ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2014 р.
Справа № 914/1503/14

Господарський суд Львівської області у
складі судді Ділай У.І.

при секретарі Лосик Ю.О.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовною заявою: Товариства з
обмеженою відповідальністю "Статус
МКС", м. Львів

до відповідача: Підприємства
Львівської виправної колонії (№48), м.
Львів

про: стягнення 5 533,63 грн

Представники:

Від позивача: Ільницький Т.В. -
представник.

Від відповідача: не з'явився.

Представнику позивача роз'яснено права
і обов'язки передбачені ст.ст.20, 22 ГПК
України. Клопотань в порядку ч. 6 ст. 811
ГПК України про технічну фіксацію
судового процесу не поступало.

В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

На розгляд Господарського суду
Львівської області надійшла позовна
заява Товариства з обмеженою
відповідальністю "Статус МКС", м. Львів
до відповідача - Підприємства
Львівської виправної колонії (№48), м.
Львів про стягнення 5 533,63 грн.

Ухвалою суду від 28.04.2014 р. порушено
провадження у справі та призначено до
розгляду в судовому засіданні на 03.06.2014
р. З підстав, викладених в Ухвалах суду
від 03.06.2014 р. розгляд справи
відкладався.

16.06.2014 р. від відповідача в канцелярію
суду поступив Відзив на позовну заяву
№ 92 від 02.06.2014 р., в якому зазначається,
що суму основного боргу в розмірі 5 025,00
грн. Підприємство Львівської
виправної колонії (№48) сплатило
повністю. Таким чином, відповідач
просить суд провадження у справі в
частині стягнення основного боргу
припинити.

В судовому засіданні 17.06.2014 р.
представник позивача факт сплати
відповідачем суми основного боргу
підтвердив. Позовні вимоги в частині
стягнення пені, інфляційних втрат та 3 %
річних представник ТзОВ "Статус МКС"
підтримав, просив суд позов в цій
частині вимог задоволити.

Відповідач явку представника в судове
засідання не забезпечив.

Враховуючи те, що суду представлено
достатньо доказів для вирішення справи
по суті, суд вважає за можливе
розглянути справу за відсутності
представника відповідача.

В процесі розгляду матеріалів справи
судом встановлено:

09.09.2013 р. між сторонами у справі було
укладено Договір № 0909-01, відповідно до
умов якого позивач взяв на себе
зобов'язання постачати відповідачу
товар, а відповідач у свою чергу
зобов'язується приймати цей товар та
оплатити його в строки та на умовах
передбачених цим Договором.

Згідно п. 1.2. Договору предметом
постачання є товар, визначений у
замовленнях, які узгоджуються
сторонами, згідно асортименту, що
пропонується постачальником.

Як вбачається із матеріалів справи на
виконання договірних зобов'язань
позивач згідно усного замовлення
відповідача передав останньому бетон
на загальну суму 5 025,00 грн., що
підтверджується Видатковою накладною
№ 2050 від 09.09.2013 р.

У п.п. 2.5., 2.6. Договору сторони
передбачили здійснення відповідачем 100
% передоплати товару протягом 3-х
банківських днів з моменту погодження
чергового замовлення. Оплата
здійснюється на підставі цього
Договору та/або рахунку (накладної).

В процесі розгляду справи суд
встановив, що отриманого від позивача
товару відповідач не оплатив і станом
07.04.2014 р. сума боргу Підприємства
Львівської виправної колонії (№ 48)
перед позивачем становила 5 025,00 грн.
Зазначену суму боргу відповідачем
сплачено лише 03.06.2014 р., про що свідчить
додане до відзиву на позовну заяву
Платіжне доручення № 352 від 03.06.2014 р. на
суму 5 025,00 грн.

Пунктом 4.2. Договору передбачено, що у
випадку невиконання покупцем обов'язку
щодо оплати товару він сплачує
постачальнику пеню у розмірі подвійної
облікової ставку НБУ, встановленої у
цей період, нарахованої на суму
простроченого платежу за кожен день
прострочення.

Із посиланням на вищенаведений пункт
Договору, позивачем заявлено до
стягнення з відповідача пеню, розмір
якої за період з 10.09.2013 р. по 10.03.2014 р.
становить 325,73 грн.

Окрім того, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК
України позивач просить суд стягнути з
відповідача 96,17 грн. інфляційних втрат
та 86,73 грн. 3 % річних

Суд, заслухавши пояснення представника
позивача, розглянувши та дослідивши
докази по справі та оцінивши їх в
сукупності, прийшов до висновку, що
позовні вимоги підлягають до
задоволення частково з наступних
підстав:

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язання є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку, при
цьому зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 174 ГК України
господарські зобов'язання виникають з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом.

