ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2014 р.Справа № 922/2203/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Лавровой Л.С.

при секретарі судового засідання
Васильєва Л.О.

розглянувши справу

за позовом Публичне АТ "Куряжський
домобудівний комплекс" с. Пісочин - 2
до ФОП ОСОБА_2, смт. Пісочин про
стягнення коштів в сумі 3816,95 грн. за
участю сторін:

позивача - Мордвінов С.О.

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

В червні 2014 року до суду звернулось
Публічне акціонерне товариство
"Куряжський домобудівельний комплекс"
( надалі - позивач) та просить стягнути
з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (
надалі - відповідач) суму основного
боргу 3472,14 грн., пеню 187,18 грн., 3 % річних
36,11 грн., інфляційні втрати - 121,52 грн.,
та судові витрати.

В обгрунтування позовних вимог позивач
посилається на порушення відповідачем
умов договору оренди нежитлового
приміщення №? А-176/П від 26.12.2012 року.

На адресу господарського суду
Харківської області повернулась
ухвала про порушення провадження у
справі від 05 червня 2014 року, яка була
надіслана на адресу відповідача ФОП
ОСОБА_2 вказану в позовній заяві із
довідкою пошти в якій вказано, що фірма
вибула, за закінченням терміну
зберігання.

Відповідно до Закону України № 2453-VI
"Про судоустрій і статус суддів",
розділу XII Прикінцеві положення ч.3.3 п.14
ухвала про порушення провадження у
справі надсилається зазначеним особам
за повідомленою ними господарському
суду поштовою адресою. У разі ненадання
сторонами інформації щодо їх поштової
адреси, ухвала про відкриття
провадження у справі надсилається за
адресою місцезнаходження (місця
проживання) сторін, що зазначена в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців. У
разі відсутності сторін за такою
адресою, вважається, що ухвала про
порушення провадження у справі вручена
їм належним чином.

В матеріалах справи міститься
свідоцтво про державну реєстрацію
фізичної особи - підприємця чим
підтверджено статус ФОП та
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, тобто
за тією, котра вказана в позовній заяві.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що сторони були належним чином
повідомлені про дату та місце розгляду
справи.

Відповідно до п. 3.9.1 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" від 26.12.2011 р. № 18
особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК. У разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - за адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

За таких обставин, справа
розглядається на підставі ст. 75 ГПК
України за наявними в ній матеріалами.

Згідно положень ст.ст. 4-3, 33 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Згідно ч. 3 ст. 22 ГПК України сторони
зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Враховуючи достатність часу, наданого
позивачеві та відповідачеві для
підготовки до судового засідання та
підготовки витребуваних судом
документів, приймаючи до уваги
принципи змагальності та
диспозитивності господарського
процесу, закріплені п. 4 ч. 3 ст. 129
Конституції України, ст. 4-3 та ст. 33 ГПК
України, суд вважає, що господарським
судом в межах наданих йому повноважень
сторонам створені усі належні умови
для надання доказів у справі та є
підстави для розгляду справи за
наявними у справі матеріалами.

Розглянувши надані учасниками
судового процесу документи і
матеріали, всебічно та повно з'ясувавши
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши в
сукупності докази, які мають значення
для розгляду справи і вирішення спору
по суті, судом встановлено наступне.

26.12.2012 року між позивачем та
відповідачем було укладено договір
оренди нежитлового приміщення №? А-176/П
( а.с.13-19). У відповідності до предмету
договору позивач зобов'язався
передати, а відповідач прийняти в
строкове користування частину
нежитлового приміщення НОМЕР_5 площею
20,23 кв. м. , розташованого на 2-ому
поверсі будівлі Торгівельно -
розважального комплексу "ІНФОРМАЦІЯ_1",
що знаходиться за адресою : АДРЕСА_2, що
належить позивачу на підставі
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно САВ № 368027 від 24.01.2008 року
( п.1.1 договору). Вартість об'єкту оренди
з урахуванням індексації складає 60406,82
грн. ( п.1.2 договору).

При передачі та поверненні об'єкта
оренди складаються акти
приймання-передачі, які підписуються
уповноваженими представниками сторін
та є невід'ємною частиною даного
договору ( п.3.1 договору).

Розмір орендної плати складає 1036 грн.
на місяць в т.ч. ПДВ 172,67 грн. ( п.4.1
договору). В склад орендної плати не
входять витрати позивача на
експлуатаційні витрати ( п.4.3 договору).
Сума орендної плати сплачується
відповідачем шляхом внесення
безготівкових коштів на поточний
рахунок позивача або готівкових коштів
до каси позивача до 10 числа місяця,
наступного за звітним. ( п.4.4 договору).
Орендна плата нараховується з моменту
підписання акту приймання - передачі
об'єкта оренди, з урахуванням умов п.4.3
договору, і до моменту повернення
об'єкта оренди, що підтверджується
відповідним актом ( п.4.5 договору).

Цей договір вступає в силу з моменту
підписання і діє до 26 грудня 2013 року, а в
частині проведення розрахунків за цим
договором , до повного виконання
сторонами своїх зобов'язань ( п.7.1
договору).

