КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" червня 2014 р. Справа№ 910/12706/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Хрипуна О.О.

суддів: Мартюк А.І.

Корсакової Г.В.

при секретарі судового засідання -
Король Я.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Укрсоцбанк"

на рішення господарського суду міста
Києва від 12.12.2013

у справі № 910/12706/13 (колегія суддів у
складі: головуючий суддя Головіна К.І.,
судді: Гавриловська І.О., Мудрий С.М. )

за позовом Київського національного
університету імені Тараса Шевченка

до 1. Публічного акціонерного
товариства "Укрсоцбанк",

2. Приватного акціонерного
товариства "Побутрембуд",

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідачів Товариство з обмеженою
відповідальністю "Фінансова установа
"Інвестбуд"

про визнання недійсним іпотечного
договору від 04.08.2008 та визнання
відсутніми майнових прав,

за участю представників:

від позивача: Саленко І.В.,

від відповідача 1: Награбовський О.В.,
Дубовський П.В.,

від відповідача 2: Подвойська Є.О.

від третьої особи: не з'явилися

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 12.12.2013 у справі № 910/12706/13,
повний текст якого підписано 18.12.2013,
позов Київського національного
університету імені Тараса Шевченка до
Публічного акціонерного товариства
"Укрсоцбанк", Приватного акціонерного
товариства "Побутрембуд", за участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідачів - Товариства з
обмеженою відповідальністю "Фінансова
установа "Інвестбуд", про визнання
недійсним іпотечного договору від
04.08.2008 та визнання відсутніми майнових
прав задоволено частково, а саме:
визнано недійсним іпотечний договір
від 04.08.2008, укладений між Публічним
акціонерним товариством "Укрсоцбанк"
та Закритим акціонерним товариством
"Побутрембуд", посвідчений нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_8 за реєстровим номером 29.
В решті позовних вимог - відмовлено.
Стягнуто солідарно з Публічного
акціонерного товариства "Укрсоцбанк"
та Закритого акціонерного товариства
"Побутрембуд" на користь Київського
національного університету імені
Тараса Шевченка витрати по сплаті
судового збору в розмірі 2 867 грн. 50 коп.

Не погоджуючись з судовим рішенням, ПАТ
"Укрсоцбанк" звернулося до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення господарського суду міста
Києва від 12.12.2013 скасувати та прийняти
нове рішення, яким у позові відмовити
повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги
мотивовані порушенням судом першої
інстанції норм матеріального права,
зокрема ч. 2 ст. 583 ЦК України, а також
незастосування судом при вирішенні
спору чинних на момент укладення
спірного правочину ч. 1 ст. 576 ЦК України,
абз. 2 ст. 1, ст. 13 Закону України "Про
іпотеку", ч. 1 ст. 10 Закону України "Про
фінансово-кредитні механізми і
управління майном при будівництві
житла та операціях з нерухомістю",
пунктів 38, 98 Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затвердженої наказом Мінюсту
від 03.03.2004 № 20/5, якими, на думку
скаржника, було повно врегульовано
правовідносини іпотеки (наступної
іпотеки) майнових прав на нерухомість,
будівництво якої не завершено та
здійснювалось через
фінансово-кредитні механізми,
передбачені Законом України "Про
фінансово-кредитні механізми і
управління майном при будівництві
житла та операціях з нерухомістю". За
твердженням скаржника, рішення суду
прийнято з неповним з'ясуванням
обставин, що мають значення для справи,
при невідповідності висновків суду
обставинам справи та недоведеності
позивачем обставин порушення його прав
(інтересів) та поважності пропуску
позовної давності.

Розпорядженням Заступника голови
Київського апеляційного
господарського суду від 30.05.2014 справу №
910/12706/13 передано на розгляд колегії
суддів у складі: головуючий суддя
Хрипун О.О., судді: Мартюк А.І., Шаптала
Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 30.05.2014 колегією
суддів у складі: головуючий суддя
Хрипун О.О., судді: Мартюк А.І., Шаптала
Є.Ю. справу № 910/12706/13 прийнято до
провадження. Розгляд справи ухвалено
здійснювати в судовому засіданні
30.05.2014.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 30.05.2014 розгляд
справи № 910/12706/13 відкладено на 12.06.2014.

