ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24.06.2014
Справа № 31/197пн

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торгівельна
компанія «Кристал», м. Костянтинівка,
Донецька область

до Приватного акціонерного товариства
«Київ-Дніпровське міжгалузеве
підприємство промислово-залізничного
транспорту» в особі Костянтинівської
філії, м. Костянтинівка, Донецька
область

про визнання права власності.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача:

Орендне підприємство
«Констянтинівський завод скловиробів
ім. 13-ти розстріляних робітників», м.
Костянтинівна, Донецька область.

Треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача: Міністерство
інфраструктури України, м. Київ;

Регіональне відділення Фонду
державного майна України по Донецькій
області, м. Донецьк;

за участю прокурора Донецької області.

Колегія суддів у складі:

головуючого судді Говоруна О.В.

суддів Колесника Р.М., Харакоза К.С.

Представники:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - Яширіна А.В.,
довіреність №150/1 від 25.12.2013, Івчук В.П.,
довіреність №100 від 25.12.2013;

від третьої особи 1 - не з'явився;

від третьої особи 2 - Жмуріна В.В.,
довіреність №108 від 23.09.2013;

від третьої особи 3 - не з'явився;

від прокуратури - Романченко Р.В., за
посвідченням №001482.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Торгівельна
компанія «Кристал» (далі - позивач)
звернулось до господарського суду
Донецької області з позовом до
Приватного акціонерного товариства
«Київ-Дніпровське міжгалузеве
підприємство промислово-залізничного
транспорту» в особі Костянтинівської
філії (далі - відповідач) про визнання
права власності на внутрішні
залізничні колії довжиною 6606, 10 п/м,
інвентарний № 258, які знаходяться за
адресою: м. Донецьк, м. Костянтинівка,
вул. Шмідта, 3.

Ухвалою господарського суду від 18.10.2010
до участі у справі було залучено третю
особу, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідача - Міністерство транспорту
та зв'язку України (т.1 а.с.71).

Рішенням господарського суду
Донецької області від 08.12.2010 у
зазначеній справі в задоволенні позову
було відмовлено (т.1 а.с.74-77).

Ухвалою Донецького апеляційного
господарського суду від 18.01.2011 до
участі у справі були залучені треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача - Регіональне відділення
Фонду державного майна України по
Донецькій області та Орендне
підприємство «Констянтинівський завод
скловиробів ім. 13-ти розстріляних
робітників» (далі - третя особа 3) (т.2
а.с.140-141).

Ухвалою Донецького апеляційного
господарського суду від 01.02.2012 було
замінено третю особу, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - Міністерство
транспорту та зв'язку України його
правонаступником - Міністерством
інфраструктури України (далі - третя
особа 1) (т.4 а.с.41-42).

Постановою Донецького апеляційного
господарського суду від 20.11.2013 рішення
господарського суду Донецької області
від 08.12.2010 залишено без змін (т.4 а.с.183-186).

Постановою Вищого господарського суду
України від 19.02.2014 постанову Донецького
апеляційного господарського суду від
20.11.2013 та рішення господарського суду
Донецької області від 08.12.2010 скасовано,
справа направлена на новий розгляд до
господарського суду Донецької області.

Підставами для скасування Вищим
господарським судом України постанови
Донецького апеляційного
господарського суду від 20.11.2013 та
рішення господарського суду Донецької
області від 08.12.2010 було те, що суди не
врахували, що прийняття колій за
договором №21 про надання послуг з
перевезення вантажів від 10.06.2008 в
експлуатацію та відповідність
вказаних колій встановленим
законодавством вимогам для можливості
їх експлуатації, а отже - дає підстави
вважати, що спірні колії належать
позивачу. Крім того, згідно висновку
судово-економічної експертизи №726/24
від 20.12.2011, підтверджується наявність в
складі основних засобів третьої особи 3
залізничних колій довжиною 6606,1 п/м,
враховуючи що є підстави вважати що
спірні колії могли бути предметом за
договором купівлі-продажу від 10.01.2001.
Також, не доведено, що спірні колії які
були передані третьою особою3
відповідачу, є тими самими коліями,
щодо яких позивач просить визнати
право власності (т.4 а.с.232-239).

