ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2014 року
Справа № 904/1986/14

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді: Кузнецової І.Л.
(доповідача),

суддів: Дарміна М.О., Широбокової Л.П.,

секретар судового засідання: Ревкова
Г.О.,

за участю представників сторін:

від позивача: Петриченко Н.В.,
представник, довіреність № 8593 від
01.10.12р. ;

від відповідача: не з'явився, про час та
місце судового засідання повідомлений
належним чином,

розглянувши апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
"Інтерпайп Новомосковський трубний
завод" на рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 12.05.2014р.
у справі №904/1986/14

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Металургтранс", м.
Дніпропетровськ

до публічного акціонерного товариства
"Інтерпайп Новомосковський трубний
завод", м.Новомосковськ,
Дніпропетровська область

про стягнення у розмірі 27237грн. 53 коп.

ВСТАНОВИВ:

- рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 12.05.2014р.
у справі №904/1986/14 (суддя Ярошенко В.І.)
позов товариства з обмеженою
відповідальністю (далі-ТОВ)
"Металургтранс" задоволено повністю, з
публічного акціонерного товариства
(далі-ПАТ) "Інтерпайп Новомосковський
трубний завод" на користь позивача
стягнуто основний борг в сумі
25737грн.21коп., пеня в сумі 959грн.32коп., три
проценти річних в сумі 221грн.48коп. та
інфляційні втрати в сумі 319грн.52коп.;

- приймаючи рішення, господарський суд
виходив з обставин несвоєчасного
виконання відповідачем зобов"язань за
договором №52ин/10 від 01.07.2010р. в частині
оплати наданих послуг;

- не погодившись з прийнятим рішенням,
ПАТ"Інтерпайп Новомосковський трубний
завод" подало апеляційну скаргу, в якій
просить це рішення скасувати в частині
стягнення з товариства інфляційних
втрат та трьох процентів річних;

- у поданій скарзі йдеться про
безпідставне стягнення господарським
судом інфляційних втрат та трьох
процентів річних, оскільки договором,
який було укладено між сторонами
передбачено стягнення тільки пені в
розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України, про те, що
ст.625 Цивільного кодексу України, на
підставі якої здійснено таке
стягнення, стосується лише боржника і
кредитора у грошовому зобов"язанні, в
даному випадку немає ані боржника, ані
кредитора, вказаний договір не
передбачає використання грошей
виконавця замовником, а також про те, що
після надання послуг, обумовлених
договором, гроші автоматично не
з"являються у замовника, тому він не
може їх використовувати як чужі
грошові кошти, на чому наполягає
позивач;

- 24.06.2014ор. представник скаржника в
судове засідання не з"явився, про час та
місце судового засідання скаржник
повідомлений належним чином;

- позивач вважає рішення суду
обґрунтованим, просить залишити
апеляційну скаргу без задоволення,
посилаючись на безпідставність
доводів скаржника.

В порядку, встановленому ст.77
Господарського процесуального кодексу
України, в судовому засіданні
оголошувалася перерва до 24.06.2014р..

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, у тому числі, і в попередньому
судовому засіданні, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню в силу наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
01.07.2010р. ТОВ"Металургтранс" (виконавцем)
та ВАТ "Інтерпайп Новомосковський
трубний завод" (замовником) укладено
договір №52ин/10, на підставі якого
виконавець зобов"язався надавати
послуги по представленню замовнику
логістичної інформації, пов"язаної з
залізничними перевезеннями вантажів
замовника шляхом її збору, аналізу,
систематизації та розміщення в
інформаційних ресурсах мережі
Інтернет в форматі (НТМL).

П.п.2.3.6 п.2.3 договору передбачені
зобов"язання виконавця по оплаті
послуг на умовах, встановлених
договором.

Згідно з п.3.4 договору фактом, який
підтверджує виконання робіт являється
акт виконаних робіт, підписаний
уповноваженими представниками
виконавця та замовника. Акти
оформлюються сторонами щомісячно, не
пізніше останнього календарного дня
звітного місяця.

Відповідно до п.3.5 договору остаточні
розрахунки за надані послуги замовник
проводить на підставі підписаних актів
виконаних робіт шляхом перерахування
грошових коштів протягом 3 банківських
днів з моменту виставлення рахунку
виконавцем.

