ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17.06.14р. Справа № 904/2610/14

За позовом Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України", м. Київ

до Комунального підприємства "Теплові
мережі м. Вільногірськ", м. Вільногірськ

про стягнення 381 329, 34 грн.

Суддя Золотарьова Я.С.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Корінь Я.Ю. -
представник (дов. № 172 від 16.06.14 р.)

СУТЬ СПОРУ:

Дочірня компанія "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" звернулась із
позовом до Комунального підприємства
"Теплові мережі м. Вільногірськ" про
стягнення заборгованості за договором
№ 06/10-2457 ТЕ-3 від 20.12.2010 року у розмірі 381
329,34 грн., з яких: 326 626,91 грн. 3 % річних за
несвоєчасні розрахунки, 16 990,15 грн.
інфляційні втрати за несвоєчасні
розрахунки стосовно пені, 37 712,28 грн. 3 %
річних за несвоєчасні розрахунки
стосовно пені.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 09.02.2012
року у справі № 27/5005/17650/2011 встановлений
факт неналежного виконання
Комунальним підприємством "Теплові
мережі м. Вільногірськ" умов договору
про закупівлю природного газу за
державні кошти №06/10-2457-ТЕ-3 від 20.12.2010
року та стягнуто з Комунального
підприємства "Теплові мережі м.
Вільногірськ" на користь дочірньої
компанії "Газ України" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" 7 520 749,75грн. - основного боргу, 585
867,31грн. - пені за період з 19.06.2011 року по
19.12.2011 року, 208 868,03 грн. - заборгованості
з урахуванням індексу інфляції за
період з березня 2011 року по червень 2011
року, 141 518,34 грн. - 3% річних за період з
21.02.2011 року по 31.10.2011 року, 56 460грн. -
судового збору.

У зв'язку з тим, що відповідач
несвоєчасно виконав зобов'язання зі
сплати поставленого природного газу
позивач просить стягнути з відповідача
3% річних за період з 01.11.2011 року по 15.04.2014
року у сумі 326 626,91 грн. За несвоєчасну
сплату стягнутої рішенням
господарського суду пені у сумі 585 867,31
грн. позивач на підставі ст. 625
Цивільного кодексу України та п.7.1
постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 17.12.2013
року № 14 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" нарахував та
просить стягнути 3% річних за період з
20.02.2012 року по 15.04.2014 року у сумі 37 712,28
грн. та втрати від інфляції за період з
березня 2012 року по березень 2014 року у
сумі 16 990,15 грн.

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 23.04.2014
року порушено провадження у справі та
призначено до розгляду у судовому
засіданні на 14.05.2014 року.

У межах строків передбачених статтею 69
Господарського процесуального кодексу
України розгляд справи відкладався з
14.05.2014 року на 27.05.2014 року та з 27.05.2014 року
на 17.06.2014 року.

17.06.2014 року представник відповідача
надав відзив, в якому просить суд
відмовити у задоволенні позову у
зв'язку із скрутним фінансовим
становищем підприємства.

У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору (пункт 3.9.2
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 року "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції").

Згідно зі статтею 85 Господарського
процесуального кодексу України у
судовому засіданні 17.06.2014 року було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення представника
позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини 3 статті 35
Господарського процесуального кодексу
України обставини, встановлені
рішенням суду у господарській,
цивільній або адміністративній справі,
що набрало законної сили, крім
встановлених рішенням третейського
суду, не доказуються при розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті самі
особи або особа, щодо якої встановлено
ці обставини.

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 09.02.2012
року у справі № 27/5005/17650/2011 встановлено,
що на виконання умов договору про
закупівлю природного газу за державні
кошти №06/10-2457ТЕ-3 від 20.12.2010 року Дочірня
компанія "Газ України" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" передала у власність
Комунальному підприємству "Теплові
мережі м. Вільногірськ" природний газ,
заборгованість за який становила 7 520
749,75 грн.

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 09.02.2012
року у справі № 27/5005/17650/2011 стягнуто з
Комунального підприємства "Теплові
мережі м. Вільногірськ" на Користь
дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" 7 520 749,75грн. -
основного боргу, 585 867,31 грн. - пені за
період з 19.06.2011 року по 19.12.2011 року, 208 868,03
грн. - заборгованості з урахуванням
індексу інфляції за період з березня 2011
року по червень 2011 року, 141 518,34 грн. - 3%
річних за період з 21.02.2011 року по 31.10.2011
року, 56 460грн. - судового збору.

Причиною виникнення спору є неналежне
виконання відповідачем умов договору
№06/10-2457ТЕ-3 від 20.12.2011 року в частині
своєчасної оплати природного газу у
сумі 7 520 749,75 грн. та рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 09.02.2012 року в частині сплати
пені у сумі 585 857,31 грн.

Приймаючи рішення, господарський суд
виходив з наступного.

Частиною 1 статті 193 Господарського
кодексу України передбачено, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу
України передбачено, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу
України зазначено, що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Господарське зобов'язання виникає,
зокрема із господарського договору
(стаття 174 Господарського кодексу
України).

