ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2014 року Справа №
904/5314/13

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів: головуючого судді Чус О.В. -
(доповідача),

суддів: Кузнецової І.Л., Іванова О.Г.

Секретар судового засідання Валяр
М.Г.

За участю представників сторін:

від позивача: Пащук В.В. представник,
довіреність № 12 від 01.01.14;

від відповідача: Рейнюк І.В.
представник, довіреність № 52-16/108 від
30.01.14.

Розглянувши матеріали
апеляційної скарги Відкритого
акціонерного товариства "Південний
гірничо-збагачувальний комбінат",
м.Кривий Ріг на рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 15.08.2013р. у справі №904/5314/13

за позовом Державного підприємства
"Придніпровська залізниця",
м.Дніпропетровськ

до Відкритого акціонерного товариства
"Південний гірничо-збагачувальний
комбінат", м. Кривий Ріг

про стягнення 60 942,36 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від
15.08.2013року у справі №904/5314/13 (суддя
Мельниченко І.Ф.) позов задоволено.
Стягнуто з Відкритого акціонерного
товариства "Південний
гірничо-збагачувальний комбінат" на
користь Державного підприємства
"Придніпровська залізниця" - 58 566, 24 грн.-
плати за користування вагонами та 2 376,
12 грн. - збору за зберігання вантажу.

Рішення господарського суду
обґрунтовано тим, що позовні вимоги є
обґрунтованими, обставини, на які
посилався позивач, є документально
доведеними, та такими, що не суперечать
чинному законодавству України;
відповідачем на підтвердження своєї
позиції не надано суду доказів того, що
він був готовий прийняти вагони, які
були затримані залізницею на підходах
до станції призначення; акт загальної
форми ГУ-23 №3 було складено станцією
підходу Кривий Ріг-Західний, а не
станцією призначення Кривий Ріг, що
фізично позбавляло можливості
представника вантажоодержувача його
підписати.

Не погодившись з рішенням
місцевого господарського суду,
відповідач подав апеляційну скаргу,
якою просить Дніпропетровський
апеляційний господарський суд його
скасувати, прийняти нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позову. Вважає,
що рішення прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
при неповному з»ясуванні обставин, що
мають значення для справи.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду
(головуючий суддя Прудніков В.В., судді -
Орєшкіна Е.В., Широбокова Л.П.) від 23.12.2013
року рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 15.08.2013
року у справі № 904/5314/13 скасовано; в
позові відмовлено; стягнуто з позивача
на користь відповідача 860,25 грн.
судового збору за подання апеляційної
скарги.

Постановою Вищого господарського суду
України від 18.03.14р. касаційну скаргу
Державного підприємства
"Придніпровська залізниця" задоволено
частково. Постанову
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 23.12.2013 року у
справі № 904/5314/13 скасовано. Справу №
904/5314/13 направлено на новий розгляд до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши доводи апеляційної
скарги, матеріали справи та
перевіривши відповідність
оскаржуваного рішення нормам діючого
законодавства, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Взаємовідносини залізниці з
контрагентами визначаються Статутом
залізниць України, Правилами
перевезень вантажів та відповідними
договорами. Щодо порядку та умов
експлуатації залізничних під'їзних
колій, подачі та збирання вагонів
згідно зі ст. 21 Закону України "Про
залізничний транспорт " та ст. 71 Статуту
визначаються договором.

Взаємовідносини залізниці щодо подачі
та забирання вагонів між
ДП"Придніпровська залізниця" та ВАТ
"Південний гірничо-збагачувальний
комбінат", регулюються договором
№ПР/М-08-2/11-2476аНЮдч про експлуатацію
залізничної під'їзної колії відкритого
акціонерного товариства "Північний
гірничо-збагачувальний комбінат", яка
примикає до станції Кривий Ріг
Придніпровської залізниці" від 06.11.08р.