Розпорядженням секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду справу № 910/12706/13
передано на розгляд колегії суддів у
складі: головуючий суддя Хрипун О.О.,
судді: Корсакова Г.В., Мартюк А.І.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 12.06.2014 розгляд
справи № 910/12706/13 відкладено на 26.06.2014.

Усіх учасників судового процесу
відповідно до статті 98 ГПК України
належним чином повідомлено про час і
місце розгляду апеляційної скарги.

В судове засідання 26.06.2014 представники
ТОВ "Фінансова установа "Інвестбуд" не
з'явились, хоч були належним чином
повідомлені про дату, час та місце
судового розгляду за адресою
місцезнаходження відповідно до даних
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців.

Пленум Вищого господарського суду в п.
3.9.1 постанови від 26.12.2011 № 18 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції"
роз'яснив, що особи, які беруть участь у
справі, вважаються повідомленими про
час і місце розгляду судом справи у
разі виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК. За
змістом зазначеної статті 64 ГПК,
зокрема, в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

Беручи до уваги суть спору та матеріали
справи, колегія суддів визнала за
можливе розглянути заяву за
відсутності представників третьої
особи.

Позивач заперечив проти доводів,
викладених у апеляційній скарзі, та
просив рішення господарського суду
міста Києва залишити без змін, а
апеляційну скаргу ПАТ "Укрсоцбанк" без
задоволення.

Відповідач-2, ПрАТ "Побутрембуд", вимоги
та доводи апеляційної скарги підтримав
та просив суд її задовольнити.

Дослідивши доводи апеляційної скарги,
наявні матеріали справи, Київський
апеляційний господарський суд
встановив наступне.

04.08.2008 між Акціонерно-комерційним
банком соціального розвитку
"Укрсоцбанк", правонаступником якого є
ПАТ "Укрсоцбанк" (кредитор), та Закритим
акціонерним товариством "Побутрембуд",
правонаступником якого є ПрАТ
"Побутрембуд" (позичальник), був
укладений договір про надання
невідновлювальної кредитної лінії №
24-12/169, за умовами якого кредитор
зобов'язався надавати позичальнику
грошові кошти у тимчасове користування
на умовах забезпеченості, повернення,
строковості, платності та цільового
характеру використання, в межах
максимального ліміту заборгованості
до 14 500 000,00 дол. США, зі сплатою 13% річних,
з кінцевим терміном повернення до
29.04.2011. Кредит надавався позичальнику
для фінансування робіт із завершення
будівництва об'єктів у складі проекту
на проспекті Академіка Глушкова, 6, в
Голосіївському районі м. Києва із
найбільшим станом готовності, згідно
укладених договорів із підрядниками.

В подальшому до кредитного договору
були внесені зміни шляхом підписання
додаткових угод, якими було змінено
розмір та порядок нарахування
відсотків за користування кредитом.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за вказаним кредитним
договором 04.08.2008 між
Акціонерно-комерційним банком
соціального розвитку "Укрсоцбанк",
правонаступником якого є ПАТ
"Укрсоцбанк" (іпотекодержатель), та
Закритим акціонерним товариством
"Побутрембуд", правонаступником якого є
ПрАТ "Побутрембуд" (іпотекодавець), був
укладений іпотечний договір, на умовах
якого іпотекодавець передав в наступну
іпотеку іпотекодержателю у якості
часткового забезпечення виконання
своїх зобов'язань за договором про
надання невідновлювальної кредитної
лінії № 24-12/169, що укладений між
сторонами 04.08.2008, майнові права на
квартири та нежитлові приміщення,
будівництво яких не завершено, за
будівельною адресою: м. Київ, пр.
Глушкова, 6.