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що між позивачем та
третьою особою 3 був укладений договір
купівлі-продажу №16а від 10.01.2001,
відповідно до умов якого позивач
придбав спірні внутрішні залізничні
колії. 12.02.2001 за актом
приймання-передачі позивач отримав,
зокрема, зазначені внутрішні
залізничні колії. За вказаних обставин,
позивач вважає, що він є власником
спірного майна, а відповідач оспорює та
не визнає його права власності, за
захистом якого він звернувся до суду.

Ухвалою господарського суду від 31.03.2014
було виключено зі складу учасників
судового процесу третю особу, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача - Регіональне
відділення Фонду державного майна
України по Донецькій області та
залучено її як третю особу, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача (далі -
третя особа 2) (т.5 а.с.25-26).

Відповідач у відзиві на позовну заяву
від 27.03.2014 та у письмових поясненнях від
10.04.2014 заперечив проти задоволення
позовних вимог та зазначив, що
відповідно до акту приймання-передачі
від 1980 року відповідачу було передано,
зокрема, спірне майно. Крім того
зазначив, що третя особа 2 листом
повідомила, що у складі частки майна, що
належало третій особі 3 станом на 01.09.2000
залізничні колії - відсутні, в акті
приймання-передачі основних засобів
від 12.01.2001 відсутні посилання на
договір №16а купівлі-продажу від 10.01.2001,
укладений між позивачем та третьою
особою 3, з огляду на що, він не може бути
підтвердженням виконання зазначеного
договору, а відповідно до договору про
надання послуг з перевезення вантажів
№21 від 10.06.2008, укладеного між позивачем
та відповідачем визначено, що
протяжність залізничної колії, яка
знаходиться на балансі позивача -
422,1п/м, а не 6 606,10п/м. Відповідно до
постанови від 14.03.2014 Краснолиманського
прокурора з нагляду за додержанням
законів у транспортній сфері
прокуратури Донецької області,
генеральний директор позивача скоїв
крадіжку та організував вивіз
викраденого майна - верхньої будови
колії, що належить відповідачу, однак,
обвинувачений помер, у зв'язку із чим
кримінальне провадження було закрито
(т.5 а.с.9-17).

Третя особа 1 у письмових поясненнях
від 28.05.2014 зазначила, що у 2001 році в
процесі корпоратизації відповідачу
було передано, зокрема, спірні колії за
актом приймання-передачі, після чого
відповідач не здійснював будь-яких дій
стосовно відчуження спірного майна, з
огляду на те, що йому біло заборонено
вчиняти дії стосовно цього майна,
переданого до його статутного капіталу
(т.5 а.с.69-70).

Третя особа 2 у письмових поясненнях
від 03.04.2014 зазначила, що у зв'язку із
виїмкою документів правоохоронними
органами, відомості щодо спірного
майна відсутні, також зазначила, що
станом на 01.09.2000 було проведено
інвентаризацію, розмежування та оцінку
майна, що належало третій особі 3, за
результатами чого було визначено, що
колії під інвентарними номерами 224,226,259
увійшли до складу цілісного майнового
комплексу, який був переданий в оренду
позивачу. Інформацією про колії під
інвентарним номером 258 не володіє (т.5
а.с.29-30).

За клопотанням позивача здійснювалось
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу (т.5 а.с.19).

Суд, заслухавши представників сторін,
третіх осіб 1,2 та прокурора, дослідивши
письмові докази у судовому засіданні,
встановив наступні факти та відповідні
ним правовідносини.

10.01.2001 між третьою особою 3 та позивачем
був укладений договір №16а, (далі -
договір), відповідно до умов якого
третя особа 3 зобов'язується продати, а
позивач прийняти і оплатити
продукцію виробничо-технічного
призначення згідно специфікації, яка є
невід'ємною частиною договору (т.1
а.с.10-11).