На підставі вищевказаної угоди, за
накладними №41339094, №41339086, №41339151, № 1338971,
№ 41339334, № 41340084, № 41339300, № 41339631, №41339284, №
41339268, № 41338963, №41338948, №41339235, № 41339227,
№41339276, №41340209, № 41339060, №41339045, №41338997, №
41339052, №41339011, № 41339029, №41339219, №41339219, №
41339169, №41340100, №41340092, № 41340035, №41339359, №
41340134, № 41340118, № 41339243, №41339193, №41339144,
№41339177, № 41339128, №41339110, №41338989, №41339003,
№41339037, №41339078, № 41339102, № 41339185, №41339201,
№41339326, №41339342, №41340126, №41340233, №41340225,
№41340217, №41340191, №41340159, № 41340142 порожні
вагони власності ТОВ „ЄВРАЗ Україна"
були прийняті залізницею до
перевезення на адресу одержувача ВАТ
"Південний гірничо-збагачувальний
комбінат".

Відповідно до вимог пунктів 9, 10 Правил
користування вагонами та контейнерами
(далі Правила), затверджених наказом
Міністерства транспорту України
25.02.1999р. №113 та зареєстрованих в
Міністерстві юстиції України 15.03.1999р.
за № 165/3458, на шляху прямування дані
вагони були затримані на підставі
наказу №8 від 04.01.2013р. через зайнятість
колій на станції призначення Кривий
Ріг, у зв'язку з неприйняттям
вантажоодержувачем ВАТ "Південний
гірничо-збагачувальний комбінат" на
свою під'їзну колію. За час затримки
вагонів, згідно до відомості плати за
користування вагонами №11019033
залізницею було нараховано плату за
користування вагонами у сумі 58566, 24
грн. та збір за зберігання вантажів
згідно з накопичувальною карткою ф.
ФДУ-92 №16019023 - 2 376, 12 грн., на загальну
суму - 60 942, 36 грн.

Відомість плати за користування
вагонами та накопичувальну картку
працівниками ВАТ "Південний
гірничо-збагачувальний комбінат"
підписано із запереченням: "З сумою за
затримку не згодні. ВАТ "Південний
гірничо-збагачувальний комбінат"
готовий був прийняти вагони на під'їзну
колію".

Стаття 908 Цивільного кодексу України,
яка кореспондується із ст. 307
Господарського кодексу України
встановлює, що умови перевезення
вантажу, пасажирів і багажу окремими
видами транспорту, а також
відповідальність сторін щодо цих
перевезень встановлюються договором,
якщо інше не встановлено цим кодексом,
іншими законами, транспортними
кодексами (статутами), іншими
нормативно-правовими актами та
правилами, що видаються відповідно до
них.

Стаття 46 Статуту залізниць України
встановлює, що одержувач зобов'язаний
прийняти і вивезти вантаж, що надійшов
на його адресу. Терміни вивезення і
порядок зберігання вантажів
установлюються Правилами. Вантажі, що
прибули, зберігаються на станції
безкоштовно протягом доби.

Згідно зі статтею 119 Статуту за
користування вагонами і
контейнерами залізниці
вантажовідправниками,
вантажоодержувачами, власниками
під'їзних колій, портами,
організаціями, установами,
громадянами - суб'єктами
підприємницької діяльності вноситься
плата. Порядок визначення плати за
користування вагонами (контейнерами)
та увільнення від зазначеної плати у
разі затримки вагонів (контейнерів), що
виникла з вини залізниці,
встановлюється Правилами користування
вагонами і контейнерами. Зазначена
плата вноситься також за час затримки
вагонів на станціях призначення і на
підходах до них в очікуванні подання їх
під вивантаження, перевантаження з
причин, що залежать від
вантажоодержувача, власника
залізничної під'їзної колії, порту,
підприємства.

Плата за користування вагонами не є
мірою відповідальності, яка може
застосовуватись лише за наявності вини
у сторони у зобов'язанні.

Збір за зберігання вантажу
розраховується згідно п.8 Правил
зберігання вантажів: "Збір за
зберігання вантажів у вагонах у разі
затримки їх з вини одержувача, після
закінчення терміну безоплатного
зберігання сплачується незалежно від
місця затримки (на станції призначення
та на підходах до неї, на прикордонних,
припортових станціях тощо)" та п. 2
Тарифного керівництва № 1 п.п. 2.1 "Збір
за зберігання власного (орендованого)
рухомого складу на своїх осях (з
одиниці) справляється в розмірі 5, 90 грн.
за добу. У всіх випадках неповна доба
округляється до повної ".