Згідно з п. 1.1.1 іпотечного договору
правомірність будівництва та підстави
виникнення майнових прав на предмет
іпотеки підтверджуються наступними
документами:

- договір № 01/03 від 27.02.2003 про
проектування та будівництво комплексу
житлових будинків та інших споруд,
укладений між іпотекодавцем, Київським
національним університетом імені
Тараса Шевченка та Закритим
акціонерним товариством
"Інтернафтогазбуд", з усіма змінами та
доповненнями до нього;

- рішення Київської міської ради VІІ
сесії ХХІV скликання "Про надання і
вилучення земельних ділянок та
припинення права користування землею"
від 15.07.2004 № 419-5/1829;

- договір оренди земельних ділянок,
укладений 25.05.2005 між Київською міською
радою та Київським національним
університетом ім. Тараса Шевченка,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_9 25.05.2005 за реєстровим
номером 375, зареєстрований Головним
управлінням земельних ресурсів
Київської міської державної
адміністрації 02.06.2005 за номером 79-6-00307;

- позитивний висновок комплексної
державної експертизи Спеціалізованої
державної організації "Київська міська
служба Української інвестиційної
експертизи" від 27.04.2006, в якому
визначені основні техніко-економічні
показники об'єкта будівництва;

- дозвіл на виконання будівельних робіт
№ 2578-Гд/С, виданий 30.05.2007 Управлінням
державного архітектурно-будівельного
контролю м. Києва.

Відповідно до п. 1.2 іпотечного договору
заставна вартість предмету іпотеки за
згодою сторін становить 77 964 174,60 грн., що
за офіційним курсом Національного
банку України станом на дату укладення
договору становить 16 091 676,90 дол. США.

Пунктом 1.14 іпотечного договору
встановлено, що після завершення
будівництва, прийняття в експлуатацію
нерухомого майна, зазначеного п. 1.1
цього договору, а також після
оформлення та реєстрації в
установленому чинним законодавством
України порядку права власності на
нього за іпотекодавцем, сторони
зобов'язані протягом 3 робочих днів
внести відповідні зміни до цього
договору, при чому збудована
нерухомість продовжує бути предметом
іпотеки.

Відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203
цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України правочин є
чинним за умови, якщо зміст правочину
не суперечить цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства.
Відповідно до ст.ст. 4, 10 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
Цивільному кодексу України, іншим
законам України, які приймаються
відповідно до Конституції України та
Цивільного кодексу України,
міжнародним договорам, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, актам Президента
України, постановам Кабінету Міністрів
України, актам інших органів державної
влади України, органів влади
Автономної Республіки Крим у випадках
і в межах, встановлених Конституцією
України та законом, а також моральним
засадам суспільства.

Зміст правочину не повинен суперечити
положенням також інших, крім актів
цивільного законодавства,
нормативно-правових актів, прийнятих
відповідно до Конституції України.

У статті 5 Закону України "Про іпотеку"
(у редакції з 12.05.2006 по 14.01.2009) указаний
вичерпний перелік об'єктів, які могли
бути предметом іпотеки за іпотечним
договором.

Предметом іпотеки могли бути один або
декілька об'єктів нерухомого майна за
таких умов: нерухоме майно належить
іпотекодавцю на праві власності або на
праві господарського відання, якщо
іпотекодавцем є державне або
комунальне підприємство, установа чи
організація; нерухоме майно може бути
відчужене іпотекодавцем і на нього
відповідно до законодавства може бути
звернене стягнення; нерухоме майно
зареєстроване у встановленому законом
порядку як окремий виділений у натурі
об'єкт права власності, якщо інше не
встановлено цим Законом.

Предметом іпотеки також міг бути об'єкт
незавершеного будівництва або інше
нерухоме майно, яке стане власністю
іпотекодавця після укладення
іпотечного договору, за умови, що
іпотекодавець може документально
підтвердити право на набуття ним у
власність відповідного нерухомого
майна у майбутньому.