26.12.2012 року сторони підписали акт
приймання-передачі частини
нежитлового приміщення НОМЕР_5 площею
20,23 кв. м. ( а.с.17).

Так, на виконання умов договору,
відповідач лише частково сплатив
рахунки за договором №? А-176/П, борг
станом на день звернення з позовом
становить 3108,00 грн. за рахунками № 1260
від 30.09.2013 року, № 1417 від 31.10.2013 року та №
1564 від 30.11.2013 року кожний на суму 1036 грн.
( 1036 грн. х 3 = 3108 грн.)

Одночасно між позивачем та
відповідачем було укладено договір № 25
по відшкодуванню витрат на утримання
нежитлового приміщення ( а.с.18-19).
Відповідач зобов'язався компенсувати
витрати позивачу по утриманню
нежитлових приміщень, вказаних в
договорі, що пов'язані з використанням
теплової енергії, води, каналізації,
електроенергії, прибирання місць
загального користування, вивозом
сміття та охороною приміщення ( п.2.1.1
договору). Розрахунки за даним
договором здійснюються до 5 числа
місяця, наступного за звітним, шляхом
перерахування відповідачем грошових
коштів на розрахунковий рахунок або
внесення до каси позивача, згідно
виставлених рахунків ( п.3.1 договору).

03.12.2013 року відповідач звернувся до
позивача з листом про розірвання
договору оренди з 03.12.2013 року ( а.с.20).

13.12.2013 року позивач звернувся до
відповідача з вимогою сплатити суму
заборгованості в розмірі 3472,14 грн. в
термін до 25.12.2013 року ( а.с.21-22).

Як доказ надання послуг , позивач надає
наступні акти виконаних робіт за
договором по відшкодуванню витрат на
утримання нежитлового приміщення за
договором № 25 від 26.12.2012 року :

№ 1564 від 31.12.2012 року на суму 19,60 грн. (
а.с.40)

№ 79 від 30.01.2013 року на суму 121,38 грн. (
а.с.40)

№ 230 від 30.02.2013 року на суму 121,38 грн. (
а.с.40)

№ 384 від 30.03.2013 року на суму 121,38 грн. (
а.с.39)

№ 528 від 30.04.2013 року на суму 121,38 грн. (
а.с.38)

№ 670 від 30.05.2013 року на суму 121,38 грн. (
а.с.38)

№ 823 від 30.06.2013 року на суму 121,38 грн. (
а.с.37)

№ 965 від 30.07.2013 року на суму 121,38 грн. (
а.с.37)

№ 1119 від 30.08.2013 року на суму 121,38 грн. (
а.с.36)

№ 1286 від 30.09.2013 року на суму 121,38 грн. (
а.с.36)

№ 1457 від 31.10.2013 року на суму 121,38 грн. (
а.с.35)

№ 1602 від 30.11.2013 року на суму 121,38 грн. (
а.с.35)

Залишилися не сплаченими останні
рахунки за №№ 1286, 1457 та 1602 на суму 364,14
грн.

Відповідно до статті 629 Цивільного
кодексу України (далі -ЦК України)
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
відповідно до статті 6 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового оборогу, вимог розумності та
справедливості.

Згідно з частиною третьою статті 653 ЦК
України у разі зміни або розірвання
договору зобов'язання змінюється або
припиняється з моменту досягнення
домовленості про зміну або розірвання
договору, якщо інше не встановлено
договором чи не обумовлено характером
його зміни.

Частиною другою статті 795 ЦК України
встановлено, що повернення наймачем
предмета договору найму оформляється
відповідним документом (актом), який
підписується сторонами договору. З
цього моменту договір найму
припиняється.

Відповідно до частини 7 статті 179 ГК
України господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

У відповідності до статті 526 Цивільного
кодексу України, яка кореспондується
із статтею 193 Господарського кодексу
України, зобов'язання повинні
виконуватись належним чином і
одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Обов'язок своєчасно і в повному обсязі
сплачувати орендну плату встановлені
частиною 3 ст. 285 Господарського кодексу
України.

Відповідно до частини 1 статті 525 ЦК
України, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 615 ЦК України
передбачається, що у разі порушення
зобов'язання однією стороною друга
сторона має право частково або в
повному обсязі відмовитися від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом.

Внаслідок односторонньої відмови від
зобов'язання частково або у повному
обсязі відповідно змінюються умови
зобов'язання або воно припиняється.

Згідно з частинами 1, 3 ст.651 ЦК України
зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

У разі односторонньої відмови від
договору у повному обсязі або частково,
якщо право на таку відмову встановлено
договором або законом, договір є
відповідно розірваним, або зміненим.

Відповідно до ч. 3 ст. 653 ЦК України у
разі зміни або розірвання договору
зобов'язання змінюється або
припиняється з моменту досягнення
домовленості про зміну або розірвання
договору, якщо інше не встановлено
договором чи не обумовлено характером
його зміни.

Відповідно до п. 9.2. Договору орендна
плата сплачується до моменту
повернення приміщення за актом прийому
- передачі.

