ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2014 р.
Справа № 909/1498/13

Львівський апеляційний господарський
суд, в складі колегії:

Головуючого - судді:
Данко Л.С.,

Суддів:
Давид Л.Л.

Якімець Г.Г.

При секретарі судового засідання:
Кіт М.В.,

Розглянув у відкритому судовому
засіданні матеріали за апеляційною
скаргою Суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи (Приватного
підприємця) ОСОБА_2 б/н від 31.03.2014 р. (вх.
№ 01-05/2123/14 від 06.05.2014 р.),

на рішення Господарського суду
Івано-Франківської області від 18
березня 2014 року

у справі № 909/1498/13 (головуючий суддя
Калашник В.О., судді: Фанда О.М., Шіляк
М.А.),

порушеній за позовом

Позивача: Виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради (вул.
Грушевського ,21 м. Івано-Франківськ,
76004, )

До відповідача: Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи (Приватного підприємця) ОСОБА_2
(АДРЕСА_1, ідентифікаційний НОМЕР_1),

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
позивача: Фонд комунальної
власності територіальної громади м.
Івано-Франківська (вул. Л. Курбаса, 2, м.
Івано-Франківськ, ),

про розірвання Договору оренди
нежитлових приміщень № ДО-2205 від 01.04.2004
р., укладеного між Виконавчим комітетом
Івано-Франківської міської ради та
Приватним підприємцем ОСОБА_2 та
стягнення судових витрат.

За участю представників сторін:

від апелянта/відповідача: адвокат
ОСОБА_3- п/к за договором про надання
правової допомоги від 14 січня 2014 року
та Свідоцтва про право на заняття
адвокатською діяльністю НОМЕР_2 від
10.10.2002 р.;

від позивача: не прибув,

від третьої особи: не прибув.

Права та обов'язки сторін визначені ст.
ст. 20, 22, 27, 28 ГПК України. Заяв та
клопотань про відвід суддів - не
надходило. Представник, який прибув в
дане судове засідання, подав письмове
клопотання про відмову від здійснення
технічної фіксації судового процесу.

Відповідно до протоколу розподілу
справ КП "Документообіг господарських
судів" від 06.05.2014 р., дану справу
розподілено до розгляду судді -
доповідачу Данко Л.С.

Розпорядженням В.о. голови Львівського
апеляційного господарського суду від
07.05.2014 р. у склад колегії для розгляду
справи № 909/1498/13 господарського суду
Івано-Франківської області введено
суддів - Дякович О.В. та Якімець Г.Г. (а. с.
136).

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 08.05.2014 р.
апеляційну скаргу Приватного
підприємця ОСОБА_2 б/н від 31.03.2014 р. (вх.
№ 01-05/2123/14 від 06.05.2014 р.) прийнято до
провадження та розгляд справи
призначено на 21.05.2014 р., про що сторони
були належним чином, під розписку,
повідомлені: апелянт/відповідач - 12.05.2014
р. рекомендованою поштою № 773 (а.с.
140), позивач - 12.05.2014 р. рекомендованою
поштою № 757 (а.с. 138), третя особа -
12.05.2014 р. - № 765 (а.с. 139).

З підстав зазначених в ухвалі
Львівського апеляційного
господарського суду від 21.05.2014 р.
розгляд справи відкладено на 11.06.2014 р.
на 10 год. 50 хв. (а.с. 170-171), про що учасники
судового процесу повідомлені у порядку
визначеному Інструкцією з діловодства
в господарських судах України,
затвердженої наказом Вищого
господарського суду України від 10.12.2002
р. № 75 (з подальшими змінами) (а.с.
171/зворот).

У зв'язку із перебуванням судді
Дякович О.В. у відпустці по догляду за
дитиною замість неї Розпорядженням В.о.
голови Львівського апеляційного
господарського суду від 11.06.2014 р.
введено суддю Давид Л.Л.

В судове засідання, яке відбулося
18.06.2014 р., від апелянта/відповідача
представник прибув, доводи наведені в
апеляційній скарзі підтримав, надав
пояснення аналогічні викладеним в
апеляційній скарзі, просить апеляційну
скаргу задовольнити, рішення місцевого
суду скасувати і прийняти нове рішення,
яким відмовити у позові.

Позивач, в дане судове засідання,
повноважного представника не направив,
у попередньому судовому засіданні
(21.05.2014 р.) був присутнім представник
позивача Устінський А.В. (довіреність у
справі), через канцелярію суду подав
відзив на апеляційну скаргу (а.с. 156-158),
надавав пояснення по суті апеляційної
скарги, проти апеляційної скарги
заперечив, просив рішення залишити без
змін, апеляційну скаргу без
задоволення.

Третя особа без самостійних вимог на
предмет спору на стороні позивача,
повторно, повноважного представника у
судове засідання не направила, через
канцелярію суду /надіслано по-пошті/
подано відзив на апеляційну скаргу (а.с.
147-150) за вх. № 01-04/2723/14, у відзиві на
апеляційну скаргу проти апеляційної
скарги заперечив, просить рішення
залишити без змін, апеляційну скаргу
без задоволення. Крім того подав, через
канцелярію суду, за вхідним № 01-04/304/14
від 18.06.2014 р. подав клопотання (Факс за №
553102 від 18.06.2014 р.), просить розглядати
справу без участі представника третьої
особи Фонду комунальної власності.

Враховуючи, що сторін не було
позбавлено конституційного права на
захист охоронюваних законом
інтересів, а також, що сторони
своєчасно та належним чином були
повідомлені про час та місце розгляду
справи, судова колегія не вбачає
підстав для відкладення розгляду
апеляційної скарги по справі № 909/1498/13.

