ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24.06.2014
Справа № 905/3589/14

Суддя господарського суду
Донецької області Макарова Ю.В., при
секретарі судового засідання Гречух
В.М., розглянувши матеріали за позовною
заявою Публічного акціонерного
товариства ДТЕК "Павлоградвугілля", м.
Павлоград

до відповідача : Державного
підприємства "Донецька залізниця", м.
Донецьк

про стягнення 3009грн.42коп

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Ляшко Д.В. (довіреність
від 06.05.2014р. №в.о Н-01/1127)

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Публічне акціонерне
товариства ДТЕК "Павлоградвугілля", м.
Павлоград, звернувся до господарського
суду Донецької області з позовом до
відповідача, Державного підприємства
"Донецька залізниця", м. Донецьк, про
стягнення вартості нестачі вантажу у
розмірі 3009грн. 42коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим,
що вугілля, яке перевозилось за
накладною №46478392 у вагоні № 60972726 було
доставлене на станцію призначення з
недостачею вантажу, про що складено
комерційний акт БН №725116/154/54 від 09.12.2013р.

На думку позивача, недостача
виникла у зв'язку з незбереженням
вантажу залізницею під час
перевезення.

Ухвалою від 03.06.2014р. суд порушив
провадження у справі, призначив судове
засідання на 24.06.2014р.

У призначене на 24.06.2014р. судове
засідання представник позивача не
з'явився, вимоги ухвали суду від 03.06.2014р.
не виконав. Факт обізнаності про час та
дату судового засідання
підтверджується поштовим
повідомленням, що міститься в
матеріалах справи.

У судове засідання призначене на
24.06.2014р. представник відповідача
з'явився, проти задоволення позовних
вимог заперечив, проте письмово свою
позицію не виклав, вимоги ухвали суду
від 03.06.2014р. не виконав. Під час судового
засідання представник відповідача
висловив позицію відносно того, що спір
може бути розглянутий за наявними в
справі матеріалами.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що
господарський суд відкладає в межах
строків, встановлених статтею 69 цього
Кодексу розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
даному засіданні. Відкладення розгляду
справи є правом та прерогативою суду,
основною умовою для якого є
неможливість вирішення спору у
відповідному судовому засіданні.

Про необхідність витребування від
сторін будь-яких інших доказів, без
яких неможливо розглянути дану справу,
до суду не заявлялося.

Ухвалою суду від 03.06.2014р. явка
представників сторін не була визнана
судом обов'язковою, сторони
повідомлені про те, що у разі
невиконання вимог ухвали суду справа
буде розглянута за наявними
матеріалами, відповідно до ст. 75 ГПК
України.

З врахуванням вищенаведеного, суд
визнав за можливе розглянути справу за
наявними в справі матеріалами.

Відповідно до ст.81-1 ГПК України
складено протокол судового засідання.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши та оцінивши докази за своїм
внутрішнім переконанням, суд дійшов
наступних висновків.

Укладення договору перевезення
вантажу, відповідно до ч.3 ст.909 ЦК
України та ч.2 ст.307 ГК України,
підтверджується складанням
транспортної накладної.

Стаття 6 Статуту залізниць України
визначає, що накладна - основний
перевізний документ встановленої
форми, оформлений відповідно до
Статуту та правил і наданий залізниці
разом з вантажем. Накладна є
обов'язковою двосторонньою письмовою
формою угоди на перевезення вантажів,
яка укладається між відправником і
залізницею. Накладна супроводжує
вантаж на всьому шляху перевезень до
станції призначення.

08.12.2013р. Публічне акціонерне товариство
"ДТЕК Павлоградвугілля"
(вантажовідправник) зі станції
Богуславський Придніпровської
залізниці направило на адресу
вантажоотримувача - ТОВ "ДТЕК
Східенерго «ДТЕК Курахівська ТЕС" на
станцію Роя Донецької залізниці за
залізничною накладною №46478392 вантаж:
вугілля кам'яне марки г-газове, при
оформленні накладної відповідачем
вказано масу вантажу у вагоні №60972726
масою нетто 69000кг.

На станції відправлення вантаж був
прийнятий до перевезення без
зауважень, іншого не доведено.

Відповідно до статті 24 Статуту
залізниць України залізниця має право
перевірити правильність відомостей
про вантаж, зазначених відправником у
накладній, на станції відправлення, під
час перевезення та на станції
призначення.

На попутній станції Красноармійськ
Донецької залізниці було здійснено
комісійне переважування вагону №60972726,
за результатами якого складений
комерційний акт БН №725116/154/54 від 09.12.2013,
відповідно до якого встановлено
наступне: фактично при переважуванні
брутто 87250кг, тара з документа 23340кг.,
нетто 63910кг, що менш документа на 5090кг. У
комерційному акті також вказано, що
навантаження у вагоні на рівні бортів,
розрівнено, слабо марковано. Над 6,7
люками зліва наявне поглиблення 150см х
80см х 30см. Двері люки зачинені, течі
вантажу нема.

Комерційний акт підписано заст.
начальника станції, двома працівниками
станції, як свідчать відомості у акті
завідуючого вантажним двором за штатом
не значиться.