Частина об'єкта нерухомого майна могла
бути предметом іпотеки лише після її
виділення в натурі і реєстрації права
власності на неї як на окремий об'єкт
нерухомості чи приєднання її до
предмета іпотеки після укладення
іпотечного договору без реєстрації
права власності на неї як на окремий
об'єкт нерухомості.

Водночас поняття "іпотека майнових
прав" і регулювання відносин при
передачі в іпотеку майнових прав у
цьому Законі були відсутні.

Закон України від 19 червня 2003 року "Про
іпотечне кредитування, операції з
консолідованим іпотечним боргом та
іпотечні сертифікати" (редакція з 14.01.2006
по 23.07.2010) встановлює відносини у
системі іпотечного кредитування, а
також перетворення платежів за
іпотечними активами у виплати за
іпотечними сертифікатами із
застосуванням механізмів управління
майном.

Отже, предметом правового регулювання
зазначеного Закону є відносини, що
виникають з приводу іпотечного боргу,
який виникає після невиконання
договору, забезпеченого іпотекою, а не
для забезпечення кредитного договору,
що був укладений банком з юридичною
особою.

Майнові права на об'єкт незавершеного
будівництва віднесені до предмета
іпотеки згідно із Законом України від 25
грудня 2008 року "Про запобігання впливу
світової фінансової кризи на розвиток
будівельної галузі та житлового
будівництва", яким були внесені зміни
до Закону України "Про іпотеку".

Така правова позиція з приводу
передачі в іпотеку майнових прав на
об'єкт будівництва висловлена
Верховним Судом України у постанові
від 17.04.2013 № 6-8цс13.

З огляду на наведене суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про те, що при укладенні договору
іпотеки були порушені положення статті
5 Закону України "Про іпотеку" (у
редакції станом на 04.08.2008), оскільки
майнові права на окремі приміщення в
житловому будинку не могли бути
предметом іпотеки.

Посилання скаржника на врегулювання
спірних відносин нормами ч. 1 ст. 576 ЦК
України, абз. 2 ст. 1, ст. 13 Закону України
"Про іпотеку" є помилковими, оскільки
саме стаття 3 спеціального Закону
України "Про іпотеку" містила вичерпний
перелік об'єктів, які могли бути
предметом іпотеки за іпотечним
договором станом на 04.08.2008.

Безпідставним є також посилання
скаржника на норми Закону України "Про
фінансово-кредитні механізми і
управління майном при будівництві
житла та операціях з нерухомістю",
оскільки цей Закон встановлює загальні
принципи, правові та організаційні
засади залучення коштів фізичних і
юридичних осіб в управління з метою
фінансування будівництва житла та
особливості управління цими коштами.

Отже, предметом правового регулювання
зазначеного Закону є відносини між
суб'єктами системи фінансово-кредитних
механізмів (довірителями,
управителями, забудовниками,
страховими компаніями, емітентами
сертифікатів фонду операцій з
нерухомістю та власниками
сертифікатів фонду операцій з
нерухомістю), що виникають з приводу
управління залученими коштами
фізичних і юридичних осіб з метою
фінансування будівництва житла, а не
кредитні правовідносини та
забезпечення їх виконання.

Таким чином, зважаючи на норми
цивільного законодавства, діючого на
час укладення іпотечного договору,
ПрАТ "Побутрембуд" неправомірно
передало банку в іпотеку майнові права
на об'єкт будівництва, що визначені цим
договором у якості предмета іпотеки.

За змістом частин 1, 3 ст. 215 ЦК вимога про
визнання оспорюваного правочину
недійсним може бути заявлена як однією
зі сторін правочину, так й іншою
заінтересованою особою, права та
законні інтереси якої порушено
вчиненням правочину.

Відповідно до ст. 1 ГПК України
підприємства та організації мають
право звертатися до господарського
суду за захистом своїх порушених або
оспорюваних прав і охоронюваних
законом інтересів.