В силу ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. При цьому,
згідно ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Крім того, згідно статті 43
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищевикладене та те, що сума
заборгованості відповідачем не
сплачена, відповідач не надав на
вимогу суду докази своєчасного
виконання своїх зобов'язань. За таких
обставин та враховуючи доведеність
факту порушення відповідачем умов
діючого законодавства, суд знаходить
позовні вимоги обґрунтованими і
такими, що підлягають задоволенню в
частині стягнення з відповідача
основної заборгованості в сумі 3472,14
грн.

Щодо нарахування позивачем пені у
розмірі 187,18 грн. за неналежне виконання
відповідачем зобов'язань (у тому числі
по орендній платі у сумі 139,48 грн., за
період з 11.12.2013 року по 15.04.2014 року. та
по експлуатаційним витратам,
нарахована за період з 06.12.2013 року по
15.04.2014 року у сумі 47,70 грн.) суд зазначає
наступне.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума, яку боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Умовами договору ( п.6.1. договору)
передбачена сплата пені в розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України за кожен
день прострочення. Позивачем пеня
розраховувалась з дотриманням вимог
Закону України „Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань". Суд вважає, що пеня вірно
нарахована за період з 11.12.2013 року по
15.04.2014 року, оскільки остання поставка
відбулась 31.08.2013 року та становить 139,48
грн.

Нарахування штрафних санкцій, якщо
інше не встановлено договором або
законом, обмежено шестимісячним
терміном від дня, коли зобов'язання
мало бути виконано (частина 6 статті 232
Господарського кодексу України).

Позивачем до матеріалів справи наданий
розрахунок пені за весь період
прострочення виконання відповідачем
грошового зобов'язання, суд
перевіривши його обґрунтованість
дійшов до висновку, що він є
правомірним та сума пені, яка належить
до сплати складає 187,18 грн.

Надаючи правову оцінку позовним
вимогам в частині стягнення 3 % річних
інфляційних втрат, суд зазначає
наступне.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те,
що наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та 3% річних не є санкціями, а виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінених грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові, а тому ці кошти
нараховуються незалежно від вини
боржника та незалежно від сплати ним
неустойки (пені) за порушення виконання
зобов'язання.

Відповідно до листа №62-97р Верховного
суду України від 03 квітня 1997 року, при
визначенні періоду розрахунку
інфляційних втрат, необхідно
враховувати порядок застосування
індексів інфляції. Згідно вказаного
порядку, період нарахування
визначається наступним чином. Якщо
прострочка виникла до 16 числа місяця,
то розрахунок здійснюється з
урахуванням індексу інфляції цього
місяця, а якщо прострочка виникла з 16
числа місяця, то розрахунок
здійснюється без урахування цього
місяця. За аналогією, якщо
заборгованість погашена до 16 числа
місяця, тоді індекс інфляції цього
місяця не враховується, а якщо
погашення заборгованості мало місце
після 16 числа місяця, тоді
враховується.

Індекс інфляції - це додаткова сума, яка
сплачується боржником і за своєю
правовою природою є самостійним
засобом захисту цивільного права
кредитора у грошових зобов'язань і
спрямована на відшкодування його
збитків, заподіяних знеціненням
грошових коштів внаслідок інфляційних
процесів в державі.

Суд, перевіривши розрахунок Позивача,
перевіривши період нарахування
останнім вказаної суми 3% річних, дійшов
до висновку про те, що відповідний
розрахунок є вірним, та відповідає
нормам чинного законодавства, а тому
сума 3% річних у розмірі 36,11 грн.
підлягає стягненню з Відповідача у
повному обсязі.

Щодо заявленої вимоги Позивача про
стягнення з Відповідача 121,52 грн. суми
інфляційних витрат, суд зазначає
наступне.

Перевіривши періоди нарахування суми
інфляційних втрат, суд дійшов висновку
про те, що відповідний розрахунок
відповідає вимогам ст.625 Цивільного
кодексу України, а також рекомендаціям
листа Верховного суду України від 03
квітня 1997 року. Позивачем визначено
інфляційні витрати за весь час
прострочення, з урахуванням
дефляційних процесів, тому ця сума у
розмірі 121,52 грн. підлягає задоволенню.

Суд, вирішуючи питання розподілу
судових витрат, керується ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, відповідно до якої судовий
збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України,
ст.ст. 1, 4, 12, 22, 33-34, 43, 49, 75, ст. 82-85,
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 , свідоцтво НОМЕР_2,
паспорт НОМЕР_3, виданий Пісочинським
ВМ Харківського РА УМВС України в
Харківській області, адреса: АДРЕСА_1)
на користь Публічного акціонерного
товариства "Куряжський
домобудівельний комплекс",
(62418, Харківська область, смт. Пісочин,
вул.Кільцева, 41) - 3472,14 грн. основного
боргу, 187,18 грн. пені, 36,11 грн. 3% річних,
121,52 грн. інфляційних втрат та 1827,00 грн.
судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 02.07.2014 р.

Суддя Л.С. Лаврова