Відповідно до ст. 101 ГПК України,
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши та дослідивши матеріали
справи та наявні в ній докази,
перевіривши правильність застосування
матеріального та процесуального
законодавства, колегія суддів
Львівського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
рішення місцевого господарського суду
залишити без змін, виходячи з
наступного.

Рішенням господарського суду
Івано-Франківської області від 18.03.2014
року у справі № 909/1498/13 (судді: Калашник
В.О., Фанда О.М., Шіляк М.А.) вирішено:
задовольнити позов Виконавчого
комітету Івано-Франківської міської
ради до відповідача: підприємця ОСОБА_2,
третя особа без самостійних вимог на
предмет спору на стороні позивача: Фонд
комунальної власності територіальної
громади м. Івано-Франківська про
розірвання договору оренди нежитлових
приміщень № ДО-2205 від 01.04.2004 (абзац
перший резолютивної частини рішення).
Розірвати Договір оренди нежитлових
приміщень №ДО-2205 від 01.04.2004, укладений
між Виконавчим комітетом
Івано-Франківської міської ради (вул.
Грушевського, 21, м. Івано-Франківськ,
код 04054346) та підприємцем ОСОБА_2
(АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) (абзац другий
резолютивної частини рішення) та
стягнути з Відповідача: ОСОБА_2 на
користь Позивача: Виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради - 1147,00
грн. судового збору (абзац третій
резолютивної частини рішення) (а.с. 115,
116-119).

Не погоджуючись з рішенням
місцевого господарського суду
апелянт/відповідач (Суб'єкт
підприємницької діяльності - фізична
особа (Приватний підприємець) ОСОБА_2)
звернувся до Львівського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення
господарського суду
Івано-Франківської області від 18
березня 2014 року у справі № 909/1498/13
скасувати і прийняти нове рішення,
яким відмовити у позові (а.с. 141-144).

Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд
першої інстанції як підставу
розірвання договору оренди нежитлових
приміщень постався на невиконання
відповідачем умов п.п. 6.6., 6.6.8 цього
договору, а саме: не укладення з
міськвиконкомом у встановленому
законом порядку договору оренди
земельної ділянки, закріпленої за
будинком, в якому розташовані
приміщення та не уклав інші договори
щодо обслуговування навколишньої
території, а також «самовільна
добудова мезоніну». Вважає такий
висновок суду таким, що не відповідає
обставинам справи, рішення незаконним,
що підлягає скасуванню на підставі п. 3
ч. 1 ст. 104 ГПК України.

Разом з тим, апелянт зазначає, що
суд першої інстанції, задовольняючи
позов Виконкому, згідно ст. 43 ГПК
України не надав належної оцінки
доказам по справі та залишив поза
увагою те, що згідно Акту
приймання-передачі в оренду нежитлових
приміщень, який складено та підписано
повноважними представниками сторін,
вбачається, що приміщення потребує
капітального ремонту. Отже, як
стверджує апелянт, вимагання
додаткових узгоджень на проведення
робіт забезпечення умов договору не
ґрунтуються на законі, тим більше, що
відповідно до п. 4.1.4 Договору, ремонт та
реконструкція орендованого приміщення
здійснена після письмового дозволу
Управління архітектури і
містобудування з дотриманням вимог п.
4.1.3. Договору - рішення колегіального
органу МВК № 62 від 27 лютого 2004 року, про
що зазначено в Архітектурному
погодженні від 2004 року, тобто отримано
до початку реконструкції, що на думку
апелянта, спростовує висновок суду про
те, що погодження отримано після
проведення будівельних робіт.

Апелянт стверджує, що листування
з Фондом комунальної власності з
приводу зарахування здійснених
поліпшень орендованого майна, рішення
виконкому від 22.01.2009 р. про перерахунок
орендної плати, не підписання проекту
угоди від 07.10.2008 року, та беззастережне
прийняття до уваги Акту виконаних
робіт на суму 24420, 20 грн. відповідно до
рішення міськвиконкому № 62 від 27
лютого 2004 року, локального кошторису,
погодженого не тільки Фондом
комунальної власності, як зазначено у
рішенні суду, а і з Орендодавцем, в
особі уповноваженого представника ЖЕО
№ 9, свідчить про погодження здійснення
поліпшень орендованого майна за цінами
2004 року, в т.ч. і утвореного мезоніну.

Скаржник в апеляційній скарзі
зазначає, що судом безпідставно не
взято до уваги Висновки про вартість
об'єкта оцінки
Експертно-консалтингової фірми станом
на 30.09.2008 року (долучено до Відзиву),
згідно якого, вартість нежитлового
приміщення з врахуванням
невідокремлюваних приміщень,
становить 29776 грн., а частка ОСОБА_2 - 21162
грн. Відтак, апелянт прийшов до
висновку, що «Таким чином, рішення МВК
від 22.01.2009 року в частині констатації
самовільної добудови на підставі
Технічного паспорта не може бути
чинним, оскільки не відповідає
фактичним обставинам справи», що
«Фактично встановлено дерев'яне
перекриття, яке відповідно до
Архітектурного погодження зміщено
вниз, та встановлення похилого даху теж
за згодою, утворився мезонін, який, при
наведених обставинах, вважати
самовільною прибудовою без висновку
спеціаліста в цій галузі знань не має
підстав», що всупереч п. 4.4.4. Договору
оренди не включено умову договору та
так і не вирішено питання підключення
орендованого приміщення до системи
електромережі, а без електропостачання
використання приміщення було
неможливим, посилається на те, що Фонд
комунальної власності відмовив
орендарю у вирішенні цього питання
рішенням комісії від 28.04.07 р. (лист за №
ФКВ-02/948 від 15.05.2007 р.), тобто, всупереч п.
4.4.4. Договору перешкоджав орендарю
користуватись орендованим майном на
умовах договору.

