ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23.06.14р. Справа № 904/3317/14

За позовом Заступника
Дніпропетровського прокурора з
нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері в інтересах держави в
особі позивача: Державного
підприємства "Виробниче об'єднання
Південний машинобудівний завод імені
О.М. Макарова" воєнізований відділ
охорони № 146,м. Дніпропетровськ

до Публічного акціонерного товариства
"Український науково - дослідний
інститут технології машинобудування",
м. Дніпропетровськ

про стягнення 473 140, 14 грн.

Суддя Золотарьова Я.С.

Представники:

прокурор: Завгородній А.В.

від позивача: Мащук Л.В. - представник
(дов. № 157/372 від 08.04.14)

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Заступник Дніпропетровського
прокурора з нагляду за додержанням
законів у воєнній сфері в інтересах
держави в особі Державного
підприємства "Виробниче об'єднання
Південний машинобудівний завод імені
О.М. Макарова" ВВО № 146 звернувся до
господарського суду Дніпропетровської
області із позовом до Публічного
акціонерного товариства "Український
науково - дослідний інститут
технології машинобудування" про
стягнення заборгованості у розмірі 473
140, 14 грн. за надані послуги.

Позовні вимоги обґрунтовані
порушенням відповідачем зобов'язань за
договором про надання послуг з охорони
об'єктів № 2-570 від 28.12.2009 року та за
договором про надання послуг з охорони
об'єктів № 2-621 від 25.12.2013 року, в частині
повного та своєчасного розрахунку за
надані послуги.

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 19.05.2014
року порушено провадження у справі та
призначено до розгляду у судовому
засіданні на 03.06.2014 року.

У межах строків передбачених статтею 69
Господарського процесуального кодексу
України розгляд справи відкладався з
03.06.2014 року на 23.06.2014 року.

03.06.2014 року прокурор надав письмові
пояснення, в яких зазначає, що
стягнення заборгованості здійснюється
на підставі договору №2-570 від 28.12.2009
року з надання послуг охорони об'єктів.
Заборгованість фактично стягується за
період серпень 2013 року - січень 2014 року,
включно. Однак договір №2-570 від 28.12.2009
року був декілька разів належним чином
пролонгований, та фактично діяв до
грудня 2013 року, включно. З січня 2014 року
між сторонами існують однорідні та
ідентичні договірні відносини, а саме
договір №2-621 від 25.12.2013 року. В позовній
заяві зазначена одна вимога. Оскільки
господарські зобов'язання виникли з
аналогічних підстав (ідентичні за
змістом договори - один і той же
предмет, права та обов'язки сторін,
відповідальність) між одними і тими ж
сторонами, пов'язані між собою одним і
тим самим способом захисту, об'єднані
позовні вимоги є однорідними та їх
об'єднання не перешкоджає з'ясуванню
прав і взаємовідносин сторін.

23.06.2014 року представник відповідача
надав відзив на позовну заяву, в якому
вважає, що позовні вимоги прокурора є
частково обґрунтованими, а саме в
наступних розмірах: основний борг у
розмірі 257 035,00 грн., пеня у розмірі 15 806,58
грн., 3 % річних у розмірі 3 849,17 грн.,
інфляційні втрати у розмірі 3 547,07 грн.
Загальний розмір обґрунтованих
позовних вимог складає 280 237,82 грн. В
решті позовних вимог відповідач
просить суд відмовити з огляду на
наступне. Заборгованість відповідача
перед позивачем за договором про
надання послуг з охорони об'єктів № 2-570
від 28.12.2009 року становить за період з
серпень-грудень 2013 року становить 257
035,00 грн. Вищезазначений договір
відповідно до п. 7.1 договору з
урахуванням додаткової угоди № 4 від
01.01.2013 року діє до 31.12.2013 року, отже
нарахування грошових коштів у сумі 51
407,00 грн. за надані послуги у січні 2014
року є необґрунтованими.

23.06.2014 року представник відповідача
надав клопотання про відстрочку
виконання рішення, в якому просить суд
відстрочити виконання рішення
господарського суду Дніпропетровської
області на шість місяців.

