ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
УХВАЛА

19.06.2014
Справа № 907/797/13

Суддя господарського суду В.В.
Мокану

розглянувши матеріали за скаргою
товариства з обмеженою
відповідальністю „Самшит", м. Київ б/н
від 29.05.2014 року (вх. № 02.5.1-14/7031/14 від
30.05.2014 року) про визнання незаконними та
скасування постанов заступника
начальника Міського відділу Державної
виконавчої служби Ужгородського
міськрайонного управління юстиції від
21.05.2014 року про відкриття виконавчого
провадження та про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження, а також постанови від
29.05.2014 року про стягнення з ТОВ „Самшит"
виконавчого збору в сумі 276045,22 грн. у
виконавчому провадженні № 43398656 з
виконання наказу господарського суду
Закарпатської області від 06.05.2014 року
по справі № 907/797/13 за
позовом публічного акціонерного
товариства „Акціонерний комерційний
промислово - інвестиційний банк", м.
Київ до товариства з обмеженою
відповідальністю „Самшит", м. Київ та
до дочірнього підприємства „Самшит"
товариства з обмеженою
відповідальністю „Самшит", м. Ужгород
про стягнення солідарно з відповідачів
суми 2723863 грн. 08 коп. заборгованості за
кредитним договором № 42/3-07 від 10.08.2007
року, за участю представників
скаржника (відповідача ТОВ „Самшит",
боржника) - Андрейкович О.В.,
довіреність від 13.03.2014 року, органу ДВС -
не з'явився, позивача (стягувача) - Кузка
С.О., довіреність № 09-32/39 від 12.01.2014 року,
відповідача ДП „Самшит" (боржника) - не
з'явився,

встановив:

Рішенням господарського суду
Закарпатської області від 24.09.2013 року
частково задоволено позов публічного
акціонерного товариства „Акціонерний
комерційний промислово - інвестиційний
банк", м. Київ до товариства з обмеженою
відповідальністю „Самшит", м. Київ та
до дочірнього підприємства „Самшит"
товариства з обмеженою
відповідальністю „Самшит", м. Ужгород,
стягнуто солідарно

з товариства з обмеженою
відповідальністю „Самшит" та
дочірнього підприємства „Самшит"
товариства з обмеженою
відповідальністю „Самшит" на користь
публічного акціонерного товариства
„Акціонерний комерційний промислово -
інвестиційний банк" суму 2706325 грн. 76
коп., в тому числі 1900000 грн.
заборгованості по кредиту, 652740 грн.12
коп. відсотків за користування
кредитом, 125876 грн. 71 коп. пені за
несвоєчасну сплату кредиту та 27708 грн. 93
коп. пені за несвоєчасну сплату
відсотків, а також 54126 грн. 52 коп.
судового збору.

06.05.2014 року на примусове виконання
зазначеного рішення, що набрало
законної сили 01.04.2014 року відповідно до
постанови Львівського апеляційного
господарського суду від 01.04.2014 року,
видано наказ.

21.05.2014 року заступником начальника
Міського відділу Державної виконавчої
служби Ужгородського міськрайонного
управління юстиції винесено постанову
про відкриття виконавчого провадження
№ 43398656 за вищевказаним наказом.
Постановою товариству „Самшит" надано
строк для добровільного виконання

рішення суду до 28.05.2014 року. Водночас,
постановою про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
від 21.05.2014 року з метою забезпечення
виконання рішення суду державним
виконавцем накладено арешт на все
майно, що належить боржнику ТОВ
„Самшит" у межах суми звернення
стягнення 2760452,28 грн.

Постановою про стягнення з боржника
виконавчого збору від 29.05.2014 року
констатовано факт невиконання
боржником наказу господарського суду в
самостійному порядку у встановлений
строк до 28.05.2014 року та стягнуто з ТОВ
„Самшит" виконавчий збір в розмірі
276045,22 грн.