Відповідно до п.2.4 договору, сума
договору становить 1 078 453,07 гривень, в
т.ч. ПДВ.

Згідно з п.4.2 договору, право власності
на продану річ переходить до позивача з
моменту його передачі представнику
позивача.

12.02.2001 між позивачем та третьою особою 3
був підписаний акт приймання-передачі
основних фондів, відповідно до якого
третя особа 3 передала, а позивач
прийняв, зокрема, внутрішні залізничні
колії, інвентарний номер №258,
залишковою вартістю 13 673,53грн.
Разом з тим, зазначений акт
приймання-передачі не містить
посилання на договір №16а від 10.01.2001 (т.1
а.с.12-18).

Відповідно до акту передачі нерухомого
майна від 28.08.2001 (т.1 а.с.38-40),
затвердженого наказом Міністерства
транспорту України №505 від 31.07.2001 «Про
перетворення Костянтинівського
міжгалузевого підприємства
промислового залізничного транспорту
у відкрите акціонерне товариство» (т.1
а.с.36-37), Міністерство транспорту
України передало, а Відкрите
акціонерне товариство
«Костянтинівське міжгалузеве
підприємство промислового
залізничного транспорту», прийняло у
власність нерухоме майно, зокрема:
залізничну колію до цеху № 10
(інвентарний номер 101), залізничну колію
до станції (інвентарний номер 102),
залізничний тупік до нафтозливу
(інвентарний номер 103), дорогу в'їзду до
депо 250 м (інвентарний номер 104),
залізничну підвищену колію (14,5)
(інвентарний номер 105), підвищену колію
на основній площі (інвентарний номер
106), залізничну колію на шахтну базу
(інвентарний номер 107), залізничну колію
під'їзду (інвентарний номер 109),
залізничну колію роз'їзд (інвентарний
номер 110), залізничну колію станції
(інвентарний номер 111), залізничну колію
внутрішню (4090) (інвентарний номер 112),
залізничну колію підв. колії 305
(інвентарний номер 113), залізничну колію
внутрішню 1252 (інвентарний номер 114),
залізничну колію тупік 330 (інвентарний
номер 115), залізничну колію під'їзду 100м
(інвентарний номер 116), залізничну колію
внутрішню (інвентарний номер 118),
залізничну колію заводу скловиробів
(інвентарний номер 119), розташованих у м.
Костянтинівка.

17.07.2006 відповідно до передавального
акту (т.1 а.с.43), затвердженого наказом
Міністерства транспорту та зв'язку
України №806 від 31.07.2006 (т.1 а.с.41-42),
Відкрите акціонерне товариство
«Костянтинівське міжгалузеве
підприємство промислового
залізничного транспорту» передало, а
Відкрите акціонерне товариство
«Київ-Дніпровське міжгалузеве
підприємство промислового
залізничного транспорту», як його
правонаступник, прийняло у власність
майно, права та обов'язки за статтями
передавального балансу станом на
17.07.2006.

Відповідно до акту приймання-передачі
майна та майнових прав 17.07.2006 (т.1 а.с.47-50),
затвердженого наказом Відкритого
акціонерного товариства
«Київ-Дніпровське міжгалузеве
підприємство промислового
залізничного транспорту» №291 від
17.07.2006, Відкрите акціонерне товариство
«Київ-Дніпровське міжгалузеве
підприємство промислового
залізничного транспорту» передало, а
Костянтинівська філія ВАТ
«Київ-Дніпровське міжгалузеве
підприємство промислового
залізничного транспорту», яка була
створена на підставі наказу
Міністерства транспорту та зв'язку
України №396 від 26.04.2006 (т.1 а.с.53-54), шляхом
перетворення ВАТ «Костянтинівське
міжгалузеве підприємство промислового
залізничного транспорту», прийняла
майно та майнові права згідно додатків
№1 (передавальний баланс станом на
17.07.2006) та №2 (перелік майна, що
передається), які є невід'ємною
частиною даного акту
приймання-передачі.