Апелянт посилається на те, що
гараж не використовувався для
підприємницьких цілей, що визнано
відповідачем, оскільки у відповіді на
звернення за № 27-10 від 14.01.2008 р.
повідомлено, що рішенням
міськвиконкому № 604 від 20.12.2007 року
змінено цільове призначення
орендованого гаража і зроблено
перерахунок розміру орендної плати під
умовою вирішення питання викупу частки
нерухомості, що «Після цього
відповідачем було зроблено
перерахунок орендної плати з 294,69 грн.
плюс 58,94 грн. ПДВ», що підтверджує не
підписаною угодою, з урахуванням
здійснених поліпшень, при цьому,
посилається на Порядок оцінки
орендованого нерухомого майна, що
містить невід'ємні поліпшення,
виконані під час його оренди та його
приватизації, затвердженого ФДМУ від
27.02.2004 р. № 377, та стверджує, що ним
ініційовано підписання додаткової
угоди № УО-2205-9 від 28.01.2009 р. Однак,
Відповідачами так і не видано
свідоцтво на право власності на гараж.

Скаржник в апеляційній скарзі
стверджує, що заява від 15.07.2008 р., яка
долучена до матеріалів первісного
позову, про укладення договору оренди
землі з урахуванням зміни цільового
призначення землі, звернення від 29.10.2007
р. з проектом угоди про зміни до
договору залишені без реагування. Щодо
не укладення договору на
обслуговування при будинкової
території то, як стверджує апелянт,
договір з ЖЕО № 9 продовжує діяти,
оскільки письмове повідомлення МВК
листом за № 22-ц-397/17 юр. Від 29.03.2011 р. в
порядку досудового врегулювання спору
залишено без реагування, тому вважає
безпідставним твердження, що має місце
«самовільна прибудова».

Апелянт також зазначає, що має
право вимагати визнання права
власності як на частку у гаражі, згідно
ст. 373 ЦК України, яка на час виникнення
спору складала 1538 грн. та на земельну
ділянку, на якій він розташований.
Вважає, що не з вини орендаря змінено
цільове використання орендованого
майна з комерційного на індивідуальне
використання гаража як фізичною
особою, відтак не може наступати
юридична відповідальність у вигляді
дострокового розірвання договору
оренди.

Вважає, що судом неправильно
визначено правовий статус відповідача
як підприємця та безпідставно
відмовлено у задоволенні клопотання
про зупинення провадження у справі до
вирішення справи Івано-Франківським
міським судом, просить долучити до
копії Уточненої позовної заяви копії
документів та надати їм правову оцінку.
Також зазначає, що доповнення до
договору в частині укладення договору
оренди земельної ділянки в 2010 році
відбувалось під час перебування справи
з квітня 2010 р. на розгляді у суді
загальної юрисдикції, а 21.06.2011 р.
підписано угоду про продовження дії
договору до 30.06.2013 р., що розцінює як
визнання позивачем своїх незаконних
дій.

Крім того, апелянт вказує, що
позивачем пропущено строк позовної
давності для звернення до суду. Мало
того, частина земельної ділянки перед
гаражем, у використанні якої
відповідача позбавлено доступу та
користування, заблокована шляхом
встановлення металевого гаража, що
порушує право апелянта не як
підприємця, а виключно як фізичну
особу.

Представник апелянта у судовому
засіданні зазначив, що з огляду на
наведене в апеляційній скарзі,
враховуючи подані ним у справу
документи, в т.ч. згідно клопотання-16
від 31.03.2014 р. на 12 - ти арк., є наявними всі
підстави для скасування рішення
місцевого господарського суду і
постановлення нового рішення про
відмову у позові.

Колегією суддів встановлено, що
позивач: Виконавчий комітет
Івано-Франківської міської ради є
юридичною особою, за
організаційно-правовою формою: орган
місцевого самоврядування, йому
присвоєно ,
місцезнаходження юридичної особи: 76018,
Івано-Франківська область, м.
Івано-Франківськ, вул. Грушевського, 21.

Відповідач: ОСОБА_2 є Суб'єктом
підприємницької діяльності - фізичною
особою (Приватним підприємцем), місце
проживання: 76014, АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер фізичної
особи-платника податків та інших
обов'язкових платежів: НОМЕР_1, дата
державної реєстрації СПД-ФО: 01.03.2001 р.
номер запису: 0008018, що
підтверджується Свідоцтвом про
державну реєстрацію фізичної
особи-підприємця Серії НОМЕР_3 (а.с. 79) та
Свідоцтвом платника єдиного податку
серії НОМЕР_4, яке видано суб'єкту
господарювання (фізичній
особі-підприємцю) ОСОБА_2 (а.с. 78).

Третя особа без самостійних вимог на
предмет спору на стороні позивача: Фонд
комунальної власності
Івано-Франківської міської ради є
юридичною особою (п. 5.1. Положення),
виконавчим органом Івано-Франківської
міської ради (п. 1.1. Положення), є
правонаступником регіонального
відділення ФДМУ по Івано-Франківській
області та Центру по продажу об'єктів
незавершеного будівництва (п. 1.4.
Положення), йому присвоєно код ЄДРПОУ №
25698131, місцезнаходження юридичної
особи: вул. Л. Курбаса, 2, м.
Івано-Франківськ, Івано-Франківської
області, п.і. 76000, діє на підставі
Положення, затвердженого рішенням ІУ
сесії ІІІ-го демократичного скликання
Івано-Франківської міської ради від
07.11.1998 р. (а.с. 45)

Підставами виникнення цивільних
прав та обов'язків, відповідно до ст. 11
ЦК України, зокрема є договори та інші
правочини.

