донецький апеляційний господарський
суд
Постанова

Іменем України

01.07.2014р. справа №905/1336/14

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівЛомовцевої Н.В.
Принцевської Н.М., Скакуна О.А. при
секретарі судового засідання Валової
В.Ю.за участю представників сторін: від
позивача: не прибуввід
відповідача:Яроцька Л.О. довіреність
№164 від 16.12.2013р.розглянувши у
відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргуПублічного
акціонерного товариства "Комерційний
банк "Південкомбанк", м. Донецькна
рішення господарського суду Донецької
області від16.04.2014р. по справі№905/1336/14
(суддя Демідова П.В.)за
позовом:Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України", м. Київдо
відповідача:Публічного акціонерного
товариства "Комерційний банк
"Південкомбанк", м.
Донецькпророзірвання договору та
стягнення грошових коштів

В С Т А Н О В И В:

Дочірня компанія "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України", м. Київ звернулась
до господарського суду Донецької
області з позовом до Публічного
акціонерного товариства "Комерційний
банк "Південкомбанк", м. Донецьк про
стягнення грошових коштів в сумі 20500000,00
грн., пені в розмірі 218500,00 грн. та 3%
річних за несвоєчасні розрахунки в
сумі 19598,00 грн.

Заявою від 20.03.2014р. позивач уточнив
позовні вимоги та просив розірвати
договір банківського рахунку
№2580Р-21Ю-23/10-570 від 29.07.2010р., стягнути з
відповідача грошові кошти в сумі 21 534
166грн.98коп., 233 892,50грн. - пені, 3% річних
за несвоєчасні розрахунки в сумі 56
161,19грн. та інфляційні втрати за
несвоєчасні розрахунки в сумі 90000,00 грн.
Зазначена заява була прийнята
господарським судом до розгляду в
порушення ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України як
заява про зміну предмету позову.

Рішенням господарського суду
Донецької області від 16.04.2014р. позовні
вимоги задоволено частково. Розірвано
договір банківського рахунку
№2580Р-21Ю-23/10-570 від 29.07.2010р., укладений між
Дочірньою компанією "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" та Публічним
акціонерним товариством "Комерційний
банк "Південкомбанк". Стягнуто з
Публічного акціонерного товариства
"Комерційний банк "Південкомбанк" на
користь Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" грошові
кошти в сумі 21251493,70 грн., пеню у розмірі
231 892,50 грн. та 72 861,24 грн. судового збору.
Припинено провадження в частині
стягнення з Публічного акціонерного
товариства "Комерційний банк
"Південкомбанк" на користь Дочірньої
компанії "Газ України" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" грошових коштів в сумі 282 669,28
грн. У задоволенні решти позовних вимог
- відмовлено.

Відповідач, не погодившись з прийнятим
судовим рішенням, звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просив
рішення місцевого господарського суду
скасувати та прийняти нове рішення,
яким у задоволенні позовних вимог
відмовити.

Підставами для скасування рішення суду
першої інстанції апелянт зазначає
порушення господарським судом норм
матеріального та процесуального права.
Посилається на те, що починаючи з
лютого 2014р. на підставі процесуальних
документів, винесених судами та
державними виконавцями, неодноразово
здійснювалося накладання арешту на
грошові кошти, які знаходяться та
надходять на кореспондентські рахунки
відповідача в інших комерційних банках
України та в Управління Національного
банку України, що призвело до зупинення
всіх видаткових операцій та
унеможливлювало подальше здійснення
банком виконання своїх зобов'язань
перед клієнтами. Таким чином, на думку
скаржника, відповідач знаходився під
впливом непереборних обставин, що
унеможливлювало виконання зобов'язань
належним чином за договором
банківського рахунку, тому відсутні
підстави для розірвання зазначеного
договору, стягнення грошових коштів та
пені.

Представник відповідача у судове
засідання прибув, наполягав на
задоволенні апеляційної скарги та
скасуванні рішення господарського
суду першої інстанції. Не заперечував
проти розгляду справи за відсутністю
представника позивача.

Представник позивача у судове
засідання не прибув, надав телеграму
про відкладення розгляду справи на
іншу дати, у зв'язку з неможливістю
забезпечення явки свого
уповноваженого представника.

