ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" червня 2014 р.
справа №
911/1831/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Яреми В.А., розглянувши
матеріали справи

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, Донецька обл., м.
Харцизьк

до Сільськогосподарського товариства
з обмеженою відповідальністю
«Бурівське», Київська обл., м. Васильків

про стягнення 81 749,55 гривень

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 (особисто)

від відповідача: не прибув

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

16.05.2014 Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
(далі-ФОП ОСОБА_1./позивач) звернулась до
господарського суду Київської області
з позовом до Сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю «Бурівське»
(далі-СТОВ «Бурівське»/відповідач) про
стягнення 81 749,55 грн., з яких: 36 465,00 грн.
заборгованості за договором підряду на
виконання механізованих
сільськогосподарських робіт б/н від
05.09.2013, 2 309,79 грн. пені, 2 541,61 грн.
інфляційних втрат, 491,53 грн. 3% річних, а
також 39 941,62 грн. збитків, завданих
внаслідок неналежного виконання
відповідачем своїх договірних
зобов'язань.

Відповідач не скористався правом,
наданим ст. 59 Господарського
процесуального кодексу України, та
відзив на позовну заяву не надав.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 16.05.2014 порушено провадження
у справі №911/1831/14 та призначено справу
до розгляду на 03.06.2014.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 03.06.2014 розгляд даної справи
було відкладено на 17.06.2014.

В судові засідання 03.06.2014 та 17.06.2014
представник відповідача не прибув,
витребувані судом документи не надав,
про причини їх ненадання суд не
повідомив, хоча про час та місце
розгляду даної справи був повідомлений
належним чином.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши наявні в ній докази,
оцінивши їх в сукупності та заслухавши
пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

05.09.2013 між ФОП ОСОБА_1 (далі-підрядник) та
СТОВ «Бурівське» (далі-замовник) було
укладено договір підряду на виконання
механізованих сільськогосподарських
робіт б/н (далі-договір), відповідно до
якого замовник доручив, а підрядник
зобов'язався виконати, у відповідності
до умов цього договору,
сільськогосподарські роботи по
збиранню культур врожаю 2012 року
(далі-роботи) зернозбиральним
комбайном, а замовник зобов'язався
прийняти ці роботи та оплатити їх на
умовах цього договору.

Договір набуває чинності з моменту
підписання його сторонами та діє до
моменту виконання сторонами своїх
зобов'язань (п. 10.1 договору).

Судом встановлено, що позивач свої
обов'язки за договором виконав
належним чином, виконавши
сільськогосподарські роботи по
збиранню культур врожаю 2012 року
обсягом 187 га загальною вартістю 36 465,00
грн., що підтверджується підписами та
відбитками печаток сторін на акті
прийняття-передачі виконаних робіт б/н
від 31.10.2013.

З метою оплати відповідачем вартості
виконаних за договором робіт, 22.11.2013
позивачем було виставлено рахунок на
оплату №36 на суму 36 465,00 грн. Копії
зазначених документів містяться в
матеріалах справи.

Про належне виконання позивачем своїх
зобов'язань за договором свідчить
також відсутність з боку відповідача
претензій та повідомлень про порушення
першим умов договору.

Втім, відповідач свої обов'язки за
договором в частині оплати вартості
виконаних робіт не виконав, внаслідок
чого за ним утворилось 36 465,00 грн.
заборгованості.

Факт несплати відповідачем вартості
виконаних позивачем робіт
підтверджується наданою суду довідкою
ПАТ КБ «Приватбанк» №19.1.1.0.0/32.0.0.0.0-546 від
20.05.2014.

З метою досудового врегулювання даного
спору, 23.12.2013 та 07.02.2014 позивачем
надсилались відповідачу листи
(претензії), відповідно до яких позивач
інформував останнього про наявність
заборгованості за договором та вимагав
її погашення.