Спірний вагон за досильною накладною №
51614246 був направлений 09.12.2013р. на станцію
призначення.

Згідно із ст.ст. 4-2, 4-3 ГПК України,
правосуддя у господарських судах
здійснюється на засадах рівності всіх
учасників судового процесу перед
законом і судом та на засадах
змагальності.

У відповідності з п. 4 ч. 3 ст. 129
Конституції України та ст. 33 ГПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Судовими доказами за визначенням
статей 32-36 ГПК України слід вважати
документи, які можуть підтвердити або
спростувати обставини, що мають
значення для правильного вирішення
спору, обставини справи, які відповідно
до законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст.909 Цивільного кодексу
України за договором перевезення
перевізник зобов'язується доставити
довірений йому відправником вантаж до
пункту призначення та видати його
уповноваженій на отримання вантажу
особі.

Згідно ч.2 ст.924 Цивільного кодексу
України перевізник відповідає за
втрату, нестачу, псування або
пошкодження прийнятих до перевезення
вантажу, багажу, пошти у розмірі
фактичної шкоди, якщо не доведе, що це
сталося не з його вини.

Статтею 920 Цивільного кодексу України
встановлено, що у випадку порушення
зобов'язань, що випливають із договору
перевезення, сторони несуть
відповідальність, встановлену за
домовленістю сторін, якщо інше не
встановлено цим кодексом, іншими
законами, транспортними кодексами
(статутами).

Статтею 12 Закону України "Про
залізничний транспорт" та ст.110 Статуту
залізниць України передбачено, що
залізниці забезпечують збереження
вантажів на шляху слідування та на
залізничних станціях.

Статтею 23 Закону "Про залізничний
транспорт" передбачено, що перевізники
несуть відповідальність за
зберігання вантажу з моменту його
прийняття і до видачі одержувачу в
межах, визначених Статутом залізниць
України. Частиною 2 цієї ж статті
встановлено, що за незбереження
(втрату, нестачу, псування,
пошкодження) прийнятого до перевезень
вантажу перевізники несуть
відповідальність у розмірі фактично
заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що
втрата, нестача, псування, пошкодження
виникли з незалежних від них причин.

Стаття 110 Статуту залізниць України
передбачає, що залізниця несе
відповідальність за збереження
вантажу з часу його прийняття до
перевезення і до моменту видачі
одержувачу.

Згідно з ст.113 Статуту залізниць
України за незбереження прийнятого до
перевезення вантажу залізниці несуть
відповідальність у розмірі фактично
заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що
втрата, нестача чи пошкодження виникли
з не залежних від перевізника причин.

Згідно ст.26 Закону України "Про
залізничний транспорт" обставини, які
можуть служити підставою для
матеріальної відповідальності
перевізників вантажу засвідчуються
актами; порядок і терміни складення
актів визначаються Статутом залізниць
України.

Статтею129 Статуту залізниць України
передбачено, що обставини, що можуть
бути підставою для матеріальної
відповідальності залізниці під час
залізничного перевезення,
засвідчуються комерційними актами або
актами загальної форми, які складають
станції залізниць; для засвідчення
маси і кількості вантажу з даними,
зазначеними у транспортних документах,
складається комерційний акт.

Факт нестачі за спірним перевезенням
підтверджений належним доказом -
комерційним актом. Судом також
прийнято до уваги встановлені актом
сліди доступу до вантажу.

Відповідно до ст. 111 Статуту залізниць
України залізниця звільняється від
відповідальності за втрату, нестачу
вантажу у разі коли вантаж прибув у
непошкодженому вагоні і якщо немає
ознак втрати вантажу під час
перевезення.

Залізниця не довела, що нестача виникла
з незалежних від перевізника причин.

З урахуванням викладеного, суд
приходить до висновку, що недостача
вантажу виникла внаслідок
незабезпечення залізницею збереження
вантажу на шляху слідування.

Претензії, що виникли з приводу
перевезення вантажів, заявляються
залізниці призначення вантажу (ст. 131
Статуту залізниць України).

Як вбачається з спірної
залізничної накладної, станцією
призначення вантажу є станція Роя
Донецької залізниці.

Відповідно до ч.2 ст.114 Статуту
залізниць України недостача маси
вантажу, за яку відшкодовуються збитки,
в усіх випадках обчислюється з
урахуванням граничного розходження
визначення маси вантажу і природної
втрати вантажу під час перевезення.

При видачі вантажів, маса яких
унаслідок їх властивостей зменшується
при перевезенні, норма недостачі (сума
норми природної втрати та граничного
розходження визначення маси нетто) для
мінерального палива становить 1% маси,
зазначеної в перевізних документах (п.
27 Правил видачі вантажів).

Згідно ст.115 Статуту залізниць
України вартість вантажу визначається
на підставі загальної суми рахунка або
іншого документа відправника, який
підтверджує кількість і вартість
відправленого вантажу.