Відповідач у судові засідання,
призначені для розгляду справи, явку
свого повноважного представника не
забезпечив. Був належним чином
повідомлений про дату та місце
судового засідання.

У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору (пункт 3.9.2
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 року "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції").

Згідно зі статтею 85 Господарського
процесуального кодексу України у
судовому засіданні 23.06.2014 року було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення представника
позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

28.12.2009 року між Державним підприємством
"Виробниче об'єднання Південний
машинобудівний завод імені О.М.
Макарова" (виконавець) та Публічним
акціонерним товариством "Український
науково - дослідний інститут
технології машинобудування" (замовник)
було укладено договір про надання
послуг з охорони об'єктів № 2-570 (а.с.14).

Відповідно до пункту 1.1 договору
предметом договору є надання послуг по
забезпеченню перепускного та
внутрішньогооб'єктного режиму,
випуск-впуск співробітників,
автотранспорт замовника, з оформленням
відповідних документів, облік та
реєстрацію матеріальних перепусток,
охорону об'єктів по периметру, які
знаходяться на території розташованої
на просп. Кірова, 46, силами відділу
воєнізованої охорони в кількості 7
осіб.

Пунктом 1.2 договору встановлено, що
замовник передає, а виконавець приймає
на себе зобов'язання здійснювати
перепускний та внутрішньооб'єктний
режим, охорону матеріальних цінностей
ПАТ «УкрНДІТМ». Замовник, в свою чергу,
зобов'язується прийняти надані
послуги та оплатити їх.

Згідно з пунктом 5.1 договору сума
договору 29 659,00 грн. з ПДВ в місяць та
визначається протоколом погодження
договірних цін, та в належності від
економічної ситуації в Україні може
коректуватись за згодою сторін.

Договір вступає в силу з 01.01.2010 року та
діє до 31.12.2010 року (пункт 7.1 договору).

20.12.2010 року між Державним підприємством
"Виробниче об'єднання Південний
машинобудівний завод імені О.М.
Макарова" (виконавець) та Публічним
акціонерним товариством "Український
науково - дослідний інститут
технології машинобудування" (замовник)
було укладено додаткову угоду до
договору про надання послуг з охорони
об'єктів № 2-570 (а.с.19), відповідно до якої
сторони виклали п. 5.1 та п. 7.1 договору в
наступній редакції:

"5.1 Сума договору з 01.01.2011 року складає 36
002,00 грн. з ПДВ в місяць та визначається
протоколом погодження договірних цін".

"7.1 Продовжити строк дії договору до
31.12.2011 року ".

28.12.2011 року між Державним підприємством
"Виробниче об'єднання Південний
машинобудівний завод імені О.М.
Макарова" (виконавець) та Публічним
акціонерним товариством "Український
науково - дослідний інститут
технології машинобудування" (замовник)
було укладено додаткову угоду до
договору про надання послуг з охорони
об'єктів № 2-570 (а.с.21), відповідно до якої
сторони виклали п. 5.1 та п. 7.1 договору в
наступній редакції:

"5.1 Сума договору з 01.01.2012 року складає 51
407,00 грн. з ПДВ в місяць та визначається
протоколом погодження договірних цін".

"7.1 Продовжити строк дії договору до
31.12.2012 року ".

Між Державним підприємством "Виробниче
об'єднання Південний машинобудівний
завод імені О.М. Макарова" (виконавець)
та Публічним акціонерним товариством
"Український науково - дослідний
інститут технології машинобудування"
(замовник) було укладено додаткову
угоду № 4 до договору про надання
послуг з охорони об'єктів № 2-570 (а.с.24),
відповідно до якої сторони виклали п. 7.1
договору в наступній редакції: "7.1
Продовжити строк дії договору до 31.12.2013
року ".

Позивач виставив відповідачу рахунки:

- № 24 від 31.08.2013 року на суму 51 407,00 грн.;

- № 27 від 30.09.2013 року на суму 51 407,00 грн.;

- № 29 від 31.10.2013 року на суму 51 407,00 грн.;

- № 31 від 30.11.2013 року на суму 51 407,00 грн.;

- № 33 від 31.12.2013 року на суму 51 407,00 грн.
(а.с.35-39).