Посилаючись на те, що відповідач на
вказані листи не відповів, остаточні
розрахунки за договором не провів,
позивач просить суд стягнути з
відповідача, зокрема, 36 465,00 грн.
заборгованості по оплаті вартості
виконаних робіт за актом б/н від 31.10.2013
згідно договору.

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України, якщо
відзив на позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами.

Оскільки відповідачем не надано суду
ані відзиву на позовну заяву, ані
будь-яких інших доказів та/або
документів, що впливають на вирішення
даного спору по суті, суд у
відповідності до ст. 75 ГПК України,
здійснював розгляд даної справи за
наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та подані
докази, заслухавши пояснення
представника позивача, суд встановив,
що заявлена позовна вимога підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Приписами статей 175, 173, 317
Господарського кодексу України
встановлено, що майнові зобов'язання,
які виникають між учасниками
господарських відносин, регулюються
Цивільним кодексом України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Загальні умови договорів підряду
визначаються відповідно до положень
Цивільного кодексу України про договір
підряду, якщо інше не передбачено цим
Кодексом.

Відповідно до статей 837, 854 Цивільного
кодексу України за договором підряду
одна сторона (підрядник) зобов'язується
на свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на
виготовлення, обробку, переробку,
ремонт речі або на виконання іншої
роботи з переданням її результату
замовникові.

Якщо договором підряду не передбачена
попередня оплата виконаної роботи або
окремих її етапів, замовник
зобов'язаний сплатити підрядникові
обумовлену ціну після остаточної здачі
роботи за умови, що роботу виконано
належним чином і в погоджений строк
або, за згодою замовника, - достроково.

Пунктом 6.1 договору передбачено, що
розрахунок за виконані підрядником
роботи проводиться замовником
протягом 10 днів після виконання робіт,
підписання сторонами акта виконаних
робіт згідно з п. 9.1 цього договору,
надання підрядником рахунку-фактури.

З огляду наведеного, підписання
відповідачем акта здачі-прийняття
виконаних робіт б/н від 31.10.2013 за
договором без будь-яких заперечень
щодо кількості та/або якості виконаних
робіт свідчить про прийняття
відповідачем таких робіт, а
виставлення 22.11.2013 позивачем рахунка на
оплату №6 породжує в останнього
обов'язок щодо їх оплати у повному
обсязі, у відповідності до п. 9.1
договору, до 02.12.2013.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Не допускаються одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом, а також
відмова від виконання або відстрочка
виконання з мотиву, що зобов'язання
другої сторони за іншим договором не
було виконано належним чином. Дана
норма кореспондує з приписами статей
525, 526 ЦК України.

Відтак, беручи до уваги наведені
нормативні приписи, а також враховуючи
те, що станом на день прийняття рішення
відповідач виконані позивачем роботи
не оплатив, суд дійшов висновку, що
вимога про стягнення 36 465,00 грн.
заборгованості по оплаті вартості
виконаних робіт згідно акта б/н від
31.10.2013 згідно договору підлягає
задоволенню як така, що доведена
позивачем належними та допустимими
доказами та не спростована у
встановленому порядку відповідачем.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем своїх грошових
зобов'язань за договором, позивач
просить суд стягнути з першого,
зокрема, 2 309,79 грн. пені, нарахованої з
02.12.2013 по 14.05.2014 на 36 465,00 грн.
заборгованості.

Згідно ст. 230 ГК України штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Пунктом 11.3 договору передбачено, що у
разі несвоєчасного виконання
замовником своїх зобов'язань за п. 6.1
цього договору замовник сплачує
підряднику пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від вартості
невиконаних робіт за кожен день
прострочення.

Оскільки арифметично вірний розмір
пені, обрахованої судом в межах
заявленого позивачем періоду з
урахуванням вимог вищезазначених норм
Закону та положень договору, становить
2 309,78 грн., тому вимога позивача про
стягнення з відповідача 2 309,79 грн. пені
підлягає частковому задоволенню в
розмірі 2 309,78 грн.