Пунктом 6.4 Правил реєстрації та
експлуатації власних вантажних
вагонів встановлено, що порожні власні
вагони перевозяться за перевізними
документами, в яких у графі
"найменування вантажу" вказується:
"Власник вагона (найменування
власника). Направляється до пункту
навантаження (у ремонт тощо)". Порядок
та розмір нарахування плати за
перевезення власних приватних
порожніх вагонів встановлений у пункті
17 Тарифного керівництва №1. Отже,
порожні приватні власні вагони, які
перевозяться залізницею за повними
перевізними документами зі сплатою
провізної плати, мають статус "вантажу",
які залізниця зобов'язана доставити на
станцію призначення у цілості та
збереженості і видати їх одержувачу,
зазначеному в накладній, а одержувач
має щодо залізниці права та обов'язки,
передбачені Статутом залізниць
України, зокрема, обов'язок отримати їх
від залізниці, а у разі несвоєчасного
приймання вагонів від залізниці -
сплатити плату за користування
вагонами, які знаходяться на коліях
залізниці чи на станціях підходу, та
збір за зберігання у розмірах,
встановлених Тарифним керівництвом №1,
а також інші права та обов'язки, які має
одержувач відносно вантажу, що прибув
на його адресу.

Відповідно до ст. 129 Статуту залізниць
України обставини, що можуть бути
підставою для матеріальної
відповідальності залізниці,
вантажовідправника,
вантажоодержувача, пасажирів під час
залізничного перевезення,
засвідчуються комерційними актами або
актами загальної форми, які складають
станції залізниць.

Наказ про затримку спірних вагонів на
підході до станції призначення був
виданий через наявність на коліях
станції призначення Кривий Ріг
неприйнятих ВАТ "Південний
гірничо-збагачувальний комбінат"
вагонів, що надійшли на його адресу. За
цим фактом станцією затримки Кривий
Ріг - Західний у порядку передбаченому
п.9,10 Правил, складено акт про затримку
вагонів форми ГУ-23а № 3 від 04.01.13 р., акт
загальної форми ГУ-23 № 03 від 04.01.13р.
Повідомлення про затримку вагонів
станцією призначення Кривий Ріг
представникам комбінату вручено в
порядку і строки, визначені, абз. 4 п. 10 р.
III Правил користування вагонами та
контейнерами.

Позивач посилається на те, що на час
прийняття спірних наказів на станції
Кривий Ріг була вільна лише 1 колія для
обгону локомотивів, інші колії були
зайняті. Зайнятість
прийомо-відправочних колій по ст.
Кривий Ріг, згідно з технологічним
процесом роботи станції планує поїзний
диспетчер дирекції з урахуванням
підводу під навантаження порожніх
вагонів парку УЗ і власних, вагонів з
вантажами на адресу підприємства,
маневрової роботи, необхідності
приймання навантажених маршрутів і ВАТ
"Південний гірничо-збагачувальний
комбінат", обгону локомотивів, для чого
необхідна наявність вільних колій
станції. Згідно п. 13.2.1 п. 14.2 Інструкції з
руху поїздів і маневрової роботи на
залізницях України, затвердженої
наказом Міністерства транспорту та
зв'язку України від 31.08.05р. № 5076,
приймання поїздів на станцію має
проводитись на вільні колії, які
призначені для цього технічно -
розпорядчим актом станції.

Як вбачається з матеріалів справи, у
відповідності до зазначених вище вимог
станцією затримки Кривий Ріг-Західний
та призначення Кривий Ріг були
оформлені відповідні акти форми ГУ-23а,
ГУ-23 на підставі яких розрахована плата
за користування спірними вагонами по
відомості плати ф.ГУ-46 №11019033 - 58 566, 24
грн. та збір за зберігання вантажу по
накопичувальній картці ф. ФДУ-92 № 16019023 -
2 376, 12 грн.

Відповідачем не надано
документального підтвердження
можливості прийняти спірні вагони, які
були затримані залізницею, на підходах
до станції призначення.

Відповідно до Роз'яснень ВГСУ від
12.06.14р. №0701-11/96/715/14 визначення
можливості або неможливості доставити
на станцію призначення затримані
вагони у певний інтервал часу
відноситься до технологічної роботи
залізниці, для чого необхідні
спеціальні знання диспетчера з руху
поїздів.