П.4.2 договору встановлена
відповідальність замовника за
прострочку оплати рахунків виконавця у
вигляді пені, обчисленої виходячи з
розміру подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період прострочки за кожний її день.

Протягом жовтня-грудня 2013р. позивач
надав відповідачу послуги, обумовлені
договором, що підтверджується
представленими в матеріалах справи
актами виконаних робіт №40/188 від
31.10.2013р., №41/206 від 30.11.2013р. та №42/225 від
31.12.2013р., які підписані представниками
сторін та скріплені печатками
підприємств.

Загальна вартість наданих послуг
складає 25737грн.21коп.

Для оплати вартості наданих послуг 06.11.,
05.12.2013р. та 09.01.2014р. позивачем виставлені
рахунки, про що свідчать копії
кур"єрських накладних за відповідні
дати (а.с.28-30).

Факт отримання рахунків від позивача
відповідачем не оспорюється.

Відповідач порушив умови договору. В
установлені строки вартість отриманих
послуг не оплатив.

Станом на момент звернення з позовом
заборгованість по оплаті складає
25737грн.21коп.

За несвоєчасну оплату позивачем
нарахована пеня в сумі 959грн.32коп., три
проценти річних в сумі 221грн.48коп. та
втрати від інфляції в сумі 319грн.52коп..

Розрахунки пені, трьох процентів
річних та втрат від інфляції виконані
позивачем по кожному акту виконаних
робіт з урахуванням строків для оплати
послуг, встановлених п.3.5 договору,
облікової ставки Національного банку
України в розмірі 6.5 процента та
індексів інфляції за календарні місяці
відповідних періодів.

Ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України
передбачено, що одностороння відмова
від зобов'язання не допускається.
Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Згідно з ст.611 названого Кодексу у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Відповідно до ч.2 ст.625 Кодексу боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Ст.629 Кодексу встановлено, що договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Щодо досліджуваної справи, то з
урахуванням положень наведених норм та
вищезазначених фактичних обставин
справи, а саме: невиконання
відповідачем зобов"язань за договором
№52ин/10 від 01.07.2010р. в частині повної та
своєчасної оплати отриманих послуг та
ненадання ним належних доказів, які б
спростовували таке невиконання,
господарським судом зроблено
правильний висновок про
обґрунтованість позовних вимог та
визнання іх такими, що підлягають
задоволенню.

З огляду на викладене підстави для
скасування рішення господарського
суду відсутні.

Доводи скаржника визнані колегією
суддів безпідставними.

Так, в п.1.1 розділу 1 постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов"язань" роз"яснено, що
грошовим, за змістом статей 524, 533 - 535, 625
Цивільного кодексу України, є виражене
в грошових одиницях (національній
валюті України чи в грошовому
еквіваленті в іноземній валюті)
зобов'язання сплатити гроші на користь
іншої сторони, яка, відповідно, має
право вимагати від боржника виконання
його обов'язку.

Грошовим слід вважати будь-яке
зобов'язання, що складається в тому
числі з правовідношення, в якому праву
кредитора вимагати від боржника
виконання певних дій кореспондує
обов'язок боржника сплатити гроші на
користь кредитора. Зокрема, грошовим
зобов'язанням є право-відношення, в
якому одна сторона зобов'язана
оплатити поставлену продукцію,
виконану роботу чи надану послугу в
грошах, а друга сторона вправі вимагати
від першої відповідної оплати, тобто в
якому передбачено передачу грошей як
предмета договору або сплату їх як ціни
договору.

Отже зобов"язання ПАТ"Інтерпайп
Новомосковський трубний завод",
встановлені п.2.3.6 п.2.3 договору №52ин/10
від 01.07.2010р. по оплаті послуг є саме
грошовим зобов"язанням незалежно від
визначеного в цьому договорі
найменування сторін, а правові
наслідки порушення скаржником свого
грошового зобов"язання передбачені, у
тому числі, і ст.625 Цивільного кодексу
України.

Керуючись ст.ст. 101 - 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

- рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 12.05.2014р.
у справі №904/1986/14 залишити без змін,
апеляційну скаргу без задоволення

Головуючий
І.Л.Кузнецова

Суддя
М.О.Дармін

Суддя
Л.П.Широбокова

Повна постанова
складена 26.06.2014р.