Судова колегія в задоволенні
клопотання щодо відкладання розгляду
справи відмовляє, оскільки позивач є
юридичною особою, та у разі
неможливості прибуття у судове
засідання представника, підприємство
має можливість направити до судового
засідання будь-якого іншого
представника, також у телеграмі не
зазначено, яка причина стала підставою
для неможливості явки представника у
судове засідання. Крім того, позивач не
визначився про необхідність надання
додаткових документів в порядку статті
101 Господарського процесуального
кодексу України.

Судова колегія вважає можливим
здійснити розгляд справи у відсутності
представника позивача за наявними
матеріалами справи, оскільки сторони
були повідомлені про день та час
судового засідання належним чином
відповідно до вимог Господарського
процесуального кодексу України.

Судове засідання апеляційної
інстанції здійснювалось за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
у порядку розгляду апеляційної скарги
встановленого ст.ст. 4-4, 81-1, 99, 101
Господарського процесуального кодексу
України.

Колегія суддів Донецького
апеляційного господарського суду
відповідно до статті 101 Господарського
процесуального кодексу України, на
підставі встановлених фактичних
обставин, переглядає матеріали
господарської справи та викладені в
скарзі доводи щодо застосування судом
при розгляді норм матеріального та
процесуального права, що мають
значення для справи. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської
справи, апеляційну скаргу, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, судова колегія
апеляційної інстанції встановила.

З матеріалів справи вбачається, що 29
липня 2010р. між Публічним акціонерним
товариством "Комерційний банк
"Південкомбанк" (далі - банк) та
Дочірньою компанією "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" (далі - клієнт)
укладено договір банківського рахунку
№2580Р-21Ю-23/10-570 (далі - договір), за яким
банк зобов'язується відкрити рахунок
протягом 3 банківських днів з дати
прийняття повного пакету документів,
приймати і зараховувати на рахунок, що
відкривається клієнтові, грошові
кошти, що йому надходять, виконувати
розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунку клієнта та проведення інших
операцій за рахунком клієнта згідно з
законодавством України (п.1.1).

Пунктами 2.3.1 та 2.3.2 договору визначено,
що банк бере на себе обов'язки належним
чином виконувати умови цього договору
та своєчасно, в суворо визначений
операційний час з 09.00 до 17.40 годи (крім
суботи, неділі і святкових днів)
здійснювати обслуговування клієнта
відповідно до діючого законодавства. У
післяопераційний час обслуговування
клієнта здійснюється за тарифами,
встановленими банком.

У випадку порушення зобов'язання, що
виникає з цього договору, сторона несе
відповідальність, визначену цим
договором та/або чинним законодавством
України ( п.3.1 договору).

Відповідно до п. 3.2. договору банк не
несе відповідальності у випадку, коли
операції за його рахунком зупинені або
накладено арешт на його кошти
державними органами у випадку та
порядку, передбачених чинним
законодавством.

Згідно з п.п. 7.1 та 7.6 договору договір
вважається укладеним на 1 рік і набирає
чинності з моменту його підписання
сторонами. Дія договору автоматично
продовжується щоразу на строк,
зазначений в п.7.1 договору, у разі
відсутності письмової заяви однієї із
сторін про його припинення до
закінчення строку дії договору.

Оцінивши зміст спірного договору,
апеляційний господарський суд дійшов
висновку, що останній за правовою
природою є договором банківського
рахунку, тому правовідносини між
сторонами регламентуються нормами
Глави 72 Цивільного кодексу України та
Закону України "Про платіжні системи та
переказ коштів в України".

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 Цивільного
кодексу України за договором
банківського рахунка банк
зобов'язується приймати і зараховувати
на рахунок, відкритий клієнтові
(володільцеві рахунка), грошові кошти,
що йому надходять, виконувати
розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком.