Згідно з актами приймання-передачі
Костянтинівській філії
«Київ-Дніпровське міжгалузеве
підприємство промислового
залізничного транспорту» станом на
17.07.2006 було передано майно, в т.ч.
залізничні колії третьої особи 3
(інвентарні номери № 119.1, 118.10 - 118-12, 118.15,
118.16, 118.18, 118.19, 119.2 - 119.9 та з'їзди № 1-3
(інвентарний №119.15 - 119.17) (т.1 а.с.48-50).

Відповідно до свідоцтв про право
власності на нерухоме майно від 14.05.2007
та витягів про реєстрацію права
власності на нерухоме майно від 15.05.2007,
Відкрите акціонерне товариство
«Київ-Дніпровське міжгалузеве
підприємство промислового
залізничного транспорту» є власником
будівлі кранового депо з прибудовою
(м. Костянтинівка, вул. Шмідта,
3б) та будівлі дільниці №3 (м.
Костянтинівка, вул. Шмідта,
3а) (т.1 а.с.32-35).

На підставі рішення Костянтинівської
міської ради від 25.10.2007 №5/21-423
Відкритому акціонерному товариству
«Київ-Дніпровське міжгалузеве
підприємство промислового
залізничного транспорту» в постійне
користування виділена земельна
ділянка площею 1,3310 га для
обслуговування будівлі кранового депо
та залізничних шляхів по вул. Шмідта, 3б
в м. Костянтинівка, а також земельна
ділянка площею 0,0023 га для
обслуговування будівлі
диспетчерської, що знаходиться в
районі позивача, що підтверджується
Державними актами на право постійного
користування земельною ділянкою від
03.12.2007 Костянтинівського міського
відділу земельних ресурсів (т.1 а.с.28-29).

Відповідно до проекту землеустрою щодо
відведення земельних ділянок
Відкритого акціонерного товариства
«Київ-Дніпровське міжгалузеве
підприємство промислового
залізничного транспорту» від 2007 року
та актів закріплення та погодження меж
земельної ділянки від 17.04.2007
вбачається, що вищезазначені об'єкти
нерухомого майна знаходяться в межах
території позивача, а також в межах
території позивача знаходяться
залізничні колії та земельні ділянки
під нерухомим майном та коліями, що
належать Костянтинівській філії
«Київ-Дніпровське міжгалузеве
підприємство промислового
залізничного транспорту» (т.2 а.с.61-64).

Разом з тим, 10.06.2008 між Відкритим
акціонерним товариством
«Київ-Дніпровське міжгалузеве
підприємство промислового
залізничного транспорту» в особі
Костянтинівської філії, яке в 2001 році
було перейменоване за вимогами Закону
України «Про акціонерні товариства» у
Приватне акціонерне товариство
«Київ-Дніпровське міжгалузеве
підприємство промислово-залізничного
транспорту» та позивачем був укладений
договір №21 про надання послуг з
перевезення вантажів (далі - договір
№21), відповідно до умов якого
відповідач прийняв на себе
зобов'язання надавати позивачу з 8-00
до 19-00 год. послуги з перевезення
вантажів та інші послуги пов'язані з
цим, які надаються відповідачем на
власних коліях, що знаходяться на
території позивача (т.1 а.с.55-57).

Відповідно до п.1.2 договору №21, послуга
з перевезення вантажів передбачає
здійснення подачі вагонів, які
надходять на адресу позивача, від колії
№ 19, 21, 37 ст. Костянтинівка, до
фронтів навантаження-вивантаження
замовника та забирання вагонів від
фронтів навантаження-вивантаження
замовника після проведення вантажних
операцій до ст. Костянтинівка.

