ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
_____________ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ

17 червня 2014 року
Справа № 913/694/14

Провадження № 30/913/694/14

Розглянувши матеріали за позовом
Публічного акціонерного товариства
Комерційного банку «ПРИВАТБАНК», м.
Дніпропетровськ

до відповідача Міського комунального
підприємства «Луганськ-Сервіс-Плюс», м.
Луганськ

про зобов'язання вчинити дії

Судова колегія у складі суддів:
Іноземцева Л.В. - головуючий у колегії,
Мінська Т.М. Секірський А.В.

секретар судового засідання Дохняк І.В.

присутності представників сторін:

від позивача - Пузін Р.О., довіреність №
3848-О від 26.09.2013;

від відповідача - Рисістих І.А.,
довіреність № 01 від 16.04.2014.

Справа № 913/694/14 у зв'язку із хворобою
судді Голенко І.П. - головуючого у
колегії, згідно автоматичного
розподілу передана на розгляд судді
Іноземцевій Л.В. За цих обставин справа
розглядається колегією у складі
суддів: Іноземцева Л.В. - головуючий у
колегії, Мінська Т.М., Секірський А.В.

Суть спору: позивачем заявлено вимогу
про зобов'язання відповідача визнати
вимоги зі сплати заборгованості, яка
станом на 15.01.2014 становить 603017 грн. 97
коп. і складається з простроченої
заборгованості за кредитом - 69000 грн. 00
коп., простроченої заборгованості за
відсотками - 233535 грн. 61 коп., пені - 300482
грн. 36 коп. та включення цієї суми до
проміжного ліквідаційного балансу.

Позовні вимоги з посиланням на статті
501, 51, 105, 111, 112 Цивільного кодексу
України (далі по тексту - ЦК України),
обґрунтовані існуванням
заборгованості за кредитним договором
№ 214 від 14.08.2003, що укладений між
Публічним акціонерним товариством
Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» та
Міським комунальним підприємством
«Луганськ-Сервіс-Плюс» та ігноруванням
відповідачем вимоги Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «ПРИВАТБАНК» щодо внесення цієї
суми боргу до ліквідаційного балансу.

Відповідачем подана заява від 08.04.2014 за
№ 15/42-001 про застосування до вимог
позивача за кредитним договором № 214
від 14.08.2003 позовної давності і за цих
обставин відмовити у позові (а.с. 88).

Дослідивши матеріали справи,
подані сторонами докази в
підтвердження заявлених вимог і
заперечень проти них, вислухавши
представників сторін, суд

в с т а н о в и в:

14.05.2003 між Закритим акціонерним
товариством Комерційний Банк
«ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є
Публічне акціонерне товариство
Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» (далі по
тексту ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») та Міським
комунальним підприємством
«Луганськ-Сервіс-Плюс» (далі по тексту
МКП «Луганськ-Сервіс-Плюс») укладено
кредитний договір № 214, за умовами
якого ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» - позивач у
справі, банк - за договором,
зобов'язався надати кредит у вигляді
відновлюваної кредитної лінії із
загальним лімітом кредитування у сумі
100000 грн. 00 коп., а МКП
«Луганськ-Сервіс-Плюс» - відповідач у
справі, позичальник - за договором,
зобов'язався повернути кредит,
сплатити проценти, комісійну
винагороду у строки, передбачені
договором (а. с. 14-15).

Відповідно до пункту 1.3. відповідач
зобов'язаний повернути кредит 13.08.2004.

Згідно розділу 4 кредитного договору
кредитні кошти видаються банком під 25%
річних. При порушенні позичальником
зобов'язань за кредитним договором,
зокрема, в частині строку повернення
кредиту, позичальник сплачує проценти
за користування кредитом в розмірі 50%
річних від суми залишку непогашеної
заборгованості.

Сплата процентів здійснюється 25 числа
кожного місяця, починаючи з дати
підписання договору.

Договором передбачена
відповідальність сторін за порушення
його умов. Згідно пункту 5.1 договору за
порушення позичальником будь-яких умов
зобов'язання щодо сплати процентів за
користування кредитом, строків
повернення кредиту, комісійної
винагороди, позичальник сплачує банку
пеню в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ, що діє в період прострочки,
від суми простроченого платежу за
кожний день прострочки.

Кредитний договір № 214 від 14.08.2003
прийнятий сторонами до виконання.

Згідно даних особового рахунку
відповідача ним в період з 14.08.2003 по
18.08.2003 одержано кредитні кошти в
загальній сумі 100000 грн. 00 коп., з 16.08.2004
одержаний кредит обліковується як
прострочений.

Із загальної суми одержаного кредиту
відповідачем в період з 18.03.2005 по 23.03.2005
повернуто 31000 грн. 00 коп.,
заборгованість по тілу кредиту
становить 69000 грн. 00 коп. (а.с. 29-55).