Позивач надав відповідачу послуги, що
підтверджується актами виконаних
робіт, які підписані сторонами:

- від 31.08.2013 року на суму 51 407,00 грн.;

- від 30.09.2013 року на суму 51 407,00 грн.;

- від 31.10.2013 року на суму 51 407,00 грн.;

- від 30.11.2013 року на суму 51 407,00 грн.;

- від 31.12.2013 року на суму 51 407,00 грн.
(а.с.29-33).

Частиною 1 пункту 5.5 договору
встановлено, що оплата здійснюється
шляхом перерахування грошових коштів
на розрахунковий рахунок виконавця
протягом 10 банківських днів після
отримання рахунку, але не пізніше 15
числа місяця наступного за звітним.

Таким чином, заборгованість
відповідача перед позивачем за
договором про надання послуг з охорони
об'єктів № 2-570 від 28.12.2009 року становить
257 035,00 грн.

Доказів оплати заборгованості
представники сторін не надали,
відповідач визнає цю суму.

25.12.2013 року між Державним підприємством
"Виробниче об'єднання Південний
машинобудівний завод імені О.М.
Макарова" (виконавець) та Публічним
акціонерним товариством "Український
науково - дослідний інститут
технології машинобудування" (замовник)
було укладено договір про надання
послуг з охорони об'єктів № 2-621 (а.с.51).

Відповідно до пункту 1.1 договору
предметом договору є надання послуг по
забезпеченню перепускного та
внутрішньогооб'єктного режиму,
випуск-впуск співробітників,
автотранспорт замовника, з оформленням
відповідних документів, облік та
реєстрацію матеріальних перепусток,
охорону об'єктів по периметру, які
знаходяться на території розташованої
на просп. Кірова, 46, силами відділу
воєнізованої охорони в кількості 7
осіб.

Пунктом 1.2 договору встановлено, що
замовник передає, а виконавець приймає
на себе зобов'язання здійснювати
перепускний та внутрішньооб'єктний
режим, охорону матеріальних цінностей
ПАТ «УкрНДІТМ». Замовник, в свою чергу,
зобов'язується прийняти надані
послуги та оплатити їх.

Згідно з пунктом 5.1 договору сума
договору 616 884,00 грн. в місяць 51 407,00 грн.
Сума визначається протоколом
погодження договірних цін, та в
належності від економічної ситуації в
Україні може коректуватись за згодою
сторін.

Договір вступає в силу з 01.01.2014 року та
діє до 31.12.2016 року (пункт 7.1 договору).

Позивач виставив відповідачу рахунок
№ 2 від 31.01.2014 року на суму 51 407,00 грн.
(а.с.40).

Позивач надав відповідачу послуги, що
підтверджується актом виконаних робіт
від 31.01.2014 року на суму 51 407,00 грн. (а.с.34).

Пунктом 5.4 договору встановлено, що
розрахунок здійснюється за
передоплатою.

Частиною 1 пункту 5.5 договору
встановлено, що оплату за поточний
місяць замовник здійснює шляхом
перерахування грошових коштів на
розрахунковий рахунок виконавця
протягом 10 днів після отримання
рахунку.

Таким чином, заборгованість
відповідача перед позивачем за
договором про надання послуг з охорони
об'єктів № 2-621 від 25.12.2013 року становить
51 407,00 грн.

Доказів оплати заборгованості
представники сторін не надали.

Суд відхиляє заперечення відповідача
щодо необґрунтованості позовних вимог
позивача в частині стягнення з
відповідача 51 407,00 грн. за надані
послуги у січні 2014 року, оскільки
заступник прокурора у позові посилався
на рахунок № 2 від 31.01.2014 року та акт
виконаних робіт від 31.01.2014 року.

Відповідно до абзацу 7 пункту 3.12
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 року "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" не вважаються зміною
підстав позову доповнення його новими
обставинами при збереженні в ньому
первісних обставин та зміна посилання
на норми матеріального чи
процесуального права. Водночас і
посилання суду в рішенні на інші норми
права, ніж зазначені у позовній заяві,
не може розумітися як вихід суду за
межі позовних вимог.