Згідно з п. 2 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009
"Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" обов'язковою
умовою задоволення позову про визнання
правочину недійсним є встановлення
судом факту порушення у зв'язку із його
вчиненням прав чи охоронюваних законом
інтересів позивача.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи
рішенням господарського суду міста
Києва від 22.05.2009 у справі № 50/35,
залишеним без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 30.06.2009, за
позовом заступника Генерального
прокурора України визнано недійсним
інвестиційний договір № 01/03 від 27.02.2003,
укладений між Київським національним
університетом ім. Т. Шевченка, ЗАТ
"Інтернафтогазбуд" та ЗАТ "Побутрембуд",
додаткові угоди від 24.06.2005 № 1, від 16.01.2008
та доповнення від 29.05.2006 до нього;
визнати недійсним і скасувати п. 23
рішення Київської міської ради від
15.07.2004 № 419-5/1829 "Про надання і вилучення
земельних ділянок та припинення права
користування землею"; визнано
недійсним договір оренди земельних
ділянок від 25.05.2005, укладений між
Київською міською радою та Київським
національним університетом ім. Т.
Шевченка.

Розпорядженням Кабінету Міністрів
України №1502-р від 08.12.2009 "Про погодження
укладення договору про спільну
діяльність" погоджено пропозицію
Міністерства освіти і науки щодо
укладення між КНУ ім. Т.Шевченка і ЗАТ
"Побутрембуд" (станом на день розгляду
спору перейменовано на ПрАТ
"Побутрембуд") договору про спільну
діяльність, пов'язану з продовженням
розпочатого до 2009 року будівництва
комплексу житлових будинків по
проспекту Академіка Глушкова, 6, у м.
Києві.

На виконання вказаного розпорядження
11.12.2009 укладено договір №3П02 про
спільну діяльність з продовження
проектування та будівництва комплексу
житлових будинків та інших споруд по
проспекту Академіка Глушкова, 6 у м.
Києві, предметом якого є відновлення та
продовження роботи з проектування та
будівництва комплексу житлових
будинків та об'єктів
соціально-побутової сфери на проспекті
Академіка Глушкова, 6 у Голосіївському
районі м. Києва з метою завершення
розпочатого будівництва у
відповідності з проектною та
дозвільною документацією та на умовах
даного договору (п.1.1 договору).

Рішенням господарського суду міста
Києва від 29.11.2012 у справі № 5011-10/14199-2012,
залишеним без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 04.04.2013, за
позовом Київського національного
університету ім. Шевченка розірвано
договір № 3П02 про спільну діяльність з
продовження проектування та
будівництва комплексу житлових
будинків та інших споруд по просп.
Академіка Глушкова, 6, у м. Києві,
укладений 11.12.2009 між КНУ ім. Шевченка та
ЗАТ "Побутрембуд".

Судом першої інстанції також
встановлено, що земельну ділянку на
проспекті Академіка Глушкова, 6, з
цільовим призначенням для будівництва,
експлуатації та обслуговування
житлових будинків з об'єктами
соціально-побутового,
торговельно-розважального та
готельно-офісного призначення,
оформлено за Київським національним
університетом ім. Тараса Шевченка у
відповідності до вимог законодавства,
що підтверджується Державними актами
на право постійного користування
земельною ділянкою серії ЯЯ №389538 від
08.10.2010, серії ЯЯ №389539 від 08.10.2010.
Київським національним університетом
ім. Тараса Шевченка також отримано
дозвіл Інспекції
державного-архітектурно будівельного
контролю у м. Києві на виконання робіт
за вказаною адресою із терміном дії до
30.12.2015.

Як вказав Верховний Суд України у
постанові від 30.01.2013 № 6-168цс12, майнові
права на нерухомість, що є об'єктом
будівництва (інвестування), не є
речовими правами на чуже майно,
оскільки об'єктом цих прав не є "чуже
майно", а також не є правом власності,
оскільки об'єкт будівництва
(інвестування) не існує на момент
встановлення іпотеки, а тому не може
існувати й право власності на нього.