Крім того, внаслідок неналежного
виконання відповідачем своїх
договірних зобов'язань в частині
своєчасної оплати вартості виконаних
робіт, позивач просить суд стягнути з
першого 2 541,61 грн. інфляційних втрат та
491,53 грн. 3% річних, нарахованих з 02.12.2013
по 14.05.2014 на 36 465,00 грн. заборгованості.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання. Боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3% річних від суми, якщо інший
розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Оскільки арифметично вірний розмір
інфляційних втрат, обрахованих судом в
межах заявленого позивачем періоду з
урахуванням вимог вищезазначених норм
Закону та положень договору, становить
2 552,55 грн., а суд, приймаючи рішення, не
може виходити за межі позовних вимог,
тому вимога позивача про стягнення з
відповідача 2 541,61 грн. інфляційних
втрат підлягає задоволенню.

Водночас, оскільки порядок обрахунку 3%
річних, заявлених позивачем до
стягнення, відповідає вимогам
вищезазначених норм Закону та
положенням договору, а їх розмір є
арифметично вірним, тому вимога
позивача про стягнення з відповідача
491,53 грн. 3% річних підлягає задоволенню.

До того ж, посилаючись на те, що умовами
договору сторони попередньо узгодили
виконання сільськогосподарських робіт
по збиранню культур в межах 1 200 га
протягом вересня-грудня 2013 року, у той
час, як відповідач забезпечив позивача
об'ємами робіт лише у розмірі 187 га, які
станом на 31.10.2013 вже були виконані,
позивач просить стягнути з відповідача
39 941,62 грн. збитків з підстав ст. 22 ЦК
України та ст. 224 ГК України.

У відповідності до наданого суду
розрахунку позовних вимог, до складу
заявлених до стягнення збитків
входить:

- 30 000 грн. плати за оренду комбайнів за
листопад-грудень 2013 року,

- 5 933,11 грн. сукупного розміру
заробітної плати, виплаченої найманим
працівникам позивача за
листопад-грудень 2013 року,

- 4 008,51 грн. сукупного розміру податків
при нарахуванні заробітної плати
найманим працівникам позивача за
листопад-грудень 2013 року.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа,
якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування.

Збитками є, зокрема, доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Приписами статей 224, 225 ГК України
унормовано, що учасник господарських
відносин, який порушив господарське
зобов'язання або установлені вимоги
щодо здійснення господарської
діяльності, повинен відшкодувати
завдані цим збитки суб'єкту, права або
законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати,
зроблені управненою стороною, втрата
або пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають
відшкодуванню особою, яка допустила
господарське правопорушення,
включаються:

вартість втраченого, пошкодженого або
знищеного майна, визначена відповідно
до вимог законодавства;

додаткові витрати (штрафні санкції,
сплачені іншим суб'єктам, вартість
додаткових робіт, додатково витрачених
матеріалів тощо), понесені стороною,
яка зазнала збитків внаслідок
порушення з зобов'язання другою
стороною;

неодержаний прибуток (втрачена вигода),
на який сторона, яка зазнала збитків,
мала право розраховувати у разі
належного виконання зобов'язання
другою стороною;

матеріальна компенсація моральної
шкоди у випадках, передбачених законом.

Підставою для настання
господарсько-правової
відповідальності, передбаченої ст. 224
ГК України, ст. 22 ЦК України є
правопорушення, що включає в себе певні
елементи: збитки, протиправність
поведінки особи, яка заподіяла збитки;
причинний зв'язок між ними; вина.
Відсутність хоча б одного елемента
складу правопорушення, за загальним
правилом, виключає настання
відповідальності у вигляді
відшкодування збитків.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
20.06.2011 у справі №2/121-30/118.