Тобто подання до матеріалів справи
договору № 2-621 від 25.12.2013 року та
відповідних пояснень розцінюється
судом як доповнення позову новими
обставинами при збереженні первісних
обставин.

Відповідачем суму заборгованості у
розмірі 308 442,00 грн. (257 035 грн. + 51 407,00 грн.)
не оплачено, що є причиною виникнення
спору.

Приймаючи рішення господарський суд
виходив з наступного.

Частиною 1 статті 193 Господарського
кодексу України передбачено, що
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу
України передбачено, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 статті 901 Цивільного кодексу
України встановлено, що за договором
про надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Відповідно до частини 1 статті 903
Цивільного кодексу України якщо
договором передбачено надання послуг
за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу
України зазначено, що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Господарське зобов'язання виникає,
зокрема із господарського договору
(стаття 174 Господарського кодексу
України).

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу
України передбачено, що одностороння
відмова вiд зобов'язання або
одностороння змiна його умов не
допускається, якщо iнше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином вiдповiдно
до умов договору та вимог цього
Кодексу, iнших актiв цивiльного
законодавства.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
його виконання, то воно підлягає
виконанню у цей строк (стаття 530
Цивільного кодексу України).

Відповідно до пункту 5.5 договорів,
строк оплати за надані послуги є таким,
що настав.

Станом на час розгляду справи доказів
сплати заборгованості в повному обсязі
від представників сторін не надійшло.

З урахуванням викладеного,
господарський суд дійшов висновку, що
позовні вимоги позивача щодо стягнення
з відповідача 308 442,00 грн. підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 Цивільного
кодексу України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 Цивільного кодексу України
зазначає, що неустойкою (штрафом, пенею)
є грошова сума або інше майно, яке
боржник має передати кредиторові у
випадку порушення боржником
зобов'язання.

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань",
платники грошових коштiв сплачують на
користь одержувачiв цих коштiв за
прострочку платежу пеню в розмiрi, що
встановлюється за згодою сторiн.

Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня (стаття 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань").

Частиною 6 статті 232 Господарського
кодексу України передбачено, що
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Частиною 2 пункту 5.5 договорів
встановлено, що у випадку несвоєчасної
оплати відповідач виплачує пеню в
розмірі 0,3 % від суми заборгованості за
кожен день затримки платежу.

У зв'язку з тим, що відповідач
прострочив виконання грошового
зобов'язання за надані послугу за
серпень 2013 року, позивачем нараховано
пеню за період з 16.09.2013 року по року по
16.05.2014 року у сумі 37 475,70 грн.

Перевіривши розрахунок позивача (а.с.5),
судом встановлено, що позивачем
невірно визначено період нарахування
пені, оскільки нарахування пені
відповідно до ч. 6 статті 232 Цивільного
кодексу України мало бути припинено
16.03.2014 року та позивачем не враховано
ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань", де
зазначено, що пеня не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня. Тому,
сума пені, яка підлягає задоволенню за
вказаний період становить 3 332,30 грн.

У зв'язку з тим, що відповідач
прострочив виконання грошового
зобов'язання за надані послугу за
вересень 2013 року, позивачем нараховано
пеню за період з 16.10.2013 року по року по
16.05.2014 року у сумі 32 849,07 грн.

Перевіривши розрахунок позивача (а.с.5),
судом встановлено, що позивачем не
вірно визначено період нарахування
пені, оскільки нарахування пені
відповідно до ч. 6 статті 232 Цивільного
кодексу України мало бути припинено
16.04.2014 року та позивачем не враховано
вимоги ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань", де
зазначено, що пеня не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня. Тому,
сума пені, яка підлягає задоволенню за
вказаний період становить 3 340,75 грн.

У зв'язку з тим, що відповідач
прострочив виконання грошового
зобов'язання за надані послугу за
жовтень 2013 року, позивачем нараховано
пеню за період з 16.11.2013 року по року по
16.05.2014 року у сумі 28 068,22 грн.