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу
України передбачено, що одностороння
відмова вiд зобов'язання або
одностороння змiна його умов не
допускається, якщо iнше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином вiдповiдно
до умов договору та вимог цього
Кодексу, iнших актiв цивiльного
законодавства.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
його виконання, то воно підлягає
виконанню у цей строк (стаття 530
Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу
України передбачено, що зобов'язання
припиняється частково або в повному
обсязі на підставах, встановлених
договором або законом.

Зокрема, стаття 599 Цивільного кодексу
України передбачає, що зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Згідно з приписами частини 1 статті 625
Цивільного кодексу України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Порушенням зобов'язання, відповідно до
статті 610 Цивільного кодексу України, є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Пунктом 7.1 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17.12.2013
року № 14 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" встановлено, що
за відсутності інших підстав
припинення зобов'язання, передбачених
договором або законом, зобов'язання, в
тому числі й грошове, припиняється його
виконанням, проведеним належним чином
(стаття 599 Цивільного кодексу України).

Саме лише прийняття господарським
судом рішення про задоволення вимог
кредитора, якщо таке рішення не
виконано в установленому законом
порядку, не припиняє зобов'язальних
відносин сторін і не звільняє боржника
від відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання
передбачених частиною другою статті 625
Цивільного кодексу України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення
з боржника коштів фактично не виконано,
кредитор вправі вимагати стягнення з
нього в судовому порядку сум
інфляційних нарахувань та процентів
річних аж до повного виконання
грошового зобов'язання.

Однак при цьому слід мати на увазі, що у
разі коли судовим рішенням з боржника
стягнуто суму неустойки (штрафу, пені),
то правова природа відповідної
заборгованості саме як неустойки у
зв'язку з прийняттям такого рішення
залишається незмінною, і тому на неї в
силу припису частини другої статті 550
Цивільного кодексу України проценти не
нараховуються, інфляційні ж
нарахування та нарахування трьох
процентів річних на цю заборгованість
можуть здійснюватися на загальних
підставах відповідно до частини другої
статті 625 названого Кодексу з дня,
наступного за днем набрання законної
сили відповідним судовим рішенням.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

За прострочення оплати заборгованості
за поставлений природний газ позивач
нарахував та просить стягнути з
відповідача 3% річних за період з 01.11.2011
року по 15.04.2014 року у сумі 326 626,91 грн.

Перевіривши розрахунок позивача (а.с.3),
судом встановлено, що вимоги позивача
щодо стягнення з відповідача 3 % річних
за несвоєчасні розрахунки у розмірі 326
626,91 грн. є обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

За неналежне виконання зобов'язання зі
сплати пені у сумі 585 867,31 грн. позивач
просить стягнути 3% річних за період з
20.02.2012 року по 15.04.2014 року у сумі 37 712,28
грн. та втрати від інфляції за період з
березня 2012 року по березень 2014 року у
сумі 16 990,15 грн.

Перевіривши розрахунок позивача
(а.с.3-4), судом встановлено, що вимоги
позивача щодо стягнення з відповідача 3
% річних за несвоєчасні розрахунки
стосовно пені у розмірі 16 990,15 грн. та
інфляційні втрати за несвоєчасні
розрахунки стосовно пені у розмірі 37
712,28 грн. є обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Задовольняючи позовні вимоги про
стягнення 3% річних та збитків від
інфляції господарський суд враховує
також, те, що наслідки прострочення
боржником грошового зобов'язання у
вигляді інфляційного нарахування на
суму боргу та трьох процентів річних є
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (виплати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові. А тому наявність судового
рішення про задоволення вимог
кредитора, яке не виконано боржником,
не припиняє зобов'язальних
правовідносин сторін вказаного
договору та не звільняє останнього від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання, а також не
позбавляє кредитора права на отримання
коштів, передбачених частиною 2 статті
625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до вимог статті 49
Господарського процесуального кодексу
України, при задоволені позову судові
витрати у справі покладаються на
відповідача.

Керуючись ст. ст. 1, 4, 12, 33, 34, 43, 49, 75, 82 - 85,
115 - 117 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Комунального підприємства
„Теплові мережі м. Вільногірськ" (51700,
Дніпропетровська область, м.
Вільногірськ, вул. Промислова,17;
ідентифікаційний код 24422912) на користь
Дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" (04116, м. Київ, вул.
Шолуденка, 1; ідентифікаційний код 31301827)
3% річних за несвоєчасні розрахунки у
розмірі 326 626,91 грн., інфляційні втрати
за несвоєчасні розрахунки стосовно
пені у розмірі 16 990,15 грн., 3% річних за
несвоєчасні розрахунки стосовно пені у
розмірі 37 712,28 грн., витрати по сплаті
судового збору у сумі 7 626,59 грн., про що
видати наказ.

Повернути з Державного бюджету України
Дочірній компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" (04116, м. Київ, вул.
Шолуденка, 1; ідентифікаційний код 31301827)
- 41 коп. зайво сплачену суму судового
збору, перераховану платіжним
дорученням № 290 від 14.04.2014 року, яке
знаходиться у матеріалах справи №
904/2610/14, про що видати ухвалу.

Наказ та ухвалу видати після набрання
рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене
протягом десяти днів з дня підписання
рішення шляхом подання апеляційної
скарги до Дніпропетровського
апеляційного господарського суду
через господарський суд
Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги,
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення складено 23.06.2014р.

Суддя Я.С. Золотарьова