Договором в розумінні ст. 626 ЦК
України є домовленість двох або більше
сторін, спрямована на встановлення,
зміну або припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ст. 628 ЦК України,
зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Частиною 3 ст. 6 ЦК України
передбачено, що сторони в договорі
можуть відступити від положень актів
цивільного законодавства і
врегулювати свої відносини на власний
розсуд.

Обов'язковість виконання
договорів закріплена положеннями ст. 629
ЦК України.

Орендні правовідносини, щодо майна
яке відноситься до комунальної
власності врегульоване положеннями
Закону України "Про оренду державного
та комунального майна".

Орендою, в розумінні ст. 2 вказаного
Закону, є засноване на договорі
строкове платне користування майном,
необхідним орендареві для
здійснення підприємницької та іншої
діяльності.

Відповідно до ст. 759 ЦК України, за
договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк.

Статтею 10 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна" визначені істотні умови
договору оренди. Цією ж статтею закону
передбачено, що за згодою сторін у
договорі оренди можуть бути
передбачені й інші умови.

Місцевий господарський суд
встановив та вбачається з матеріалів
справи, що між Виконавчим комітетом
Івано-Франківської міської ради, як
Орендодавцем, та підприємцем ОСОБА_2, як
Орендарем, 01.04.2004 р. був укладений
Договір оренди нежитлових приміщень №
ДО-2205 з додатком до нього «Розрахунок
місячного розміру орендної плати за
оренду нежитлових приміщень в будинку
на АДРЕСА_2» (далі за текстом -
Договір)(а.с. 10-13).

Вказаний Договір укладався на
підставі рішення Виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради від
27.02.2004 за № 62 (п. 2.5. Рішення), згідно
якого підприємцю ОСОБА_2 надано дозвіл
на укладення Договору оренди
нежитлового приміщення колишнього
гаража, площею 22,75 кв.м., розташоване в
будинку за адресою: АДРЕСА_2, на період
до 31.03.2005 р. для використання під
підсобні приміщення з умовою, що
орендар зобов'язується виконати
особливі умови договору, а саме: за
власні кошти відремонтувати
орендовані приміщення, облаштувати дах
над орендованими приміщеннями та
встановити двері (а.с. 51). Вказані
особливі умови знайшли своє
відображення в розділі 9 Договору
оренди нежитлового приміщення.

Договір оренди нежитлових
приміщень з додатком, укладено
сторонами за Договором у письмовій
формі, у формі єдиного документа,
підписаний повноважними
представниками сторін за договором, їх
підписи посвідчено печатками сторін,
що відповідає приписам ст. 181 ГК
України, ст. ст. 207, 208 ЦК України.

За своїми основними та другорядними
ознаками, зазначений договір є
договором найму (оренди), відповідно до
ст. 759 ЦК України.

За умовами Договору оренди нежитлових
приміщень № ДО-2205 від 01.04.2004 р.
Орендодавець, на підставі п. 2.5. рішення
міськвиконкому від 27.02.2004 р. № 62 (п. 1.2.
Договору) передає, а Орендар приймає в
строкове платне користування
нежитлові приміщення площею 22,75кв.м.,
розташовані на першому поверсі в
будинку за адресою: АДРЕСА_2, м.
Івано-Франківськ. Об'єкт оренди
знаходиться на балансі ЖЕО-9 (п. 1.1.
Договору).

Відповідно до п.1.3 Договору, приміщення
передавалось в оренду для використання
під підсобне приміщення.

Умовами цього Договору, зокрема,
пунктами 2.1, 2.2 передбачено, що вступ
орендаря у користування приміщеннями
настає після укладення цього Договору
в порядку, встановленому чинним
законодавством, з моменту державної
реєстрації цього Договору та
підписання сторонами Акта
приймання-передачі приміщень. Передача
приміщень в оренду не спричиняє
передачу Орендарю права власності на
приміщення.

Акт приймання-передачі приміщень
оформляється одночасно з передачею їх
в оренду від орендодавця до орендаря.
Термін оформлення Акта
приймання-передачі приміщень не може
перевищувати трьох днів з дня
державної реєстрації цього Договору.

Приймання-передача в оренду нежитлових
приміщень, згідно вказаного Договору,
відбулась на підставі Акту
приймання-передачі в оренду нежитлових
приміщень в будинку за адресою: м.
Івано-Франківськ, АДРЕСА_2 від 01.04.2004 р.
(а.с. 15).

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено місцевим судом, в
подальшому, на підставі Угод № УО-2205-1
від 21.06.2004 р., № УО-2205-2 від 27.04.2005 р., №
УО-2205-3 від 28.12.2005 р., № УО-2205-4 від 01.06.2006
р., № УО-2205-5 від 22.06.2007 р., № УО-2205-7 від
20.12.2007 р., № УО-2205-8 від 21.05.2008 р., № УО-2205-9
від 28.01.2009 р., № УО-2205-10 від 16.06.2009 р., №
УО-2205-11 від 01.07.2010 р., № УО-2205-12 від 21.06.2011
р., № УО-2205-13 від 31.07.2013 р. про внесення
змін до Договору оренди нежитлових
приміщень № ДО-2205 від 01.04.2004, до
основного Договору вносились зміни
щодо розміру орендної плати, зміни
площі орендованих приміщень, а також
терміну дії договору ( а.с. 16, 18, 19, 21, 22, 23,
25, 26, 28, 29, 30, 33).