Перевіривши розрахунок позивача (а.с.5),
судом встановлено, що позивачем не
враховано вимоги ст. 3 Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань", де
зазначено, що пеня не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня. Тому,
сума пені, яка підлягає задоволенню за
вказаний період становить 3 602,72 грн.

У зв'язку з тим, що відповідач
прострочив виконання грошового
зобов'язання за надані послугу за
листопад 2013 року, позивачем нараховано
пеню за період з 16.12.2013 року по року по
16.05.2014 року у сумі 23 441,59 грн.

Перевіривши розрахунок позивача (а.с.5),
судом встановлено, що позивачем не
враховано вимоги ст. 3 Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань", де
зазначено, що пеня не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня. Тому,
сума пені, яка підлягає задоволенню за
вказаний період становить 3 053,43 грн.

У зв'язку з тим, що відповідач
прострочив виконання грошового
зобов'язання за надані послугу за
грудень 2013 року, позивачем нараховано
пеню за період з 16.01.2014 року по року по
16.05.2014 року у сумі 18 660,74 грн.

Перевіривши розрахунок позивача (а.с.6),
судом встановлено, що позивачем не
враховано вимоги ст. 3 Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань", де
зазначено, що пеня не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня. Тому,
сума пені, яка підлягає задоволенню за
вказаний період становить 2 485,85 грн.

У зв'язку з тим, що відповідач
прострочив виконання грошового
зобов'язання за надані послугу за
січень 2014 року, позивачем нараховано
пеню за період з 16.02.2014 року по року по
16.05.2014 року у сумі 14 034,11 грн.

Перевіривши розрахунок позивача (а.с.6),
судом встановлено, що позивачем не
враховано вимоги ст. 3 Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань", де
зазначено, що пеня не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня. Тому,
сума пені, яка підлягає задоволенню за
вказаний період становить 1 918,26 грн.

Таким чином, сума пені, яка підлягає
задоволенню становить 17 733,31 грн. (3 332,30 +
3 340,75 + 3 602,72 + 3 053,43 + 2 485,85 + 1 918,26).

Також, позивачем нараховано 3 % річних
за період з 16.09.2013 року по 16.05.2014 року у
сумі 4 233,66 грн. та інфляційні втрати за
період жовтень 2013 року - квітень 2014 року
у сумі 4 935,05 грн.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу
України передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Перевіривши розрахунки позивача (а.с.7),
судом встановлено, що вимоги позивача
щодо стягнення 3 % річних у сумі 4 233,66
грн. та інфляційних втрат у сумі 4 935,05
грн. є обґрунтованими і такими, що
підлягають задоволенню.

З урахуванням викладеного,
господарський суд дійшов висновку, що
позов підлягає частковому задоволенню.

Суд не знаходить підстав для
задоволення клопотання відповідача
про відстрочку виконання рішення
господарського суду Дніпропетровської
області на шість місяців, з огляду на
наступне.

Відповідно до частини 1 статті 121
Господарського процесуального кодексу
України при наявності обставин, що
ускладнюють виконання рішення або
роблять його неможливим, за заявою
сторони, державного виконавця,
прокурора або за своєю ініціативою
господарський суд, який видав
виконавчий документ, у десятиденний
строк розглядає це питання у судовому
засіданні з викликом сторін, прокурора
і у виняткових випадках, залежно від
обставин справи, може відстрочити або
розстрочити виконання рішення, ухвали,
постанови, змінити спосіб та порядок їх
виконання.

Пунктом 7.2. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 9 від
17.10.2012 року «Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України»
передбачено, що підставою для
відстрочки, розстрочки, зміни способу
та порядку виконання рішення можуть
бути конкретні обставини, що
ускладнюють виконання рішення або
роблять його неможливим у визначений
строк або встановленим господарським
судом способом. При цьому слід мати на
увазі, що згоди сторін на вжиття
заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця
стаття не вимагає, і господарський суд
законодавчо не обмежений будь-якими
конкретними термінами відстрочки чи
розстрочки виконання рішення. Проте,
вирішуючи питання про відстрочку чи
розстрочку виконання рішення, зміну
способу і порядку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, щодо фізичної особи
(громадянина) - тяжке захворювання її
самої або членів її сім'ї, скрутний
матеріальний стан, стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, щодо як фізичних,
так і юридичних осіб - стихійне лихо,
інші надзвичайні події тощо.