Банк зобов'язаний вчиняти для клієнта
операції, які передбачені для рахунків
даного виду законом, банківськими
правилами та звичаями ділового
обороту, якщо інше не встановлено
договором банківського рахунка. Банк
зобов'язаний зарахувати грошові кошти,
що надійшли на рахунок клієнта, в день
надходження до банку відповідного
розрахункового документа, якщо інший
строк не встановлений договором
банківського рахунка або законом (ч.ч.
1,2 ст. 1068 Цивільного кодексу України)

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач відповідно до умов договору
звернувся до відповідача з платіжними
дорученнями №490 від 07.02.2014р. на суму 1 000
000,00 грн., №491 від 10.02.2014р. на суму 1 000
000,00 грн., №492 від 11.02.2014р. на суму 4
000000,00грн., №493 від 12.02.2014р. на суму 3 000 000,00
грн., №494 від 13.02.2014р. на суму 3 000 000,00
грн., №495 від 13.02.2014р. на суму 1 000 000,00 грн.,
№496 від 14.02.2014р. на суму 1 000 000,00 грн., №497
від 14.02.2014р. на суму 1 000 000,00 грн., №498
від 17.02.2014р. на суму 2 000 000,00 грн., №499
від 18.02.2014р. на суму 2 000 000,00грн., № 500
від 19.02.2014р. на суму 3 500 000,00 грн., №502
від 24.02.2014р. на суму 450 000,00 грн., № 503 від
05.03.2014р. на суму 422 500,00 грн.

Банк зобов'язаний виконати доручення
клієнта, що міститься в розрахунковому
документі, який надійшов протягом
операційного часу банку, в день його
надходження. У разі надходження
розрахункового документа клієнта до
обслуговуючого банку після закінчення
операційного часу банк зобов'язаний
виконати доручення клієнта, що
міститься в цьому розрахунковому
документі, не пізніше наступного
робочого дня (п.8.1 Закону України "Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні").

Натомість, платіжні доручення №490 від
07.02.2014р. та №496 від 07.02.2014р. виконані
банком лише 20.02.2014р., інші вищевказані
платіжні документи залишились не
виконаними.

Скаржник у своїй апеляційній скарзі
посилається на те, що починаючи з
лютого 2014р. на підставі процесуальних
документів, винесених судами та
державними виконавцями, неодноразово
здійснювалося накладання арешту на
грошові кошти, які знаходяться та
надходять на кореспондентські рахунки
відповідача в інших комерційних банках
України та в Управління Національного
банку України, що призвело до зупинення
всіх видаткових операцій та це
звільняє банк від відповідальності за
неналежне виконання своїх зобов'язань
за договором.

Колегія суддів не може погодитися з
такими доводами апелянта, у зв'язку з
тим, що вони носять відомості
інформаційного характеру, оскільки в
матеріалах справи відсутні відповідні
процесуальні документи щодо арешту
рахунків відповідача. Крім того,
апелянт посилається на документи про
арешт, які було винесено у березні,
квітні 2014р., що не відноситься до
предмету позову, оскільки визначені
позивачем платіжні доручення зокрема
надані до накладання арешту на
кореспондентські рахунки банку.

Відповідно до статті 629 Цивільного
кодексу України договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Згідно з вимогами пункту 7 статті 193
Господарського кодексу України та
статей 525, 526 Цивільного кодексу України
одностороння відмова від виконання
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 1075 Цивільного
кодексу України залишок грошових
коштів на рахунку видається клієнтові
або за його вказівкою перераховується
на інший рахунок в строки і в порядку,
встановлені банківськими правилами.

Позивач просив стягнути з відповідача
грошові кошти в сумі 21534 166,98 грн.,
натомість, як встановлено судом,
відповідачем до матеріалів справи
надано виписку з рахунку ДК "Газ
України" №2600.2.007367.001, з якої вбачається,
що станом на 15.04.2014р. у позивача на
рахунку знаходиться сума 21 251 493,70
грн., у зв'язку з тим, що відповідачем,
після порушення провадження по даній
справі, частково виконано зобов'язання
по перерахуванню коштів в сумі
282669,28грн., що також не заперечує
позивач.

З огляду на наведене колегія суддів
вважає, що господарським судом
правомірно задоволено позовні вимоги в
частині стягнення з відповідача
грошових коштів в розмірі 21251493,70 грн. та
припинено провадження в частині
стягнення з останнього грошових коштів
в сумі 282 669,28 грн.

Крім того, позивач просив стягнути з
відповідача пеню у розмірі 233892,50грн.