Згідно з п.2.15 договору №21 до залізних
колій замовника входять: колія тепляка
№7 з'єднується до колії 1 головного
стр.№6, загальною протяжністю 80 м.п., з
них, яка знаходиться на балансі
позивача 62 м.п.; колія складового цеху
№9 є продовженням колії №9 від стр.
переводу №11 та закінчується тупиковим
упором, загальна протяжність колії 611,6
м.п., з них знаходиться на балансі
позивача - 74,5 м.п.; колія складового цеху
№15 з'єднується до колії 11 стр.№13,
загальна протяжність 272,4 м.п., з яких на
балансі позивача - 74,5 м.п.; вагова колія
№14 з'єднується до колії №10 стр.25,
загальна протяжність 211,1 м.п. з них
знаходяться на балансі позивача - 211,1
м.п.; загальна протяжність залізничної
колії на балансі позивача - 422,1 м.п.

Відповідно до листа третьої особи 2
№11-06-02-13162 від 23.11.2010, у складі частки
майна, що належало третій особі 3,
визначеної за результатами
розмежування майна станом на 01.09.2000
залізничні колії відсутні, а у складі
державної частки цілісного майнового
комплексу, що передавався в подальшому
в оренду позивачу обліковувались
залізничні колії за інвентарними
номерами №226, 224, 259 з датою введення в
експлуатацію 01.12.1974, 01.12.1979 та 01.01.1963.
Інформація щодо придбання позивачем
згідно з договором № 16а від 10.01.2001
основних засобів, у тому числі
залізничних колій, у третій особі 3 в
регіональному відділенні відсутня. (т.2
а.с.40-41).

До складу спірних колій входять:
залізнична колія №1 (інвентарна картка
№ 33.1) інвентарний №119,1 - довжина 1950,3м.;
залізнична колія №2 (інвентарна картка
№33.2) інвентарний №119,2 - довжина 999,1м.;
залізнична колія №3 (інвентарна картка
№ 33.3) інвентарний №119,3 - довжина 113м.;
залізнична колія №4 (інвентарна картка
№ 29.4) інвентарний № 118,4 - довжина 17,27м.;
залізнична колія №5 (інвентарна картка
№ 33.5) інвентарний № 119,5 - довжина 1,2м.;
залізнична колія №6 (інвентарна картка
№ 29.6) інвентарний № 118,6 - довжина 21,3м.;
залізнична колія №7 (інвентарна картка
№ 29.7) інвентарний № 118,7 - довжина 18м.;
залізнична колія №8 (інвентарна картка
№33.8) інвентарний №119,8 - довжина 192,38м.;
залізнична колія №9 (інвентарна картка
№29.9) інвентарний №118,9 - довжина 537,12м.;
залізнична колія №10 (інвентарна картка
№29.10) інвентарний №118,10 - довжина 812,27м.;
залізнична колія №11 (інвентарна картка
№29.10) інвентарний №118,11 - довжина 364,27м.;
залізнична колія №12 (інвентарна картка
№29.12) інвентарний №118,12 - довжина 354,09м.;
залізнична колія №15 (інвентарна картка
№29.15) інвентарний № 118,15 - довжина 197,92м.;
залізнична колія №16 (інвентарна картка
№29.16) інвентарний № 118,16 - довжина 138,05м.;
залізнична колія №18 (інвентарна картка
№29.18) інвентарний №118,18 - довжина 127,2м.;
залізнична колія №19 (інвентарна картка
№29.19) інвентарний №118,19 - довжина 302,12м.;
залізнична колія - з'їзд №1 (інвентарна
картка №33.15) інвентарний №119,15 - довжина
60,92м.; залізнична колія - з'їзд №2
(інвентарна картка №33.16) інвентарний
№119,16 - довжина 51,2м. та залізнична колія
- з'їзд №3 (інвентарна картка №33.17)
інвентарний №119,17 - довжина 56,22м. (т.2
а.с.3-22).

