддя -
Муха М.Є.), залишеним без змін
постановою Рівненського апеляційного
господарського суду від 14.05.2014
(головуючий - Сініцина Л.М., судді -
Олексюк Г.Є., Розізнана І.В.), позов
задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь
позивача 3 833 624,07 грн. основного боргу, 182
264,19 грн 3 % річних, 210 954,18 грн пені та 35
592,25 грн 7 % штрафу, а також судові
витрати.

В частині стягнення 35 592,25 грн штрафу, 210
954,18 грн пені та 10 339,86 грн інфляційних
втрат відмовлено.

В касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постановлені у
справі судові рішення в частині
відмови у стягненні 210 954,18 грн пені та 35
592,25 грн штрафу та прийняти в цій
частині нове рішення, яким
задовольнити в цій частині вимоги
позивача. В решті рішення залишити без
змін.

Заслухавши пояснення представників
сторін, обговоривши доводи касаційної
скарги, перевіривши матеріали справи,
суд вважає, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено господарськими судами,
30.09.2011 між Національною акціонерною
компанією "Нафтогаз України"
(продавець) та комунальним
підприємством "Південно - Західні
тепломережі" (покупець) було укладено
договір № 14/2376/11 на купівлю-продаж
природного газу, за умовами якого
продавець зобов'язувався передати у
власність покупцю у IV кварталі 2011 року
та у 2012 році імпортований природний газ
(за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00,
ввезеного на митну територію України
ПАТ "Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України"), для виробництва
теплової енергії, яка споживається
населенням та релігійними
організаціями, а покупець
зобов'язувався приймати та оплачувати
газ на умовах цього договору.

Газ, що продається за цим договором,
використовується покупцем виключно
для виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням та
релігійними організаціями (п. 1.2
договору).

Вказаний договір підписаний
повноважними представниками сторін та
скріплений печатками сторін.

Відповідно до п. 2.1 договору продавець
передає покупцеві з 01.10.2011 до 31.12.2012 газ
в обсязі до 40 500 тис.куб.м.

Як вбачається із матеріалів справи та
встановлено судами, сторонами до
договору на купівлю-продаж природного
газу № 14/2376/11 від 30.09.2011 укладено
додаткові угоди № 1, № 2, № 3.

На виконання умов договору, позивач
протягом жовтня 2011 року та з листопада
до грудня 2012 року поставив відповідачу
природний газ обсягом 4 135 111,763 тис. куб.
м. на загальну суму 13 425 517,38 грн., що
підтверджуються актами
приймання-передачі природного газу: №
2397хмН від 31.10.2011; від 30.11.2012, від 31.12.2012
(а.с.20-24), однак покупець за отриманий
газ розрахувався частково на суму 9 591
893,31 грн, внаслідок чого у нього
утворилася заборгованість у сумі 3 833
624,07 грн, яку суди попередніх інстанцій
правомірно стягнули.

Також господарські суди згідно з
вимогами ст. 625 ЦК України обґрунтовано
стягнули з відповідача на користь
позивача 3 % річних та правильно
відмовили в стягненні з відповідача
інфляційних втрат.

Статтями 193, 199 ГК України, ч. 1 ст. 216 ЦК
України передбачено, що виконання
господарських зобов'язань
забезпечується заходами захисту прав
та відповідальності учасників
господарських відносин, передбаченими
цим кодексом та іншими законами. До
відносин щодо забезпечення виконання
зобов'язань учасників господарських
відносин застосовуються відповідні
положення ЦК України.

Заходами відповідальності у вигляді
застосування Господарських санкцій
передбачено ч. 1 ст. 216 та ч. 1 ст. 546 ЦК
України.

Згідно зі статтями 230, 231 ГК України
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми, яку відповідач
зобов'язаний сплатити за невиконання
чи неналежне виконання господарського
зобов'язання. Якщо розмір штрафних
санкцій не визначено, санкції
застосовуються у розмірі,
передбаченому договором.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, яке боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Пунктом 7.1 договору сторони погодили,
що за невиконання або неналежне
виконання договірних зобов'язань
сторони несуть відповідальність у
випадках, передбачених чинним
законодавством України, а також цим
договором.

Відповідно до п. 7.2 договору у разі
невиконання покупцем пункту 6.1 умов
цього договору він у безспірному
порядку зобов'язується сплатити
продавцю крім суми заборгованості пеню
у розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 (тридцять) днів
додатково сплатити штраф у розмірі 7
(семи) відсотків від суми простроченого
платежу.

У разі якщо належні до сплати штрафні
санкції надмірно великі порівняно із
збитками кредитора, суд має право
зменшити розмір стягуваних санкцій.
При цьому повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу. (ч. 1 ст. 233 ГК
України). Схоже правило міститься в ч. 3
ст. 551 ЦК України, відповідно до якої
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення. Право господарського
суду зменшити у виняткових випадках
розмір неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання закріплено в п. 3
ч. 1 ст. 83 ГПК України.

Таким чином, враховуючи фінансовий
стан і інтереси сторін, а також те, що
сума боргу становила 3 833 624,07 грн, а
штрафні санкції (неустойка і штраф)
складають 67 184,49 грн + 421 908,36 грн = 489 092,85
грн, то за таким обставин місцевий
господарський суд, з яким погодився і
суд апеляційної інстанції, правомірно
задовольнив заяву відповідача та
застосувавши ч. 1 ст. 233 ГК України, п. 3
ст. 83 ГПК України обґрунтовано зменшив
штрафні санкція, зокрема, штраф до 35 592,25
грн, пеню до 210 954,18 грн.

Що стосується доводів касаційної
скарги про те, що відсутність вини
відповідача у виникненні боргу, його
важкий фінансовий стан не є винятковим
випадком в розумінні ст. 233 ГК України,
п. 3 ст. 83 ГПК України та підставою для
зменшення неустойки, то вони є
безпідставними, оскільки це питання
було предметом судового дослідження і
судом з наданих відповідачем доказів
встановлено, що ці докази, а також
часткове виконання зобов'язання з
оплати заборгованості, а не ухилення
від її сплати є підставою для зменшення
нарахованих суми пені та штрафу.

Доводи касаційної скарги висновків
господарських судів не спростовують і
підстав для задоволення касаційної
скарги не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 1115, 1117, 1119- 11111 ГПК України,
Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
залишити без задоволення, а рішення
Господарського суду Хмельницької
області від 26 березня 2014 року та
постанову Рівненського апеляційного
господарського суду від 14 травня 2014
року у справі за № 924/19/14 - без змін.

Головуючий, суддя М. Остапенко Суддя
П. Гончарук Суддя
Л. Стратієнко