При цьому встановлення причинного
зв'язку між протиправною поведінкою
особи, яка завдала шкоду, та збитками
потерпілої сторони є важливим
елементом доказування наявності
реальних збитків. Слід довести, що
протиправна дія чи бездіяльність
завдавача є причиною, а збитки, які
виникли у потерпілої особи, - наслідком
такої протиправної поведінки.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Вищого господарського суду
України від 03.12.2012 у справі №19/5005/4244/2012.

Приписами статей 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Так, в обґрунтування заявленої
позовної вимоги позивач посилається на
те, що п. 2.2 договору сторони попередньо
узгодили обсяг робіт (гектарів) по
збиранню соняшника в межах 1 200 га
протягом вересня-грудня 2013. Натомість,
забезпечення позивача меншими
обсягами робіт позбавило останнього
того, на що він розраховував при
укладенні договору, і, як наслідок,
призвело до завдання позивачу збитків
у розмірі плати за оренду комбайнів,
виплаченої заробітної плати найманим
працівниками та податків, сплачених у
зв'язку з нарахуванням заробітної
плати протягом листопада-грудня 2013
року, тобто періоду, протягом якого
позивач розраховував виконувати
роботи по збиранню врожаю за договором.

Натомість посилання позивача на дії
(бездіяльність) відповідача в частині
незабезпечення першого попередньо
погодженими обсягами робіт оцінюються
судом критично з огляду на положення п.
2.3 договору, яким передбачено, що
попередньо узгоджені обсяги робіт
можуть бути змінені з ініціативи
замовника у зв'язку з погодними
умовами. Таким чином, попередньо
погоджені сторонам за договором обсяги
робіт не є сталими і можуть бути
змінені за ініціативи замовника, що
свідчить про необґрунтованість
посилань позивача як на протиправність
поведінки відповідача, так і на
наявність вини останнього.

При цьому, недоведеність позивачем
протиправної поведінки відповідача
спростовує посилання позивача на
завдання саме відповідачем останньому
39 941,62 грн. збитків, пов'язаних з оплатою
оренди комбайнів, сплатою заробітної
плати та податків, і, як наслідок,
свідчить про недоведеність
причинно-наслідкового зв'язку між
діями (бездіяльністю) відповідача та
збитками позивача.

З огляду на вимоги наведених
нормативних приписів, а також
враховуючи недоведеність позивачем
наявності у сукупності всіх елементів
складу правопорушення, яке тягне за
собою відповідальність у вигляді
відшкодування завданих збитків в
порядку ст. 22 ЦК України, суд дійшов
висновку, що вимога позивача про
стягнення з відповідача 39 941,62 грн.
збитків, завданих внаслідок
неналежного виконання відповідачем
своїх договірних зобов'язань є
необґрунтованою, а тому задоволенню не
підлягає.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Вищого господарського суду
України від 28.01.2013 у справі №5011-27/7049-2012.

Витрати по сплаті судового збору, у
відповідності до статті 49
Господарського процесуального кодексу
України, покладаються судом на
відповідача пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 124
Конституції України, ст. ст. 32-34, 44, 49, 59,
75, 82-85 Господарського процесуального
кодексу України, ст. ст. 22, 525, 526, 692, 712
Цивільного кодексу України, ст. ст. 173,
193, 224, 225, 236 Господарського кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з Сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю «Бурівське» (08600,
Київська обл., м. Васильків, вул.
Володимирська, 57А, оф. 12,
ідентифікаційний код 05388799) на користь
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
(АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) 36 465 (тридцять шість тисяч
чотириста шістдесят п'ять) грн. 00 коп.
заборгованості, 2 309 (дві тисячі триста
дев'ять) грн. 78 коп. пені, 2 541 (дві тисячі
п'ятсот сорок одну) грн. 61 коп.
інфляційних втрат, 491 (чотириста
дев'яносто одну) грн. 53 коп. 3% річних та
934 (дев'ятсот тридцять чотири) грн. 35 коп.
судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Дане рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його
належного оформлення та підписання, і
може бути оскаржено в апеляційному
порядку.

Повне рішення складено 23.06.2014

Суддя

В.А. Ярема