Зайнятість прийомо-відправочних колій
по ст. Кривий Ріг, згідно з
технологічним процесом роботи станції
планує поїзний диспетчер дирекції з
урахуванням підводу під навантаження
порожніх вагонів парку УЗ і власних,
вагонів з вантажами на адресу
підприємства, маневрової роботи,
необхідності приймання навантажених
маршрутів і ВАТ "Південний
гірничо-збагачувальний комбінат",
обгону локомотивів, для чого необхідна
наявність вільних колій станції.
Згідно п. 13.2.1 п. 14.2 Інструкції з руху
поїздів і маневрової роботи на
залізницях України, затвердженої
наказом Міністерства транспорту та
зв"язку України від 31.08.05р. № 5076,
приймання поїздів на станцію має
проводитись на вільні колії, які
призначені для цього технічно -
розпорядчим актом станції.

З огляду на це, посилання відповідача
на наявність на станції призначення
вільних колій, як на доказ відсутності
своєї вини у затримці вагонів є
безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 614 ЦК України
відсутність своєї вини у порушенні
зобов"язання доводить особа, яка
порушила зобов"язання. Належних
доказів на підтвердження відсутності
своєї вини у затримці спірних вагонів
відповідачем не надано.

Посилання відповідача на те, що акти
загальної форми ГУ-23 не є належним
доказом у справі, у зв»язку з
відсутністю підпису представників
вантажоодержувача, відповідно до вимог
п.3 Правил складання актів, не
відповідає дійсності, з огляду на
наступне.

Акт про затримку вагонів форми ГУ-23а
та акт загальної форми ГУ-23 про
закінчення затримки складаються і
підписуються без участі
вантажоодержувача, оскільки виклик
його представника на станцію затримки
для підписання актів чинними Правилами
перевезень не передбачено.

З копії акту загальної форми, що
долучена до матеріалів справи (а.с.180,
т.1) не вбачається, що саме зазначено у
графі "Станція" (видно лише рамку
штампу). У судовому засіданні
апеляційного суду, що відбулося 10.06.14р.,
позивачем було надано для огляду
оригінали акту загальної форми №3 від
04.01.13р., акту на затримку вагонів №3 від
04.01.13р., повідомлення про затримку
вагонів від 04.01.13р. З наданого
позивачем акту загальної форми ГУ-23 №3
вбачається, що він був складений
станцією підходу Кривий Ріг-Західний, а
не станцією призначення Кривий Ріг.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

З огляду на вище вказане, колегія
суддів, погоджується з висновками суду
першої інстанції: позовні вимоги є
обґрунтованими, обставини, на які
посилався позивач, документально
доведеними, такими, що не суперечать
чинному законодавству України;
відповідач на підтвердження своєї
позиції не надав суду доказів того, що
він був готовий прийняти вагони, які
були затримані залізницею на підходах
до станції призначення; акт загальної
форми ГУ-23 №3 було складено станцією
підходу Кривий Ріг-Західний, а не
станцією призначення Кривий Ріг, що
фізично позбавляло можливості
представника вантажоодержувача його
підписати.

За даних обставин апеляційна
скарга публічного акціонерного
товариства "Південний
гірничо-збагачувальний комбінат"
підлягає залишенню без задоволення, а
рішення господарського - без змін.

Відповідно до наданих копій виписок з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців та
витягу зі Статуту ПАТ"Південний
гірничо-збагачувальний комбінат",
колегія суддів вважає за необхідне
змінити найменування відповідача з
Відкритого акціонерного товариства
"Південний гірничо-збагачувальний
комбінат" на Публічне акціонерне
товариство "Південний
гірничо-збагачувальний комбінат".

Керуючись ст. ст. 101-105 Господарського
процесуального кодексу України, суд,
-

ПОСТАНОВИВ:

Змінити найменування
відповідача з Відкритого акціонерного
товариства "Південний
гірничо-збагачувальний комбінат" на
Публічне акціонерне товариство
"Південний гірничо-збагачувальний
комбінат".

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Південний
гірничо-збагачувальний комбінат",
м.Кривий Ріг, залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 15.08.2013р.
у справі №904/5314/13 залишити без змін.

Постанову апеляційної інстанції
може бути оскаржено у касаційному
порядку до Вищого господарського суду
України.

Повний текст постанови складено 04.07.2014
року.

Головуючий суддя
О.В. Чус

Суддя
І.Л. Кузнецова

Суддя
О.Г. Іванов