Рішенням Виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради № 604
«Про оренду та безоплатне користування
(позичку) об'єктів комунальної
власності територіальної громади м.
Івано-Франківськ» від 20.12.2007 р., внесені
зміни та доповнення до раніше
прийнятих рішень Виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради та
договорів оренди, відповідно до якого,
було змінено цільове використання
орендованого відповідачем майна, а
саме: цільове використання "під
підсобні приміщення" замінено словами
"для використання під гараж" (п. 3.2.
Рішення № 604). Підстава: зміни вносяться
на підставі листа підприємця ОСОБА_2
від 31.10.2007 р. без номера в частині зміни
цільового використання приміщень (а.с.
52).

На підставі вказаного рішення, між
сторонами у даній справі була укладена
Угода № УО-2205-7 від 20.12.2007 р. про внесення
змін до Договору оренди нежитлових
приміщень № ДО-2205 від 01.04.2004 р. (а.с. 23),
яка підписана повноважними
представниками двох сторін за
Договором та їх підписи засвідчено
печатками сторін, що відповідає
приписам ст. ст. 207, 208 ЦК України.

Даною Угодою змінено редакцію п.1.3
Договору оренди нежитлових приміщень
№ ДО-2205 від 01.04.2004 р. та викладено даний
пункт в наступній редакції "Приміщення
передається в оренду під гараж".

Угодою № УО-2205-9 від 28.01.2009 р. (а.с. 26) про
внесення змін до Договору оренди
нежитлових приміщень № ДО-2205 від 01.04.2004
р., сторонами змінено, зокрема, п.1.1
Договору оренди нежитлових приміщень
№ ДО-2205 від 01.04.2004 р., який викладено в
наступній редакції: «Орендодавець
передає, а Орендар приймає в строкове
платне користування нежитлове
приміщення гаража площею 20,1 кв.м.,
розташоване на першому поверсі в
будівлі за адресою: АДРЕСА_2, м.
Івано-Франківськ, який перебуває на
балансі ЖЕО № 9» (а.с. 26). Зазначена Угода
підписана повноважними представниками
двох сторін за Договором та їх підписи
засвідчено печатками сторін, що
відповідає приписам ст. ст. 207, 208 ЦК
України.

Угодою № УО-2205-11 від 01.07.2010 р. про
внесення змін до Договору оренди
нежитлових приміщень № ДО-2205 від 01.04.2004
р. (а.с. 29) змінено редакцію п. 4.3.10
Договору оренди, який викладено в
наступній редакції: «У 3-х місячний
термін з дня набрання чинності угоди №
УО-2205-11 від 01.07.2010 укласти у
встановленому порядку з
Івано-Франківською міською радою
договір оренди земельної ділянки або
договір сервітутного користування
часткою земельної ділянки, закріпленої
за будинком, в якому розташовані
орендовані приміщення. Копію договору
оренди земельної ділянки або договору
сервітутного користування часткою
земельної ділянки подати до Фонду
комунальної власності територіальної
громади м. Івано-Франківська».

Цією ж Угодою, сторонами, був змінений
пункт 6.6.8 Договору, який викладено в
наступній редакції: «Орендар не уклав
чи відмовився укласти договір оренди
земельної ділянки або договору
сервітутного користування часткою
земельної ділянки у порядку та в
терміни визначені п.1.5 та п.4.3.10 цього
Договору, або не сплачує орендну плату
згідно укладеного Договору оренди
земельної ділянки або договору
сервітутного користування часткою
земельної ділянки».

Угодою № УО-2205-13 від 31.07.13 р. про
внесення змін до Договору оренди
нежитлових приміщень № ДО-2205 від 01.04.2004
р. продовжено дію основного Договору до
31.12.2013 року (а.с. 33).

Таким чином, укладаючи Договір оренди
нежитлових приміщень № ДО-2205 від 01.04.2004
р. з подальшими змінами, які викладені у
вказаних вище додаткових угодах,
сторони, вільно, за взаємною згодою,
погодили та визначили усі істотні
умови характерні для договорів даного
виду.

Статтею 17 Закону України "Про оренду
державного та комунального майна"
передбачено, що у разі відсутності
заяви однієї із сторін про припинення
або зміну умов договору оренди
протягом одного місяця після
закінчення терміну дії договору він
вважається продовженим на той самий
термін і на тих самих умовах, які
були передбачені договором.

Місцевим господарським судом
встановлено, не заперечується ні
позивачем, ні відповідачем, що сторони
договору не висловлювали заяв про
припинення договору оренди, строк його
дії вважався продовженим і договір був
чинним на день подачі позовної заяви.

Відповідно до ч.3 ст. 10 Закону України
"Про оренду державного та комунального
майна", за згодою сторін у договорі
оренди можуть бути передбачені й інші
умови окрім істотних умов договору
оренди визначені ч.1 цієї ж статті.

Відповідно до п.4.3.10 Договору оренди,
Орендар зобов'язувався у 3-х місячний
термін з дня державної реєстрації
цього Договору укласти у
встановленому порядку з
міськвиконкомом договір оренди
земельної ділянки, закріпленої за
будинком, в якому розташовані
приміщення. Копію договору оренди
земельної ділянки подати до Фонду
комунальної власності територіальної
громади м. Івано-Франківська.