Отже, майнове право, яке можна
визначити як "право очікування", є
складовою частиною майна як об'єкта
цивільних прав. Майнове право - це
обмежене речове право, за яким власник
цього права наділений певними, але не
всіма правами власника майна, та яке
засвідчує правомочність його власника
отримати право власності на нерухоме
майно чи інше речове право на
відповідне майно в майбутньому.

Місцевим господарським судом
встановлено, що у зв'язку з існуванням
іпотечного договору позивач
позбавлений права вільно
розпоряджатися своєю власністю в
об'єкті, оскільки на час розгляду
справи в Єдиному реєстрі заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна,
Державному реєстрі обтяжень рухомого
майна та Державному реєстрі іпотек
наявні записи про обтяження майнових
прав, що стали предметом іпотеки за
оспорюваним договором, та заборону їх
відчуження.

Таким чином існування майнових прав
іншої особи на об'єкт будівництва
позивача, передача їх в іпотеку,
обмежує його право власності на цей
об'єкт. Безпідставне обмеження прав
позивача порушує його законні
інтереси.

Обґрунтовуючи свої заперечення
відповідачі вказують на існування
майнових прав ПрАТ "Побутрембуд" на
певні квартири. Проте сторони не надали
жодного допустимого та належного
доказу правомочності ПрАТ
"Побутрембуд" отримати право власності
на нерухоме майно, зазначене в спірному
іпотечному договорі, чи інше речове
право на відповідне майно в
майбутньому.

Так, чинний на момент укладення
спірного іпотечного договору договір
№ 01/03 від 27.02.2003 про проектування та
будівництво комплексу житлових
будинків та інших споруд, укладений між
іпотекодавцем, Київським національним
університетом імені Тараса Шевченка та
Закритим акціонерним товариством
"Інтернафтогазбуд", передбачав, що у
випадку припинення дії договору з
причин, що не залежать від інвесторів,
останні мають право лише на повернення
інвестицій та відшкодування збитків.
Жодних умов про розподіл майнових прав
на об'єкт до завершення його
будівництва договір № 01/03 від 27.02.2003 не
містив.

Згідно з частиною другою статті 43 ГПК
та статтею 33 ГПК кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Господарський суд може за
їх клопотанням чи за власною
ініціативою витребувати в порядку
підготовки справи до розгляду
необхідні для цього письмові і речові
докази, інші матеріали (пункти 3, 4, 6, 8 і 11
статті 65 ГПК), якщо подані сторонами та
іншими учасниками судового процесу
докази є недостатніми для вирішення
спору. При цьому, вирішуючи питання
щодо доказів, господарські суди
повинні враховувати інститут
допустимості засобів доказування,
згідно з яким обставини справи, що
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Що ж до належності
доказів, то нею є спроможність
відповідних фактичних даних містити
інформацію стосовно обставин, які
входять до предмета доказування з
даної справи.

В силу вимог ч. 1 ст. 101 ГПК, суд
апеляційної інстанції не може прийняти
як доказ, протокол від 03.12.2007 розподілу
квартир та нежитлових приміщень в
житлових будинках 1-ої черги
будівництва, виконання
будівельно-монтажних робіт на об'єктах
соціально-побутової сфери на земельних
ділянках по вул. Академіка Глушкова, 6, у
Голосіївському районі м. Києва за
договором від 27.02.2003, ксерокопія якого
була долучена ПрАТ "Побутрембуд" до
матеріалів справи в суді апеляційної
інстанції без обґрунтування
неможливості її подання суду першої
інстанції.

Крім того, оригінал протоколу на вимогу
суду не був наданий, а зміст протоколу
обшуку, складений 21.08.2013 слідчим
слідчого відділу Голосіївського РУ ГУ
МВС України, спростовує пояснення ПрАТ
"Побутрембуд", що протокол від 03.12.2007 був
вилучений в ході обшуку.

За таких обставин колегія суддів
погоджується з висновком місцевого
господарського суду про порушення прав
позивача як замовника будівництва
спірним іпотечним договором.

