ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2014 р.
Справа № 914/1670/14

За позовом: Прокурора Буського району в
інтересах держави в особі Державного
підприємства «Буське лісове
господарство», м. Буськ

До відповідача: Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1, м. Кам'янка-Бузька

Про стягнення 3 174, 26 грн.

В судове засідання з'явились:

від прокуротури: Лука Г.В.

від позивача: Коржан О.І. - представник

від відповідача: не з'явився

Суддя
Березяк Н.Є.

Секретар судового засідання
Кравець О.І.

Суть спору: Подано позов Прокурора
Бузького району в інтересах держави в
особі Державного підприємства «Бузьке
лісове господарство» до Фізичної особи
- підприємця ОСОБА_1 про стягнення 3 174, 26
грн.

Ухвалою суду від 15.05.2014 р. було порушено
провадження у справі та призначено
судове засідання на 10.06.2014 р.

Причини відкладення розгляду справи
було викладено в ухвалі господарського
суду Львівської області від 10.06.2014 р.

В судовому засіданні 10.06.2014 р. судом
було оглянуто оригінали документів,
які в належно завірених копіях
долучені до матеріалів справи.

Представники прокуратури та позивача в
судовому засіданні 23.06.2014 року позов
підтримали, просили задоволити позовні
вимоги з урахуванням заяви про
зменшення позовних вимог (вх. 2984/14 від
10.06.14 р.) з мотивів наведених в позовній
заяві, матеріалах справи та поясненнях
наданих в судовому засіданні.

Відповідач в судові засідання не
з'явився, відзиву на позов не подав,
хоча належним чином був повідомлений
про час і місце розгляду справи
ухвалами суду, які направлялись йому
рекомендованою кореспонденцією з
повідомленням про вручення. За таких
обставин суд вважає, що справа у
відповідності до вимог ст. 75 ГПК
України, може бути розглянута за
відсутності відповідача.

В судовому засіданні 23.06.2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Суд заслухавши пояснення
представників прокуратури та позивача,
дослідивши матеріали справи, та
оцінивши докази в їх сукупності,
встановив наступне:

6 лютого 2012 року між Державним
підприємством «Буське лісове
господарство» (надалі Продавець) та
Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1
(надалі Покупець) був укладений договір
купівлі - продажу № 19.

Відповідно до п. 1.1 Договору, Продавець
зобов'язується поставити, а Покупець
прийняти і оплатити продукцію згідно
специфікації, а саме: техсировина
твердолистяна. Загальний об'єм
поставки 500 кбм.

Згідно п. 1.2 Договору, кількість,
сортимент, ціни, терміни і умови
поставки продукції передбачені
договором та специфікаціями (додаток №
1), які є невід'ємною частиною до
Договору.

На виконання п. 1.1 Договору позивач
здійснив поставку лісопродукції, а
саме техсировини в кількості 32,3 м.куб.
на загальну суму 5 491,00 грн., що
підтверджується товарно - транспортною
накладною № 020644 від 25.09.2012 р.

Свої договірні зобов'язання щодо
оплати поставленої продукції
відповідач виконав частково сплативши
на рахунок Продавця 2 491,00 грн., що
підтверджується долученим до
матеріалів справи платіжним
дорученням № 3 від 16 жовтня 2012 р.,
заборгувавши позивачу 3 000,00 грн.

22 серпня 2013 року Відповідачу було
надіслано претензію за № 542/03 з вимогою
у добровільному порядку погасити
заборгованість. Яка залишена
Відповідачем без відповіді і
задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України та п.
7.1 Договору позивачем з урахуванням
заяви про зменшення позовних вимог
нараховані три відсотки річних в
розмірі 120,26 грн. та інфляційні втрати в
розмірі 24,06 грн., які просить стягнути з
відповідача.

Проаналізувавши всі обставини та
матеріали справи, заслухавши пояснення
представника прокуратури та позивача
суд прийшов до висновку, що позовні
вимоги з урахуванням заяви про
зменшення позовних вимог підлягають до
задоволення.