Згідно п.1, п.3 ст.549 Цивільного кодексу
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Пунктом 32.2 Закону України "Про платіжні
системи та переказ коштів в Україні"
визначено, що у разі порушення банком,
що обслуговує платника, встановлених
цим Законом строків виконання
доручення клієнта на переказ цей банк
зобов'язаний сплатити платнику пеню у
розмірі 0,1 відсотка суми простроченого
платежу за кожний день прострочення, що
не може перевищувати 10 відсотків суми
переказу, якщо інший розмір пені не
обумовлений договором між ними.

Колегія суддів перевіривши
арифметичний розрахунок суми пені,
погоджується з висновком
господарського суду Донецької області
про часткове задоволення даної вимоги
у розмірі 231 892,50грн.

Також, позивач просить стягнути з
відповідача за 3% річних у сумі 56161,19грн.
та інфляційні втрати в сумі 90 000,00грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Разом з тим, підставою для нарахування
3% річних та інфляційних нарахувань
закон визначає невиконання саме
грошового зобов'язання, натомість
зобов'язання банку за договором
банківського рахунка банк полягає в
прийнятті і зараховувати на рахунок,
відкритий клієнтові, грошові кошти, що
йому надходять, виконувати
розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком (ст. 1066 Цивільного кодексу
України), тобто виконання платіжних
доручень є немайновим обов'язком банку
вчинити дії, що унеможливлює
застосування до нього передбачених ч.2
ст.625 Цивільного кодексу України
заходів за неналежне виконання цього
обов'язку.

У зв'язку з вищевикладеним, судова
колегія погоджується з висновком
господарського суду щодо відмови у
задоволенні вимог в частині стягнення
з відповідача 3% річних та інфляційних
нарахувань.

Крім того, однією із вимог позовної
заяви є розірвання договору
банківського рахунку №2580Р-21Ю-23/10-570 від
29.07.2010р., укладеного між Публічним
акціонерним товариством "Комерційний
банк "Південкомбанк" та Дочірньою
компанією "Газ України" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України".

Статтями 611 та 612 Цивільного кодексу
України визначено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом. Боржник вважається таким, що
прострочив виконання зобов'язання,
якщо він не приступив до його виконання
або не виконав у строк, встановлений
договором або законом.

Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом. Істотним є таке
порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої цим шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладенні договору (ч.2 ст.651 Цивільного
кодексу України).

Враховуючи, що невиконання
відповідачем платіжних доручень
значною мірою позбавляє позивача, як
клієнта банку, того, на що він
розраховував при укладенні договору
банківського рахунку, колегія суддів
вважає, що господарським судом вірно
розцінено вищевказане порушення
банком договірних зобов'язань як
істотне та таке, що може бути визначено
в якості законної підстави для
розірвання вищевказаного правочину в
односторонньому порядку з ініціативи
клієнта.

Відповідно до ст. 1075 Цивільного кодексу
України договір банківського рахунку
може бути розірваний за заявою клієнта
у будь-який час, незалежно від
наявності або відсутності обставин,
які зумовлюють його розірвання.

З огляду на наведене, колегія суддів
вважає, що господарським судом
правомірно задоволено вимоги позивача
в частині розірвання договору
банківського рахунку №2580Р-21Ю-23/10-570 від
29.07.2010р..

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно з статтею 34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

При таких обставинах доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків викладених у рішенні суду
першої інстанції - будь - яких доказів,
обґрунтовуючих позов, апелянтом не
надано, в тому числі і суду апеляційної
інстанції.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія дійшла висновку, що рішення
господарського суду Донецької області
від 16.04.2014р. по справі №905/1336/14 підлягає
залишенню без змін, а апеляційна скарга
- без задоволення.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати по сплаті судового збору за
подання апеляційної скарги
покладаються на заявника.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 102, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Донецький апеляційний
господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Комерційний
банк "Південкомбанк", м. Донецьк на
рішення господарського суду Донецької
області від 16.04.2014р. по справі №905/1336/14
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької
області від 16.04.2014р. по справі №905/1336/14 -
залишити без змін.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено до Вищого
господарського суду України протягом
двадцяти днів з набрання постановою
апеляційного господарського суду
законної сили.

Головуючий
Н.В. Ломовцева

Судді:
Н.М. Принцевська

О.А.Скакун

Надруковано 5 прим.:

1прим.-Позивачу;

1прим.-Відповідачу;

1прим.-У справу;

1прим.-ДАГС;

1прим.-ГСДО.