Як зазначено вище у цій постанові,
Угодою № УО-2205-11 від 01.07.2010 р. про
внесення змін до Договору оренди
нежитлових приміщень № ДО-2205 від 01.04.2004
р. вказаний пункт Договору був змінений
та викладений у наступній редакції: у
3-х місячний термін з дня набрання
чинності угоди № УО-2205-11 від 01.07.2010 р.
укласти у встановленому порядку з
Івано-Франківською міською радою
договір оренди земельної ділянки або
договір сервітутного користування
часткою земельної ділянки, закріпленої
за будинком, в якому розташовані
орендовані приміщення. Копію договору
оренди земельної ділянки або договору
сервітутного користування часткою
земельної ділянки подати до Фонду
комунальної власності територіальної
громади м. Івано-Франківська.

Статтею 526 ЦК України визначено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

В порушення умов договору та наведеної
норми закону, відповідач не уклав з
Позивачем договори оренди земельної
ділянки на якій розташований об'єкт
оренди та не уклав інші договори щодо
обслуговування навколишньої
території.

Умовами самого Договору оренди
нежитлових приміщень передбачено, що
Договір оренди земельної ділянки є
невід'ємною частиною цього Договору
(друге речення абзацу другого п. 1.5.
Договору).

Як вбачається з матеріалів даної
справи (а.с. 62-64), між Івано-Франківською
міською радою та підприємцем ОСОБА_2 09
березня 2007 року був укладений Договір
оренди землі, державна реєстрація
якого проведена згідно п. 5.2. Договору
за № 615 від 02.04.2007 року. Термін дії
зазначеного Договору закінчився 09.03.2007
року, сторонами термін дії цього
договору не продовжувався (не
пролонговувався), що підтверджується
матеріалами справи, зокрема, заявою
ОСОБА_2, поданої на ім'я Міського голови
15.07.2008 р. (а.с. 64).

Доказів про те, що в наступному, між
сторонами був укладений договір оренди
земельної ділянки, як от, рішення
(ухвала) сесії Івано-Франківської
міської ради про продовження дії
попереднього договору оренди землі,
та/або докази про укладення нового
договору оренди землі за спірний
період, сторонами суду не представлено,
в матеріалах справи такі докази
відсутні.

Відповідно до положень п.6.6 Договору
оренди нежитлових приміщень, договір
оренди може бути розірваний достроково
на вимогу однієї із сторін за рішенням
суду чи господарського суду в разі
невиконання або неналежного виконання
сторонами зобов'язань за цим Договором
та з інших підстав, в тому числі коли
орендар не уклав чи відмовився укласти
договір оренди земельної ділянки або
договір сервітутного користування
часткою земельної ділянки у порядку
та в терміни, визначені п.1.5 та п.4.3.10
цього Договору, або не сплачує орендну
плату згідно укладеного договору
оренди земельної ділянки або договору
сервітутного користування часткою
земельної ділянки (п.6.6.8 Договору
оренди із змінами внесеними на
підставі угоди № УО-2205-11 від 01.06.2010 р.).

Відповідно до ст. 651 ЦК України, договір
може бути змінено або розірвано за
рішенням суду на вимогу однієї із
сторін у разі істотного порушення
договору другою стороною та в інших
випадках, встановлених договором або
законом. Істотним є таке порушення
стороною договору, коли внаслідок
завданої цим шкоди друга сторона
значною мірою позбавляється того, на що
вона розраховувала при укладенні
договору.

Аналогічна норма передбачена і
положеннями ст. 26 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна".

Закладаючи в Договір оренди умову, якою
було зобов'язано Орендаря укласти
договір оренди земельної ділянки або
договір сервітутного користування
часткою земельної ділянки,
закріпленої за будинком, в якому
розташовані орендовані приміщення,
орендодавець розраховував на
впорядкування орендних відносин, в
тому числі і у питанні
землекористування, а також отримання
від оренди землі відповідного
прибутку.

Однак, вказані договірні зобов'язання
Відповідачем не були виконані.

Зазначені обставини є підставою для
розірвання Договору оренди відповідно
до положень п. 6.6, 6.6.8 цього Договору.

Вищезазначені обставини встановлені
місцевим господарським судом
відповідачем/апелянтом не спростовані
та не доведено зворотнього.

Крім цього, особливими умовами
Договору оренди № ДО-2205 від 01.04.2004 р.
було передбачено, що Орендар
зобов'язувався за власні кошти
відремонтувати орендовані приміщення,
облаштувати дах над орендованими
приміщеннями та встановити двері.

Саме виконання цих робіт не
потребувало інших погоджень з
Орендодавцем.

Однак, відповідно до п.4.1.3 Договору
оренди, орендар мав право проводити
реконструкцію, переобладнання та
поліпшення орендованих приміщень, що
зумовлює підвищення їх вартості після
отримання на це письмової згоди
Орендодавця.

Відповідачем не була дотримана вказана
умова Договору та самовільно, без
письмової згоди Позивача, проведена
добудова мезоніна площею 16,2 кв.м., над
гаражем, які апелянт/відповідач вважає
невідокремлювальними покращеннями.

Пленум Вищого господарського суду
України у п.5.5 постанови "Про деякі
питання практики застосування
законодавства про оренду (найм) майна"
від 29.05.2013 р. № 5 зазначає, що вирішуючи
спори, пов'язані з використанням
орендарем прав, визначених ч.3 ст.773 і
ст.778 ЦК України, господарський суд
повинен мати на увазі, що згода
орендодавця на вчинення відповідних
дій щодо орендованого майна має бути
викладена у певній документальній
формі, якщо така можливість не
передбачена у самому договорі оренди
(найму).

Аналогічна правова позиція в цій
частині викладена у постанові Вищого
господарського суду України від 11
червня 2014 року по справі № 914/3548/13.