Згідно розрахунку позивача, у зв'язку з
невиконанням відповідачем зобов'язань
за кредитним договором № 214 від 14.05.2003,
станом на 15.012014 виникла заборгованість
у загальній сумі 603017 грн. 97 коп., яка
складається із заборгованості за
кредитом у сумі 69000 грн. 00 коп.,
заборгованості за відсотками у сумі
233535 грн. 61 коп., заборгованості по пені
300482 грн. 36 коп. (а.с. 16-17).

07.06.2010 до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців внесені відомості про
рішення засновників МКП
«Луганськ-Сервіс-Плюс», а саме
Луганської міської ради, про
припинення юридичної особи (а.с. 22-23).

15.01.2014 ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надіслало на
адресу МКП «Луганськ-Сервіс-Плюс»
претензію, за змістом якої банк отримав
інформацію з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців про те, що МКП
«Луганськ-Сервіс-Плюс» перебуває в
процесі припинення підприємницької
діяльності за рішенням засновників, у
МКП «Луганськ-Сервіс-Плюс» наявні
зобов'язання перед ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
за кредитним договором № 214 від 14.05.2003 у
розмірі 603017 грн. 97 коп. (станом на 15.01.2014),
у зв'язку з чим банк вимагає негайного
погашення боргу (а.с. 20).

Відповідь на претензію позивач від МКП
«Луганськ-Сервіс-Плюс» не отримав, що
стало підставою для звернення з
позовом про зобов'язання відповідача
визнати вимоги щодо сплати
заборгованості за кредитним договором
№ 214 від 14.08.2003, яка станом на 15.01.2014
становить 603017 грн. 97 коп. і складається
з простроченої заборгованості за
кредитом - 69000 грн. 00 коп., простроченої
заборгованості за відсотками - 233535 грн.
61 коп., пені - 300482 грн. 36 коп., та
включення її до проміжного
ліквідаційного балансу.

При з'ясуванні фактичних обставин
справи судом встановлено, що:

- МКП «Луганськ-Сервіс-Плюс» створено
за рішенням Луганської міської ради
від 27.12.2001 № 30/11, реєстрацію
підприємства проведено 28.05.2002 (а.с. 94-99);

- 16.03.2010 Луганською міською радою
прийнято рішення № 64/14 про припинення
МКП «Луганськ-Сервіс-Плюс» шляхом
приєднання до Луганського міського
комунального підприємства
«Теплокомуненерго», призначено
комісію з припинення, встановлено, що
строк припинення складає 12 місяців,
строк пред'явлення кредиторами вимог
до підприємства - 2 місяці з дня
публікації повідомлення про
припинення підприємства (а.с. 101-102);

- рішенням від 25.01.2011 № 5/21 Луганської
міської ради змінений строк припинення
МКП «Луганськ-Сервіс-Плюс» з 12 до 18
місяців з дня публікації повідомлення
про припинення (а.с. 103).

Повідомлення про припинення МКП
«Луганськ-Сервіс-Плюс» було розміщено
у друкованому виданні територіальної
громади Луганська «Жизнь Луганска» від
05.05.2010 № 18(1036).

Як свідчать обставини справи
ліквідаційна процедура не завершена,
відомості з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців свідчать, що МКП
«Луганськ-Сервіс-Плюс» з 07.06.2010
перебуває в стані припинення (а.с. 106-107).

Встановивши обставини справи, оцінивши
доводи сторін та надані ними докази,
суд дійшов висновку про відмову у
задоволенні позову з огляду на
наступне.

Предметом судового розгляду є вимога
позивача про зобов'язання відповідача
визнати і включити до ліквідаційного
балансу суму заборгованості (суму
кредиторських вимог), що виникла
внаслідок неналежного виконання
відповідачем зобов'язань за кредитним
договором.

Щодо обраного позивачем способом
захисту, суд визнає його правомірним з
огляду на наступне.

Як свідчать обставини справи,
відповідач знаходитися в процесі
припинення діяльності, яка на дату
вирішення спору не завершена, доказів
затвердження ліквідаційного балансу
суду не надано.

Відповідно до статей 59 Господарського
кодексу України (далі по тексту ГК
України), статті 110 ЦК України юридична
особа ліквідується, зокрема, за
рішенням її учасників або органу
юридичної особи, уповноваженого на це
установчими документами, в тому числі у
зв'язку із закінченням строку, на який
було створено юридичну особу,
досягненням мети, для якої її створено,
а також в інших випадках, передбачених
установчими документами.

Частиною 3 статті 105 ЦК України
передбачено, що учасники юридичної
особи, суд або орган, що прийняв рішення
про припинення юридичної особи,
відповідно до цього Кодексу
призначають комісію з припинення
юридичної особи (комісію з
реорганізації, ліквідаційну комісію),
голову комісії або ліквідатора та
встановлюють порядок і строк заявлення
кредиторами своїх вимог до юридичної
особи, що припиняється. Виконання
функцій комісії з припинення юридичної
особи (комісії з реорганізації,
ліквідаційної комісії) може бути
покладено на орган управління
юридичної особи. Аналогічні положення
містяться в 60 статті ГК України.