Колегія суддів погоджується з
висновком місцевого господарського
суду про поважність причини пропуску
позовної давності, з огляду на те, що
про порушення свого права, а саме
наявність у Державному реєстрі
обтяжень рухомого майна та Державному
реєстрі іпотек записів про обтяження
майнових прав, що стали предметом
іпотеки за оспорюваним договором, та
заборону їх відчуження, Київський
національний університет ім. Тараса
Шевченка дізнався під час розгляду
справи № 5011-10/14199-2012 за позовом
прокурора в інтересах Міністерства
освіти і науки, молоді та спорту
України, Київського національного
університету ім. Т. Шевченка з позовом
до ПрАТ "Побутрембуд" про розірвання
договору № 3П02 про спільну діяльність
від 11.12.2009, що була порушена у жовтні 2012
року.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Згідно з п. 28 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009
"Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" перебіг
позовної давності щодо вимог про
визнання правочинів недійсними
обчислюється не з моменту вчинення
правочину, а відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК
України - від дня, коли особа довідалася
або могла довідатися про порушення
свого права або про особу, яка його
порушила.

Частинами 2, 3, 4 ст. 267 ЦК України
передбачено, що заява про захист
цивільного права або інтересу має бути
прийнята судом до розгляду незалежно
від спливу позовної давності; позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення; сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Відповідно до п. 2.2 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 10
від 29.05.2013 "Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів"
питання щодо поважності причин
пропуску строку позовної давності,
тобто наявності обставин, які з
об'єктивних, незалежних від позивача
підстав унеможливлювали або істотно
утруднювали своєчасне подання позову,
вирішується господарським судом у
кожному конкретному випадку з
урахуванням наявних фактичних даних
про такі обставини.

Встановивши конкретні обставини
справи, що унеможливлювали подання
позову в межах строків позовної
давності, місцевий господарський суд
вмотивовано визнав причини пропуску
строку на звернення до суду за захистом
права поважними.

Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо
суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту.

За встановлених обставин, висновок
місцевого суду про наявність правових
підстав для задоволення заявлених
позовних вимог в частині визнання
недійсним іпотечного договору від
04.08.2008 є законним, обґрунтованим,
відповідає нормам чинного
законодавства, фактичним обставинам
справи і наявним у ній матеріалам, а
доводи апеляційної скарги його не
спростовують.

Колегія суддів також не вбачає
правових підстав для задоволення
позовних вимог в частині визнання
відсутніми у ПрАТ "Побутрембуд"
майнових прав на житлові квартири та
нежитлові приміщення, визначені
іпотечним договором від 04.08.2008, з огляду
на обрання позивачем не належного
способу захисту, який не призводить до
відновлення його прав, а по суті є
встановленням факту, що не має
самостійного юридичного значення.

Особа, законний інтерес або право якої
порушено, може скористатися способом
захисту, який прямо передбачений
нормою матеріального права або може
скористатися можливістю вибору між
декількома способами захисту, якщо це
не заборонено законом. Якщо ж
спеціальні норми не встановлюють
конкретних заходів, то особа має право
обрати спосіб із числа передбачених ст.
16 ЦК України з урахуванням специфіки
порушеного права й характеру
правопорушення.

Відмовляючи в задоволенні заяви ПАТ
"Укрсоцбанк", поданої в порядку ст. 1057-1
ЦК України, про накладення арешту на
заставлене майно у разі визнання
договору іпотеки недійсним, місцевий
господарський суд помилково виходив з
того, що норми статті ст. 1057-1 ЦК України
в даному випадку не підлягають, як такі
що не мають зворотної дії у часі.