Твердження апелянта/відповідача про
те, що ним ніби-то погоджувалось
архітектурою план зовнішнього вигляду
фасаду після проведення будівельних
робіт, що фактично і є письмовою згодою
на будівництво, колегією суддів не
приймається як належний доказ, в
розумінні статей 33 та 34 ГПК України,
оскільки вони суперечать матеріалам
справи, а тому доводи
апелянта/відповідача колегія суддів
вважає необгрунтованими і такими, що не
можуть слугувати підставою для
скасування рішення місцевого
господарського суду.

Висновок
Експертно-консалтингової фірми про
вартість об'єкта оцінки, який складено
30.09.2008 р. (а.с. 59) та на який посилається
відповідач, як на доказ здійснення
поліпшень орендованого майна та якому,
як стверджує апелянт, не надано
правової оцінки місцевим судом, не
можна оцінювати як висновок судового
експерта у розумінні ст.ст. 41, 42 ГПК
України, оскільки його було вчинено на
замовлення Виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради, тобто
однієї сторони, згідно документів
поданих лише цією стороною, без
відповідного доручення суду, тобто без
оголошення ухвали про призначення
експертизи, та спеціаліста, що його
надавав, не було попереджено про
кримінальну відповідальність,
встановлену законом. Тому такий
висновок не має доказової сили та не
може слугувати належним та допустимим
доказом факту надання Орендодавцем
згоди на проведення добудови мезоніну.

Колегією суддів встановлено, що
сторонами суду першої інстанції
клопотання про проведення судової
будівельно-технічної експертизи
об'єкта оренди не заявлялися та не
подавалися. Не заявлялося такого
клопотання і апелянтом під час
розгляду даної справи у суді
апеляційної інстанції.

З врахуванням викладених обставин,
колегія суддів погоджується з
висновком місцевого господарського
суду про те, що позовні вимоги є
обгрунтованими і такими, що підлягають
задоволенню.

Не ґрунтується на фактичних обставинах
справи твердження
апелянта/відповідача про те, що договір
з ЖЕО № 9 на обслуговування при
будинкової території продовжує діяти,
оскільки, як встановлено місцевим
господарським судом та вбачається з
матеріалів справи, відповідачем, в
порушення умов Договору оренди
нежитлових приміщень, не укладено з
балансоутримувачем договору про
надання послуг з утримання будинку та
прибудинкової території (п. 4.3.9
Договору). Будь-яких доказів в
розумінні статей 33, 34 ГПК України про
укладення такого договору апелянт суду
не представив, в матеріалах справи такі
докази відсутні, тому твердження
апелянта/відповідача, в цій частині, є
безпідставними.

Враховуючи ті обставини, що
Івано-Франківським міським судом
порушено провадження у цивільній
справі № 0907/2-5439/2011 Провадження №
2/344/5720/13 за вказаним позовом, що
підтверджується ухвалою суду від 21.10.2013
р. (а.с. 77), відповідач подав місцевому
господарському суду доповнення до
відзиву на позов від 17.03.2014 р. за вх. №
3745/14 (а.с. 110), в якому просить суд
відмовити в задоволенні позову та
зупинити провадження у даній справі до
вирішення Івано-Франківським міським
судом цивільної справи № 0907/2-5439/2011
порушеної за позовом ОСОБА_2

Місцевий господарський суд розглянув
клопотання відповідача викладене у
відзиві на позов та прийшов до
правомірного висновку, що клопотання
про зупинення провадження у справі не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Із змісту позовної заяви (а.с. 75-76),
поданої гр. ОСОБА_2, як фізичної особи до
Івано-Франківського міського суду
вбачається, що вимоги до Відповідачів:
Виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради,
міського голови, Івано-франківської
міської ради та КП "Івано-Франківське
ОБТІ" стосуються визнання недійсним
рішення Виконкому № 5 від 22.01.2009 р., в
частині визнання самочинним
будівництва гаража з мезоніном;
визнання за гр. ОСОБА_2 права власності
на земельну ділянку та на гараж
індивідуального користування з
мезоніном; зобов'язання органів
місцевої влади видати гр. ОСОБА_2
правовстановлюючі документи на
належне їй майно і земельну ділянку, та
не чинити перешкоди у користуванні ним.

Таким чином, вказаний вище позов
стосується захисту особистих прав гр.
ОСОБА_2, як фізичної особи.

Позов Виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради, який
розглядається господарським судом
Івано-франківської області у даній
справі стосується розірвання
договірних правовідносин за Договором
оренди нежитлового приміщення, який
був укладений Позивачем (Виконавчим
комітетом Івано-Франківської міської
ради) та Суб'єктом підприємницької
діяльності - фізичною особою (Приватним
підприємцем) ОСОБА_2, з метою здійснення
СПД-ФО ОСОБА_2 підприємницької
діяльності, і жодним чином не
пов'язаний з предметом позову у
цивільній справі № 0907/2-5439/2011
Провадження № 2/344/5720/13, яка
розглядається Івано-Франківським
міським судом, щодо визнання права
власності на майно за фізичною особою
ОСОБА_2

Відповідно до положень ст. 79 ГПК
України, господарський суд зупиняє
провадження у справі в разі
неможливості розгляду даної справи до
вирішення пов'язаної з нею іншої
справи, що розглядається іншим судом, а
також у разі звернення господарського
суду із судовим дорученням про надання
правової допомоги до іноземного суду
або іншого компетентного органу
іноземної держави.

Враховуючи вищенаведене, твердження
апелянта в апеляційній скарзі про те,
що господарський суд безпідставно не
задовольнив клопотання Відповідача та
не зупинив провадження у господарській
справі № 909/1498/13 до вирішення спору
Івано-Франківським міським судом є
безпідставним.