При прийнятті рішення, суд виходив з
наступного:

Згідно зі статтею 509 ЦК України
зобов'язання це правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
виконання зобов'язання не
допускається.

Аналогічне положення містить ст. 193
Господарського кодексу України, де
зазначено, що суб'єкти господарювання
та інші учасники господарських
відносин повинні виконувати
господарські зобов'язання належним
чином відповідно до закону, інших
правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Як вбачається із матеріалів справи, на
виконання умов Договору купівлі -
продажу №19 від 06.02.2012 р., позивач
здійснив відповідачу поставку
техсировини в кількості 32,3 м.куб. на
загальну суму 2 491,00 грн., що
підтверджується товарно - транспортною
накладною № 020644 від 25.09.2012 р. (долучено
до матеріалів справи).

Відповідно до п. 3.2 Договору, розрахунок
за поставлену продукцію здійснюється
Покупцем шляхом перечислення коштів на
розрахунковий рахунок Продавця на
протязі 3 банківських днів після
одержання товару.

Однак, як вбачається із позовних вимог
та матеріалів справи, свої договірні
зобов'язання відповідач виконав
частково, заборгувавши позивачу 3 000,00
грн. за поставлену продукцію.

Положенням ст. 610 ЦК України
передбачено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частинами 1-3 статті 612 Цивільного
кодексу України встановлено, що
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом. Боржник, який прострочив
виконання зобов'язання, відповідає
перед кредитором за завдані
простроченням збитки і за неможливість
виконання, що випадково настала після
прострочення. Якщо внаслідок
прострочення боржника виконання
зобов'язання втратило інтерес для
кредитора, він може відмовитися від
прийняття виконання і вимагати
відшкодування збитків.

Згідно із ч. 1 ст. 220 Господарського
кодексу України боржник, який
прострочив виконання господарського
зобов'язання, відповідає перед
кредитором (кредиторами) за збитки,
завдані простроченням, і за
неможливість виконання, що випадково
виникла після прострочення.

Відповідно до п. 7.1 Договору, у разі
невиконання або неналежного виконання
сторонами обов'язків по цьому Договору
Сторони несуть відповідальність у
повному обсязі згідно з діючим
законодавством України.

Нормами ст. 625 ЦК України передбачена
відповідальність за порушення
грошового зобов'язання, а саме: сплата
суми боргу з урахуванням індексу
інфляції за весь час прострочення та
трьох відсотків річних від
простроченої суми.

За несвоєчасне виконання договірних
зобов'язань позивачем за період з
жовтня 2012р. по січень 2014р. з урахуванням
заяви про зменшення позовних вимог
нараховані три відсотки річних в
розмірі 120,26 грн. та інфляційні втрати в
розмірі 24,06 грн., які підлягають до
стягнення з відповідача.

Статтею 33 ГПК України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вище викладене, суд вважає,
що позовні вимоги з урахуванням заяви
про зменшення позовних вимог
обґрунтовані та підлягають до
задоволення в повному обсязі.

Відповідач позов не заперечив, доказів
погашення заборгованості суду не
подав.

Судові витрати слід віднести на
відповідача відповідно до ст. 49 ГПК
України.

Керуючись
3,4,41,42,43,44;45,46,12,32,33,34,35,36,43,49,75,82,84,85 ГПК
України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задоволити.

2. Стягнути з Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,
індифікаційний код НОМЕР_1) на користь
Державного підприємства «Буське
лісове господарство» (80500, Львівська
область, м. Буськ, вул. Січових
Стрільців, 39, ) - 3 000,00 грн.
- основного боргу, 24,06 грн. -
інфляційних втрат, 120,26 грн. - трьох
відсотків річних.

3. Стягнути з Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,
індифікаційний код НОМЕР_1) в доход
державного бюджету України 1 827,00 грн.
судового збору.

4. Рішення суду може бути оскаржено
протягом 10 днів до Львівського
апеляційного господарського суду.

Наказ видати у відповідності до ст. 116
ГПК України.

Повний текст рішення
виготовлений та підписаний 25.06.2014 року.

Суддя
Березяк Н.Є.