Як встановлено в процесі розгляду
справи спірні правовідносини між
сторонами виникли на підставі Договору
№ 0909-01 від 09.09.2013 р., на виконання умов
якого позивачем 09.09.2013 р. було
поставлено відповідачу товар на
загальну суму 5 025,00 грн.

Про отримання товару відповідачем
свідчать відтиск печатки та підпис
повноважного представника
Підприємства Львівської виправної
колонії (№48) в графі «отримав» на
Видатковвй накладній № 2050 від 09.09.2013 р.

Згідно визначення ч. 1 ст. 712 ЦК України
за договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару. Покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару.

З наведеної правової норми випливає, що
у випадку, коли термін оплати товару
сторонами не погоджений, то перебіг
строку виконання грошового
зобов'язання покупцем починається з
моменту прийняття товару або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього.
В даному випадку положення ч. 2 ст. 530 ЦК
Кодексу, в якій ідеться про строк
(термін) виконання боржником обов'язку,
що не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, до
відповідних правовідносин не
застосовується (аналогічної позиції
дотримується Вищий господарський суд
України у постанові від 28.02.2012 №
5002-8/481-2011).

Порядок розрахунків між сторонами
обумовлений п.п. 2.5., 2.6. Договору, якими
передбачено здійснення відповідачем
попередньої оплати у розмірі 100 %
вартості товару; оплату товару
відповідач мав здійснювати на підставі
Договору та/або рахунку (накладної).

Однак, як встановлено в судовому
засіданні попередньої оплати товару
відповідач не здійснив, а відтак при
визначенні моменту виникнення у
відповідача обов'язку оплатити
отриманий товар слід керуватися
приписами ст.. 692 ЦК України, про які
йшлося вище.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, 193 ГК
України, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

У ст. 525 ЦК України передбачено, що
одностороння відмова від виконання
зобов'язань не допускається, а у
відповідності до ст. 599 ЦК України,
зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним
чином.

З огляду на те, що під час розгляду
спору суму основного в розмірі 5 025,00
грн. відповідач сплатив, провадження у
справі в цій частині вимог належить
припинити на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК
України.

Порушенням зобов'язання, відповідно до
ст. 610 ЦК України, є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Правова норма ч. 1 ст. 612 ЦК України
визначає, що боржник вважається таким,
що прострочив, якщо він не приступив
до виконання зобов'язання або не
виконав його у строк, встановлений
договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

В силу ст. 216 ГК України, учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
кодексом, іншими законами та договором.

Згідно визначення ч. 1 ст. 230 ГК України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

У п. 4.2. Договору сторони погодили, що у
випадку невиконання покупцем обов'язку
щодо оплати товару він сплачує
постачальнику пеню у розмірі подвійної
облікової ставку НБУ, встановленої у
цей період, нарахованої на суму
простроченого платежу за кожен день
прострочення.

Із врахуванням положень вищенаведених
правових норм та умов Договору № 0909-01
від 09.09.2013 р., суд перевіривши
розрахунок позовних вимог прийшов до
висновку що вимоги позивача про
стягнення 325,73 грн. пені, 96,17 грн.
інфляційних втрат та 86,73 грн. 3 % річних є
обґрунтованими, підтвердженими
наявними в матеріалах справи доказами
та такими, що підлягають до
задоволення.

У відповідності з п. 4 ч. 3 ст. 129
Конституції України та ст. 33 ГПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Зважаючи на те, що суму основного боргу
відповідач сплатив після звернення
позивача до суду із позовною заявою,
судовий збір відповідно до ст. 49 ГПК
України покладається на відповідача
повністю.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.
174, 193, 216 ГК України, ст.ст. 509, 525, 526, 530, 553,
554, 599, 610, 612, 625, 692, 712 ЦК України, ст.ст.4-3,
33, 34, 43, 49, 68, п. 1-1 ч. 1 ст. 80, ст..ст. 82-84 ГПК
України, суд

ВИРІШИВ :

1. Позовні вимоги задоволити
частково.

2. Стягнути з Підприємства
Львівської виправної колонії (№48) (79031,
м. Львів, вул. Хуторівка, 2.
Ідентифікаційний код 08680477) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Статус МКС" (79024, м.
Львів, вул. Промислова, 50/52,
Ідентифікаційний код 37123114) 325,73 грн.
пені, 96,17 грн. інфляційних втрат та 86,73
грн. 3 % річних, всього - 508,63 грн.; 1 827 грн.
судового збору.

3. В частині стягнення 5 025,00 грн.
основного боргу провадження у справі
припинити.

4. Наказ видати згідно ст.116 ГПК
України.

Повний текст рішення виготовлено та
підписано 19.06.2014 р.

Суддя
Ділай У.І.