Відповідно п.2.7 Роз`яснень Вищого
господарського суду України №04-5/601 від
29.05.2002р. «Про деякі питання практики
вирішення спорів, що виникають з
перевезення вантажів залізницею»
згідно зі статтями 924 ЦК України, 314 ГК
України і статтями 114 і 115 Статуту
залізниця відповідає за незбереження
прийнятого до перевезення вантажу у
розмірі дійсної вартості втраченого
вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку
було знижено його вартість. Вартість
вантажу визначається на підставі
загальної суми рахунка або іншого
документа відправника, який
підтверджує кількість і вартість
відправленого вантажу, зокрема,
договору або контракту
купівлі-продажу, специфікації на
вантаж, довідки відправника про
кількість, ціну і вартість
відправленого вантажу, підписаної
головним (старшим) бухгалтером, копії
податкової накладної.

Матеріали справи містять довідку №1/9252
від 12.12.2013р. за підписами директора
ф.ПТП «Павлоградпогрузтранс» ПАТ «ДТЕК
Павлоградвугілля» та головного
бухгалтера ПАТ «ДТЕК
Павлоградвугілля», згідно з якою
вартість 1т. вугільної продукції марки
ДГР 0-200, що перевозилася за залізничною
відправкою №46478392, з урахуванням
якісних характеристик, складає
638грн.96коп. з урахуванням ПДВ.

З огляду на розрахунок, що
міститься в матеріалах справи,
вартість недостачі розрахована
позивачем з урахуванням норми
недостачі 1% маси та заявлена у
3009грн.42коп., виходячи з вартості 1 тони
вугілля 683грн. 96коп., яка не відповідає
вартості 1 тони спірного вантажу,
визначеної вантажовідправником у
довідці №1/9252 від 12.12.2013р.

Таким чином, суд здійснивши
власний розрахунок вартості недостачі
вантажу (4,4тн х 638грн. 96коп.) дійшов
висновку, що вимоги позивача
підлягають задоволенню у розмірі
2811грн. 43коп., у зв'язку з чим відмовляє в
частині стягнення вартості недостачі
вантажу у розмірі 197грн. 99коп.

Відповідно до ст.130 Статуту залізниць
України право на пред'явлення до
залізниці претензій та позовів у разі
недостачі, псування або пошкодження
вантажу має одержувач - за умови
пред'явлення накладної, комерційного
акта і документа, що засвідчує
кількість і вартість відправленого
вантажу.

Згідно ст.133 Статуту залізниць України
передача іншим організаціям або
громадянам права на пред'явлення
претензій та позовів не допускається,
за винятком випадків передачі такого
права вантажовідправником
вантажоодержувачу або
вантажоодержувачем
вантажовідправнику, а також
вантажовідправником або
вантажоодержувачем вищій організації
або уповноваженій особі, яка виступає
від їх імені.

Передача права на пред'явлення
претензій і позовів засвідчується
переуступним підписом на документі
(накладній, вантажній, багажній
квитанції), а для уповноваженої особи -
довіреністю, оформленою згідно із
законодавством.

На залізничних накладних № 46478392, №
51614246 міститься переуступний напис,
який свідчить про передачу права на
пред'явлення претензії та позову від
ТОВ «ДТЕК Східенерго» до ПАТ "ДТЕК
Павлоградвугілля", тобто від
вантажоотримувача до
вантажовідправника. Переуступний
напис засвідчений підписами
генерального директора та головного
бухгалтера ТОВ «ДТЕК Східенерго» та
скріплений печаткою
вантажоодержувача.

Згідно з ч.1 ст. 49 ГПК судовий збір
покладається у спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших підстав,
- на сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. Наведене
правило застосовується незалежно від
того, за якою ставкою сплачений
судовий збір.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст.909, 920, 924 Цивільного
Кодексу України, ст.ст.307, 314
Господарського кодексу України,
ст.ст.23, 26 Закону України "Про
залізничний транспорт", ст.113, ч.2 ст.114,
ст.ст.115, 129, 130, 133 Статуту залізниць
України, п.27 Правил видачі вантажів,
ст.ст. 49, 82-84, 85 Господарського
процесуального Кодексу України, суд -

В И Р І Ш
И В :

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства ДТЕК
"Павлоградвугілля", м. Павлоград, до
Державного підприємства "Донецька
залізниця", м. Донецьк про стягнення
вартості нестачі вантажу у розмірі
3009грн. 42коп. - задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства
«Донецька залізниця» (83001, м. Донецьк,
вул.Артема, 68, , р/р
19 у ДФАБ «Експрес-Банк»,
МФО 335838) на користь Публічного
акціонерного товариства «ДТЕК
Павлоградвугілля» (51400,
Дніпропетровська область, м. Павлоград,
вул. Леніна, 76, , р/р
3200 в АКІБ «УкрСиббанк», м.Харків,
МФО 351005) вартість нестачі вугілля у
розмірі 2811грн. 43коп. та судовий збір у
розмірі 1806грн. 80коп.

У задоволенні решти позовних вимог
- відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

В судовому засіданні 24.06.2014р.
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня підписання
рішення.

Повний
текст рішення складено і підписано
27.06.2014р.

Суддя
Ю.В. Макарова