Відповідно до ч. 5 ст. 1057-1 ЦК України,
визнаючи недійсним договір застави,
який забезпечував виконання
зобов'язання позичальника за кредитним
договором, суд за заявою кредитодавця
накладає арешт на майно, яке було
предметом застави. Такий арешт
підлягає зняттю після виконання
зобов'язання повернути кредитодавцю
кошти за кредитним договором, а у разі
визнання кредитного договору
недійсним - після виконання
зобов'язання повернути кредитодавцю
кошти в розмірі, визначеному судом
відповідно до частини першої цієї
статті.

Вказана стаття була внесена до
Цивільного кодексу України Законом
України "Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
виконання господарських зобов'язань"
від 02.10.2012 та набрала законної сили
04.11.2012. Тобто є чинною на час винесення
судового рішення про визнання
недійсним іпотечного договору.

У пункті 4 інформаційного листа від
27.12.2012 № 01-06/1941/2012 "Про Закон України "Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України щодо виконання
господарських зобов'язань" Вищий
господарський суд України роз'яснив, що
дія Закону поширюється на кредитні
договори та договори застави, укладені
як до, так і після набрання ним
чинності.

В той же час колегія суддів звертає
увагу, що за своєю правовою природою,
накладення арешту на майно, яке було
предметом застави, у випадку визнання
договору недійсним, є способом
забезпечення виконання зобов'язань
позичальником або поручителем перед
банком.

Контекстний аналіз положень ст. 1057-1 ЦК
України дає підстави для висновку, що
суд за заявою кредитодавця може
накласти арешт виключно на майно, яке
було предметом застави та яке належить
позичальнику або поручителю.

Оскільки Київський національний
університет ім. Тараса Шевченка не є
стороною зобов'язання із повернення
кредиту ПАТ "Укрсоцбанк" за договором
про надання невідновлювальної
кредитної лінії № 24-12/169 від 04.08.2008, за
відсутності належних доказів того, що
майнові права на квартири, що були
предметом іпотеки за іпотечним
договором від 04.08.2008 належать
позичальнику - ПрАТ "Побутрембуд",
колегія суддів не вбачає правових
підстав для задоволення заяви ПАТ
"Укрсоцбанк", поданої в порядку ст. 1057-1
ЦК України, про накладення арешту на
заставлене за недійсним іпотечним
договором майно.

З огляду на викладене, підстав для
зміни або скасування рішення місцевого
суду не вбачається.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати
по сплаті судового збору за розгляд
апеляційної скарги покладаються на
скаржника, а витрати зі сплати судового
збору за розгляд справи судом першої
інстанції розподіляються між
сторонами пропорційно задоволених
вимог.

З огляду на викладене з ПрАТ
"Побутрембуд" та ПАТ "Укрсобанк" на
користь Київського національного
університету ім. Тараса Шевченка
підлягають стягненню витрати по сплаті
судового збору за розгляд справи судом
першої інстанції по 1433,75 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Публічного
акціонерного товариства "Укрсоцбанк"
на рішення господарського суду міста
Києва від 12.12.2013 у справі № 910/12706/13
залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста
Києва від 12.12.2013 у справі № 910/12706/13
залишити без змін.

3. Резолютивну частину рішення в
частині розподілу судових витрат
викласти в наступній редакції:

"Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Укрсоцбанк" (03150, м. Київ,
вул. Ковпака, 29, ідентифікаційний код
00039019) на користь Київського
національного університету імені
Тараса Шевченка (01033, м. Київ, вул.
Володимирська, 60, ідентифікаційний код
02070944) витрати по сплаті судового збору
в розмірі 1433 (одна тисяча чотириста
тридцять три) грн. 75 коп.

Стягнути з Закритого акціонерного
товариства "Побутрембуд" (01011, м. Київ,
вул. Панаса Мирного, 17,
ідентифікаційний код 30264236) на користь
Київського національного університету
імені Тараса Шевченка (01033, м. Київ, вул.
Володимирська, 60, ідентифікаційний код
02070944) витрати по сплаті судового збору
в розмірі 1433 (одна тисяча чотириста
тридцять три) грн. 75 коп."

Головуючий суддя
О.О. Хрипун

Судді
А.І. Мартюк

Г.В. Корсакова