Скаржник ТОВ „Самшит" вважає вказані
постанови незаконними та просить їх
скасувати. Стверджує про відсутність
підстав для відкриття спірного
виконавчого провадження, оскільки ТОВ
„Самшит" зареєстроване в м. Києві, де
знаходиться його постійно діючий
орган; відповідно до ст. 25 Закону
України „Про виконавче провадження"
однією з умов відкриття провадження є
пред'явлення виконавчого документа до
відповідного органу державної
виконавчої служби; здійснення спірного
виконавчого провадження, на думку
скаржника, належить до компетенції ДВС
м. Києва. Наголошує, що накладення
арешту до закінчення строку для
самостійного виконання судового
наказу суперечить ч. 1 ст. 27 Закону
України „Про виконавче провадження",
яка передбачає початок примусового
виконання рішення на наступний день
після закінчення строку, встановленого
для самостійного виконання рішення.
Посилаючись на ст. 116 Господарського
процесуального кодексу України, вважає
неправомірним пред'явлення до
стягнення з ТОВ „Самшит" всієї суми,
оскільки за наявності двох
відповідачів виконання повинно бути
проведено в різних місцях. Наголошує на
невірному зазначенні у оскаржуваних
постановах адрес боржника і стягувача.
Заперечує правомірність постанови про
стягнення виконавчого збору з ТОВ
„Самшит" при тому, що рішенням суду
присуджено до солідарного стягнення
суми з ТОВ „Самшит" та ДП „Самшит";
вважає її передчасною, оскільки МВ ДВС
було завчасно повідомлено директором
товариства про його хворобу, який
просив перенести термін для
самостійного виконання наказу на
пізніший строк. Зазначає про
відсутність у постанові дати, до якої
запропоновано виконати наказ в
самостійному порядку.

Ужгородський МВ ДВС поданим через
канцелярію суду запереченням від 10.06.2014
року просить відмовити в задоволенні
скарги, оскільки винесені Міським
відділом Державної виконавчої служби
Ужгородського міськрайонного
управління юстиції постанови з
примусового виконання наказу
господарського суду Закарпатської
області від 06.05.2014 року по справі №
907/797/13 є законними та не підлягають
скасуванню. Наголошує, що стягувачем
правомірно пред'явлено виконавчий
документ на виконання до Міського
відділу Державної виконавчої служби
Ужгородського міськрайонного
управління юстиції за
місцезнаходженням майна боржника, яке
перебуває у іпотеці у стягувача.
Спростовує твердження скаржника
стосовно невірного зазначення у
постановах адрес сторін виконавчого
провадження, оскільки адреси зазначені
у відповідності до виконавчого
документу та місцезнаходження майна
боржника, а адреса стягувача зазначена
відповідно до його заяви про відкриття
виконавчого провадження, де зазначено,
що документи слід направляти за
адресою: м. Ужгород, вул. Крилова, 10.
Звертає увагу, що у заяві про відкриття
виконавчого провадження стягувач
просив одночасно накласти арешт на
майно та кошти боржника, таку дію
здійснено на підставі ст. ст. 25, 57 Закону
України „Про виконавче провадження". В
обґрунтування правомірності винесення
постанови від 29.05.2014 року про стягнення
з боржника виконавчого збору
посилається на невиконання боржником
рішення суду в добровільному порядку у
встановлений строк

до 28.05.2014 року, що відповідно до п. 3.7.1
Інструкції з організації примусового
виконання рішень має наслідком
винесення постанови про стягнення
виконавчого збору у наступний день
після завершення строку, наданого
боржнику для самостійного виконання
рішення.

Представник стягувача просить
відмовити в задоволенні скарги. В
обґрунтування своїх заперечень
посилається на те, що виконавче
провадження з примусового виконання
наказу господарського суду
Закарпатської області від 06.05.2014 року
по справі № 907/797/13 правомірно відкрито
Міським відділом Державної виконавчої
служби Ужгородського міськрайонного
управління юстиції за
місцезнаходженням майна боржника,
оскільки стягувач скористався наданим
йому ст. 20 ЗУ „Про виконавче
провадження" правом вибору місця
виконання наказу. Щодо правомірності
постанови про арешт майна боржника та
заборони на його відчуження
посилається на ст. 25 ЗУ „Про виконавче
провадження", у відповідності до якої
державний виконавець за заявою
стягувача одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження наклав арешт на майно
боржника. Постанову про стягнення
виконавчого збору також вважає
правомірною з огляду на відсутність
нормативно регламентованого обов'язку
органу ДВС переносити дату
самостійного виконання наказу; звертає
увагу на те, що боржнику органом ДВС
надано максимальний строк для
добровільного виконання наказу,
передбачений ст. 25 Закону України „Про
виконавче провадження", який складає 7
днів.

Дослідивши аргументи скаржника
стосовно невідповідності оспорюваних
постанов чинному законодавству, суд
констатує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 543 Цивільного
кодексу України у разі солідарного
обов'язку боржників (солідарних
боржників) кредитор має право вимагати
виконання обов'язку частково або в
повному обсязі як від усіх боржників
разом, так і від будь - кого з них окремо.