В обґрунтування клопотання про
відстрочку виконання рішення суду
відповідач у справі послався на
обставини, які є звичайними
обставинами при веденні господарської
діяльності відповідачем, яку він
здійснює на свій ризик. Позивач та
відповідач знаходяться в рівних
економічних умовах при здійсненні
своєї господарської діяльності.
Відстрочка виконання рішення суду
призведе до надання переваг
відповідачу у порівнянні з позивачем
за відсутності для цього підстав.

Згідно зі статтею 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Відповідач не
надав достатніх доказів в
підтвердження обставин, на які він
посилається в обґрунтування поданої
заяви, у тому числі доказів
неможливості чи утруднення на даний
час виконання рішення суду,
відсутності активів для виконання
рішення суду та реальної загрози
зупинення господарської діяльності у
зв'язку з виконанням рішення суду,
винятковості випадку, з наявністю
якого процесуальний закон пов'язує
можливість надання відстрочки
виконання рішення суду.

Стосовну розподілу судових витрат, суд
зазначає наступне.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
судовий збір при частковому
задоволенні позову покладається на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Пунктом 4.6 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 7 від
21.02.2013 року "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України"
встановлено, що приймаючи рішення зі
справи, провадження в якій порушено за
заявою прокурора, господарський суд у
разі повної або часткової відмови в
позові судовий збір стягується з
визначеного прокурором позивача (так
само повністю або пропорційно
задоволеним вимогам), за винятком
випадків, коли останнього звільнено
від сплати судового збору та коли
позивачем у справі є сам прокурор.
Стягнення відповідних сум судового
збору здійснюється в доход державного
бюджету України у розмірі, визначеному
згідно з частиною першою статті 4
Закону України "Про судовий збір",
виходячи з розміру мінімальної
заробітної плати, встановленого
законом на 1 січня того календарного
року, в якому відповідна заява або
скарга подавалася до суду.

Таким чином, судовий збір у сумі 2 755,92
грн. покладається на Державне
підприємство "Виробниче об'єднання
Південний машинобудівний завод імені
О.М. Макарова". Судовий збір, який
підлягає стягненню з відповідача
становить 6 706,88 грн.

Керуючись ст. ст. 1, 4, 12, 33, 34, 43, 49, 82 - 85, 115 -
117 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Український науково -
дослідний інститут технології
машинобудування" (49054, м.
Дніпропетровськ, просп. Кірова, 46;
ідентифікаційний код 14311577) на користь
Державного підприємства "Виробниче
об'єднання Південний машинобудівний
завод імені О.М. Макарова" (49047, м.
Дніпропетровськ, вул. Криворізька, 1;
ідентифікаційний код 14308368) - 308 442,00 грн.
основний борг, 17 733,31 грн. пеню, 4 233,66 грн.
3 % річних, 4 935,05 грн. інфляційні втрати
та 6 706,88 грн. судовий збір, про що видати
наказ.

Стягнути з Державного підприємства
"Виробниче об'єднання Південний
машинобудівний завод імені О.М.
Макарова" (49047, м. Дніпропетровськ, вул.
Криворізька, 1; ідентифікаційний код
14308368) в дохід Державного бюджету
України (одержувач - Управління
Державної Казначейської Служби
України у Жовтневому районі м.
Дніпропетровська, , банк
одержувача - відділення банку ГУДКУ у
Дніпропетровській області, МФО 805012, р/р
3005, КБКД 22030001, призначення
платежу: судовий збір, код ЄДРПОУ суду
03499891) судовий збір у розмірі 2 755,92 грн.,
про що видати наказ.

Накази видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене
протягом десяти днів з дня підписання
рішення шляхом подання апеляційної
скарги до Дніпропетровського
апеляційного господарського суду
через господарський суд
Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги,
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення складено 01.07.2014р.

Суддя Я.С. Золотарьова