Разом з тим, частина спірних
залізничних колій була демонтована
та вивезена з території позивача, що
підтверджується, зокрема, листом
прокуратури Донецької області №89-22-10
від 25.11.2010 (т.2 а.с.42), листами №434 від
13.09.2010, №435 від 13.09.2010 (т.2 а.с. 35-36) та
постановою Краснолиманської
прокуратури з нагляду за додержанням
законів у транспортній сфері
прокуратури Донецької області від
14.03.2014 про закриття кримінального
провадження (т.5 а.с.13-17), в якій
зазначено, що генеральний директор
позивача скоїв крадіжку та організував
вивіз викраденого майна - верхньої
будови колії, що належить відповідачу,
однак, у зв'язку із тим, що
обвинувачений помер, кримінальне
провадження було закрито.

Частиною 1 ст. 316 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України) правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном.

За змістом ст. 319 ЦК України, власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.
Власник має право вчиняти щодо свого
майна будь-які дії, які не суперечать
закону. Діяльність власника може бути
обмежена чи припинена або власника
може бути зобов'язано допустити до
користування його майном інших осіб
лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право
власності є непорушним і ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно до ст. 328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Відповідно до ст. 334 ЦК України право
власності у набувача майна за
договором виникає з моменту передання
майна, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Статтею 128 Цивільного кодексу
Української РСР 1963р. (чинного на час
укладання договору купівлі-продажу)
визначено, що право власності (право
оперативного управління) у набувача
майна за договором виникає з моменту
передачі речі, якщо інше не передбачено
законом або договором.

Знищення майна, відповідно до ст. 349 ЦК
України, припиняє право власності на це
майно.

Статтею 392 ЦК України встановлено, що
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Як вбачається із наданої позивачем
копії договору №16а від 10.01.2001, в ньому
не визначене конкретний опис майна
(продукція виробничо-технічного
призначення), яке є предметом договору
купівлі-продажу. За умовами договору
перелік такої продукції згідно п.1.1 та
ціна визначались в специфікації, яка є
невід'ємною частиною цього договору, в
ксерокопії специфікації до договору
визначено, що це є специфікація
придбаних основних засобів, а також
зазначено їх кількість і вартість та
інвентарні номери. Строки виконання
договору не обумовлені ні в договорі,
ні в специфікації. Оригінали
зазначених документів надані при
новому розгляді справи позивачем також
не були з посиланням на їх вилучення
правоохоронними органами. Крім того,
акт приймання-передачі основних
засобів від 12.02.2001 не містить посилань
на договір №16а від 10.01.2001 (або на
будь-який інший), не містить відомостей
про протяжність колії та не містить
посилань на підставу передачі
зазначеного майна та умови його
передачі (у власність, тимчасове
користування тощо).

Згідно довідки позивача від 04.11.2010 №166/1,
по договору №16а від 10.01.2001 була
придбана залізнична колія №258 за ціною
320331грн. (т.1 а.с.86). Однак, позивачем не
надано підтвердження здійснення
оплати за колії на які він просить
визнати право власності.

Також позивачем не доведено наявність
у третьої особи3 правових підстав для
здійснення відчуження спірного майна.

Відображення в бухгалтерському обліку
позивача у складі основних засобів
спірного майна не свідчить ані про
правомірність його набуття, ані про
наявність права власності на нього.

Отже, позивачем не доведено та не
підтверджено належними доказами
набуття права власності на спірне
майно.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Водночас, судом зазначається, що, на
підставі ст. 38 ГПК України,
господарський суд витребовує докази за
наявності відповідного клопотання, у
разі неможливості самостійно надати
докази сторонами.

Згідно ч.1 ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, суд вважає позовні
вимоги не обґрунтованими та такими що
задоволенню не підлягають.

Господарські витрати розподілити
відповідно до ст.49 ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не було скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів, через
господарський суд, який розглянув
справу.

Повне рішення складено 24 червня 2014
року.

Головуючий суддя
О.В. Говорун

Суддя
Р.М. Колесник

Суддя
К.С. Харакоз