Згідно зі ст. 111 ЦК України
ліквідаційна комісія після закінчення
строку для пред'явлення вимог
кредиторами складає проміжний
ліквідаційний баланс, який містить
відомості про склад майна юридичної
особи, що ліквідується, перелік
пред'явлених кредиторами вимог, а також
про результати їх розгляду.

У разі відмови ліквідаційної комісії у
задоволенні вимог кредитора або
ухилення від їх розгляду кредитор має
право до затвердження ліквідаційного
балансу юридичної особи звернутися до
суду із позовом до ліквідаційної
комісії. За рішенням суду вимоги
кредитора можуть бути задоволені за
рахунок майна, що залишилося після
ліквідації юридичної особи (ст. 112 ЦК
України).

Аналіз наведених норм законів,
враховуючи норми статей 16 ЦК України та
20 ГК України, дає підстави для висновку,
що кредитор вправі захистити свої
майнові інтереси у судовому порядку
шляхом пред'явлення позову з вимогою до
боржника, що ліквідується визнати
кредиторські вимоги та включити їх до
ліквідаційної маси.

Вирішуючи спір по суті вимог, суд
зазначає, що спірна сума кредиторських
вимог виникла у зв'язку з простроченням
відповідачем зобов'язань з повернення
одержаного кредиту.

Правовідносини між сторонами, що
пов'язані з кредитуванням, визначені
укладеним між ними кредитним договором
і регулюються главою 71 ЦК України.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

За правилами частини 1 статті 1049 ЦК
України позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у такій самій сумі або
речі, визначені родовими ознаками, у
такій самій кількості, такого самого
роду та такої самої якості, що були
передані йому позикодавцем) у строк та
в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк
повернення позики або цей строк
визначений моментом пред'явлення
вимоги, позика має бути повернена
позичальником протягом тридцяти днів
від дня пред'явлення позикодавцем
вимоги про це, якщо інше не встановлено
договором.

Матеріалами справи підтверджений і не
спростований відповідачем факт
прострочення виконання ним зобов'язань
в частині повернення кредиту в сумі 69000
грн. 00 коп., та процентів за
користування ним.

Отже, право позивача щодо повернення
виданого кредиту та одержання
процентів за користування ним
порушено.

Розглядаючи заяву відповідача про
застосування позовної давності суд
виходить з наступного.

До правовідносин сторін за даним
позовом застосовується загальна
позовна давність тривалістю у три роки,
встановлена статтею 257 ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 261 ЦК
України перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

А згідно частини 5 статті 261 ЦК України
за зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної
починається зі спливом строку
виконання. За зобов'язаннями, строк
виконання яких не визначений або
визначений моментом вимоги, перебіг
позовної давності починається від дня,
коли у кредитора виникає право
пред'явити вимогу про виконання
зобов'язання. Якщо боржникові
надається пільговий строк для
виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

Згідно умов кредитного договору
кінцевий термін повернення кредитних
коштів - 13.08.2004. Таким чином, право на
звернення до суду у зв'язку з
порушенням умов кредитного договору
щодо повернення кредиту виникло у
позивача 14.08.2004, трирічний строк
позовної давності сплив 14.08.2007, з даним
позовом позивач звернувся 17.13.2014, тобто
майже через 7 років після спливу
позовної давності.

Відповідно до статті 266 ЦК України зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо)

За правилами частини 4 статті 267 ЦК
України сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідачем подано заяву про
застосування позовної давності. За цих
обставин у задоволенні вимог слід
відмовити у зв'язку зі спливом позовної
давності.

Крім того, позивач також не
дотримувався строків, встановлених
статтями 101, 105 ЦК України для
пред'явлення кредитних вимог
ліквідаційній комісії особи, що
ліквідується. Наслідки пропущення
цього строку визначені статтею 112 ЦК
України.

Заперечення позивача щодо
застосування позовної давності з
посиланням на пункт 6.1. кредитного
договору, яким передбачено що договір
діє до повного виконання зобов'язання
сторонами, судом відхиляються за
необґрунтованістю. Наведена умова
кредитного договору не є умовою про
збільшення позовної давності, оскільки
позовна давність за своєю правовою
природою є певним періодом у часі
(частина 1 статті 251, стаття 256 ЦК
України), який починається від
конкретного дня і спливає також у
певний момент часу.

Враховуючи викладене у задоволенні
позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до МКП
«Луганськ-Сервіс-Плюс» про
зобов'язання вчинити дії слід
відмовити.

У судовому засіданні відповідно до
статті 85 Господарського
процесуального кодексу України
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 44, 49, 82, 84, 85 ГПК України, суд

в и р і ш и в:

1. У задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства Комерційного
банку «ПРИВАТБАНК» до Міського
комунального підприємства
«Луганськ-Сервіс-Плюс» про
зобов'язання вчинити дії відмовити.

2. Судові витрати у складі судового
збору у розмірі 1218 грн. 00 коп. покласти
на позивача.

3. Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

4. Повний текст рішення складено і
підписано 23.06.2014.

Головуючий суддя
Л.В. Іноземцева

Т.М. Мінська

А.В. Секірський