Згідно ст. 20 Закону України „Про
виконавче провадження" у разі, якщо
боржник є юридичною особою, виконавчі
дії провадяться державним виконавцем
за місцезнаходженням його постійно
діючого органу або майна. Право вибору
місця виконання між кількома органами
державної виконавчої служби, що можуть
вчиняти виконавчі дії з виконання
рішення на території, на яку
поширюються їх функції, належить
стягувачу.

Звертаючись з заявою про відкриття
виконавчого провадження до
Ужгородського МВ ДВС, стягувач
використав своє право на відкриття
виконавчого провадження за
місцезнаходженням майна боржника, яке
підтверджено копією іпотечного
договору № 216/23-2007 від 14.08.2007 року.

З наведеного слідує, що Міським
відділом державної виконавчої служби
Ужгородського міськрайоннного
управління юстиції правомірно
відкрито виконавче провадження по
примусовому виконанню наказу
господарського суду Закарпатської
області від 06.05.2014 року по справі №
907/797/13.

Як вбачається з заяви про відкриття
виконавчого провадження від 12.05.2014 року
№ 107/07-07/154 публічне акціонерне
товариство „Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк" просило
у відповідності до ст. 25 Закону України
„Про виконавче провадження" одночасно
з відкриттям виконавчого провадження
накласти арешт на майно та грошові
кошти боржників, а також повідомило
адресу для надіслання кореспонденції
(м. Ужгород, вул. Крилова, 10).

Згідно ч. 2 ст. 25 Закону України „Про
виконавче провадження" за заявою
стягувача державний виконавець
одночасно з винесенням постанови про
відкриття виконавчого провадження
може накласти арешт на майно та кошти
боржника, про що виноситься відповідна
постанова. Положеннями ст. 27 Закону
України „Про

виконавче провадження" визначено, що у
разі, якщо при відкритті виконавчого
провадження державним виконавцем
накладено арешт на майно та кошти
боржника, боржник за погодженням з
державним виконавцем має право у строк
до початку примусового виконання
рішення реалізувати належне йому майно
чи передати кошти в рахунок повного або
часткового погашення боргу за
виконавчим документом; у разі продажу
майна боржника покупець цього майна
повинен внести кошти за придбане майно
на рахунок органу державної виконавчої
служби у строк до початку примусового
виконання рішення; після внесення
покупцем коштів арешт з проданого
майна боржника знімається за
постановою державного виконавця.

Таким чином, законодавством
встановлено можливість накладення
арешту на майно боржника одночасно з
винесенням постанови про відкриття
виконавчого провадження, а також
визначена процедура зняття арешту з
майна боржника, накладеного при
відкритті виконавчого провадження.
Наведеним спростовується твердження
скаржника про незаконність постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження від 21.05.2014
року.

Відповідно до ст. 28 Закону України „Про
виконавче провадження" у разі
невиконання боржником рішення
майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного його
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом.

Постановою про відкриття виконавчого
провадження № 43398656 товариству
„Самшит" надано строк для
добровільного виконання рішення суду
до 28.05.2014 року. У зв'язку з невиконанням
боржником рішення у встановлений строк
органом ДВС правомірно винесено
постанову про стягнення виконавчого
збору. Посилання скаржника на його
звернення з проханням перенести дату
кінцевого строку виконання рішення в
самостійному порядку суд до уваги не
приймає, оскільки наданий боржнику
строк для добровільного виконання
наказу є максимально можливим (7 днів),
процедури продовження цього строку
законодавством не передбачено. Крім
того, судом з'ясовано, що станом на час
розгляду даної скарги будь - яких дій по
виконанню наказу боржником не
здійснено.

З огляду на викладене підстави для
задоволення скарги ТОВ „Самшит"
відсутні.

Керуючись ст. ст. 86, 121-2 Господарського
процесуального кодексу України,

СУД УХВАЛИВ:

1. У задоволенні скарги товариства з
обмеженою відповідальністю „Самшит",
м. Київ б/н від 29.05.2014 року (вх. №
02.5.1-14/7031/14 від 30.05.2014 року) про визнання
незаконними та скасування постанов
заступника начальника Міського
відділу Державної виконавчої служби
Ужгородського міськрайонного
управління юстиції від 21.05.2014 року про
відкриття виконавчого провадження та
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження, а також
постанови від 29.05.2014 року про стягнення
з ТОВ „Самшит" виконавчого збору в сумі
276045,22 грн. у виконавчому провадженні №
43398656 з виконання наказу господарського
суду Закарпатської області від 06.05.2014
року по справі № 907/797/13 відмовити.

2. Копію ухвали надіслати сторонам
виконавчого провадження та органу ДВС.

Повну ухвалу складено 23.06.2014 року.

Суддя
В.В. Мокану