ОСОБА_2, як громадянин, має право на
захист свого порушеного права у спосіб
визначений законом, що нею було вчинено
шляхом подання позову до
Івано-франківського міського суду як
фізична особа, а так як рішення
вказаного суду не впливає на розгляд
господарським судом спору щодо
орендних правовідносин, тому місцевий
господарський суд правомірно
продовжив розгляд справи по суті.

Разом з тим є безпідставними посилання
апелянта на те, що місцевий
господарський суд неправильно
визначив правовий статус ОСОБА_2 у
даній господарській справі та
зазначає, що ОСОБА_2, як різносторонній
учасник, виступає у справі № 909/1498/13 як
фізична особа. Однак такі твердження
апелянта спростовуються матеріалами
справи, а саме: Свідоцтвом про державну
реєстрацію фізичної особи-підприємця
Серії НОМЕР_3 (а.с. 79) та Свідоцтвом
платника єдиного податку серії НОМЕР_4,
яке видано суб'єкту господарювання
(фізичній особі-підприємцю) ОСОБА_2 (а.с.
78), з яких вбачається, що ОСОБА_2 є
Суб'єктом підприємницької діяльності -
фізичною особою (Приватним
підприємцем), місце проживання: 76014,
АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер
фізичної особи-платника податків та
інших обов'язкових платежів: НОМЕР_1,
дата державної реєстрації СПД-ФО: 01.03.2001
р. номер запису: 0008018.

Разом з тим, апелянт в апеляційній
скарзі посилається на те, що Договір
оренди нежитлових приміщень № ДО-2205
від 01.04.2004 р. припинив свою дію 30.06.2013 р.
(Угода від 21.06.2011 р.), а відтак позивачем
пропущено строк позовної давності для
звернення до суду.

Позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Як встановив місцевий господарський
суд, Договір оренди нежитлових
приміщень № ДО-2205 був укладений 01.04.2004
р. (з наступними внесеннями до нього
змін і доповнень) та був чинним на час:
звернення позивача з позовом до
господарського суду (16.12.2013 р.) та на час
постановлення рішення у даній справі
(18.03.2014 р.), оскільки сторони не подали
жодних доказів про його припинення
відповідно до п. 6.4.1. Договору, та/або
дострокового припинення, відповідно до
п. 6.4.2. Договору.

Слід зазначити, що у випадках
припинення цього Договору відповідно
до розділу 6.4. Договору, сторони
повідомляють одна одну не пізніше, як в
місячний термін із дня: закінчення
цього Договору (п. 6.4.1.); досягнення
домовленостей сторін про припинення (п.
6.4.2.). Такі докази у справі відсутні, як і
відсутні докази приватизації об'єкта
оренди (п. 6.4.4.), припинення Орендаря як
юридичної особи, в нашому випадку, не
подано доказів виключення відповідача
з Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців
та/або його банкрутства (п. 6.4.5.),
загибелі об'єкта оренди (п. 6.4.6 Договору)
тощо.

Отже, посилання апелянта на пропуск
позивачем строку позовної давності для
звернення до суду є безпідставним.

Слід також зазначити, що подані
відповідачем додаткові докази у справу
згідно Клопотанням-16 - 31.03.2014 р. (вх. №
4922/14) (а.с. 121-132), не могли бути досліджені
судом першої інстанції в розумінні ст.
43 ГПК України, оскільки ці докази
подані відповідачем після
постановлення місцевим судом рішення у
даній справі (18.03.2014 р.).

Стаття 4-3 ГПК України передбачає засади
змагальності. Сторони та інші особи,
які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги та
заперечення поданими суду доказами, в
розумінні статей 32, 33 та 34 ГПК України.

Разом з тим, в силу ст. 101 ГПК України,
зазначені додаткові докази (а.с. 121-132) не
приймаються судом апеляційної
інстанції, оскільки заявник не
обґрунтував неможливість їх подання
суду першої інстанції з причин, що не
залежали від нього.

Відтак посилання апелянта на те, що
судом не надано належної оцінки
вказаним доказам, що є, на думку
апелянта, однією із підстав для
скасування судового рішення є
безпідставними.

Інші твердження апелянта/позивача до
уваги не приймаються, оскільки вони не
доведені належними та допустимими
доказами.

Відповідно до ст. 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, належними та
допустимими доказами (ст. 34 ГПК
України).

Дослідивши подані у справу докази,
з'ясувавши фактичні обставини, що мають
значення для вирішення спору, оцінивши
їх в сукупності, колегія суддів прийшла
до висновку, що апеляційну скаргу
апелянта/відповідача слід залишити без
задоволення, рішення господарського
суду Івано-Франківської області від 18
березня 2014 року у справі № 909/1498/13 - без
змін.

Судовий збір за перегляд судового
рішення в апеляційному порядку
покласти на апелянта/відповідача.

Керуючись ст. ст. 22, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 89, 99, 101,
103, 105 Господарського процесуального
кодексу України, Львівський
апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду
Івано-Франківської області від 18
березня 2014 року у справі № 909/1498/13 -
залишити без змін, апеляційну скаргу -
без задоволення.

2. Витрати зі сплати судового збору
за перегляд судового рішення в
апеляційному порядку покласти на
апелянта/відповідача.

3. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття та може бути
оскаржена в касаційному порядку.

4. Матеріали справи повернути
господарському суду
Івано-Франківської області.

Головуючий суддя
Данко Л.С.

Суддя
Давид Л.Л.

Суддя
Якімець Г.Г.

В судовому засіданні 18.06.2014 р. оголошено
вступну і резолютивну часини
постанови. Повний текст постанови
складено та підписано - 20.06.2014р.