ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" червня 2014 р.
справа №
911/1118/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Яреми В.А., розглянувши
матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Хімагромаркетинг»,
м. Київ

до 1. Товариства з обмеженою
відповідальністю «Поділля-Агро»,
Тернопільська обл., м. Скалат

2. Товариства з обмеженою
відповідальністю «Акруа», Київська
обл., м. Бровари

про стягнення 379 820,94 гривень

за участю представників:

від позивача: не прибув

від відповідача 1: Ловчук М.В.
(довіреність №01/141 від 25.04.2014)

від відповідача 2: не прибув

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

02.04.2014 Товариство з обмеженою
відповідальністю «Хімагромаркетинг»
(далі-ТОВ «Хімагромаркетинг»/позивач)
звернулось до господарського суду
Київської області з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Поділля-Агро»
(далі-ТОВ «Поділля-Агро»/відповідач 1)
та Товариства з обмеженою
відповідальністю «Акруа» про
солідарне стягнення 379 820,94 грн., з яких:
266 861,33 грн. сукупної заборгованості за
договорами поставки №АП-18-0073 від 30.04.2013,
№АП-18-0074 від 30.04.2013, №АП-18-0081 від 03.05.2013, 13
021,39 грн. пені, 40 629,20 грн. штрафу та 59
309,02 грн. відсотків річних.

У відповідності до наданих суду
письмових пояснень, відповідач 1
наявність 266 861,33 грн. сукупної
заборгованості за договорами поставки
№АП-18-0073 від 30.04.2013, №АП-18-0074 від 30.04.2013
та №АП-18-0081 від 03.05.2013 визнав, а також
просив суд зменшити розмір заявлених
до стягнення штрафних санкцій в
порядку п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського
процесуального кодексу України та
розстрочити виконання рішення у даній
справі на 24 місяці.

Відповідач 2 не скористався правом,
наданим ст. 59 Господарського
процесуального кодексу України, та
відзив на позовну заяву не надав.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 02.04.2014 порушено провадження
у справі №911/1118/14 та призначено справу
до розгляду на 15.04.2014.

14.04.2014 через канцелярію господарського
суду Київської області від відповідача
1 надійшло клопотання про відкладення
розгляду даної справи. Зазначене
клопотання судом задоволено.

Ухвалами господарського суду
Київської області від 15.04.2014, 29.04.2014,
20.05.2014, 27.05.2014 та 10.06.2014 розгляд даної
справи відкладався на 29.04.2014, 20.05.2014,
27.05.2014, 10.06.2014 та 17.06.2014 відповідно.

В судові засідання 15.04.2014, 29.04.2014, 20.05.2014,
27.05.2014, 10.06.2014 та 17.06.2014 представник
відповідача 2 не прибув, витребувані
судом документи не надав, про причини
неприбуття суд не повідомив, хоча про
час та місце розгляду даної справи був
повідомлений належним чином.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши наявні у ній докази,
оцінивши їх в сукупності та заслухавши
пояснення представників позивача та
відповідача 1, суд

ВСТАНОВИВ:

30.04.2013 та 03.05.2013 між ТОВ
«Хімагромаркетинг» (далі-продавець) та
ТОВ «Поділля-Агро» (далі-покупець) було
укладено аналогічні за своїми умовами
договори поставки №АП-18-0073, №АП-18-0074 та
№АП-18-0081 (далі-договір 1, договір 2 та
договір 3), відповідно до яких продавець
зобов'язався передати у власність
покупцеві, а покупець зобов'язався
прийняти та оплатити насіннєвий
матеріал і засоби захисту.

Крім того, 26.09.2013 між ТОВ
«Хімагромаркетинг» (далі-кредитор) та
ТОВ «Акруа» (далі-поручитель) було
укладено договір поруки №ПР-18-0073
(далі-договір поруки), відповідно до
якого поручитель поручився перед
кредитором за виконання ТОВ
«Поділля-Агро» (далі-боржник)
зобов'язань за договорами поставки
№АП-18-0073 від 30.04.2013, №АП-18-0074 від 30.04.2013
та №АП-18-0081 від 03.05.2013 та додатковими
угодами до них.

У разі порушення боржником основного
договору та/або зобов'язання боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники (п. 1.2
договору).

Судом встановлено, що позивач свої
обов'язки за договорами 1, 2, 3 в частині
поставки товару виконав належним
чином.

Так, на виконання умов договору позивач
передав, а відповідач прийняв товар
загальною вартістю 270 861,33 грн., що
підтверджується підписами та
відбитками печаток сторін на
видаткових накладних:

- №АП-18-0086 від 30.04.2013 на суму 22 386,00 грн.
за договором 1;

- №АП-18-0087 від 30.04.2013 на суму 3 713,40 грн.,
№АП-18-0092 від 03.05.2013 на суму 6 189,00 грн.,
№АП-18-0113 від 10.05.2013 на суму 73 929,65 грн.,
№АП-18-0143 від 16.05.2013 на суму 1 786,40 грн.,
№АП-18-0164 від 23.05.2013 на суму 44 396,18 грн.,
№АП-18-0255 від 25.07.2013 на суму 10 820,50 грн.,
№АП-18-0377 від 26.09.2013 на суму 6 370,20 грн. за
договором 2;

- №АП-18-0091 від 03.05.2013 на суму 101 270,00 грн.
за договором 3. Копії зазначених
накладних містяться в матеріалах
справи.

Про належне виконання позивачем своїх
зобов'язань за договорами 1, 2, 3 свідчить
також відсутність з боку відповідача 1
претензій та повідомлень про порушення
першим умов договорів.

Втім, відповідач 1 свої обов'язки за
договорами 1, 2, 3 в частині своєчасної
оплати вартості поставленого товару
належним чином не виконав, сплативши
лише 2 000,00 грн. за договором 2, внаслідок
чого за ним утворилось 266 861,33 грн.
сукупної заборгованості.

Факт сплати відповідачем 1 - 2 000,00 грн.
за договором 2 підтверджується
наявними в матеріалах справи
банківськими виписками з поточного
рахунку останнього за спірний період, а
також визнається відповідачем 1 у
повному обсязі. Зазначені ж у довідці
ПАТ «ПУМБ» №КІЕ-52/497 від 16.04.2014
додаткові оплати у розмірі 86 350,90 грн., у
відповідності до призначення платежу,
були сплачені відповідачем 1 за іншими
договорами, які не охоплюють спірні.

З метою досудового врегулювання даного
спору, 27.02.2014 позивачем було надіслано
відповідачу 2 вимогу б/н, відповідно до
якої позивач інформував про ухилення
відповідача 1 (боржника) від виконання
забезпечених порукою грошових
зобов'язань, та просив першого, як
поручителя, сплатити 266 861,33 грн.
існуючої за договорами 1, 2, 3
заборгованості.

Посилаючись на те, що відповідач 1, як
покупець за договорами 1, 2, 3, та
відповідач 2, як поручитель за
договором поруки, свої договірні
зобов'язання не виконали, позивач
просить суд солідарно стягнути з
відповідачів, зокрема, 266 861,33 грн.
заборгованості, в тому числі:

- 22 386,00 грн. заборгованості за
накладною №АП-18-0086 від 30.04.2013 згідно
договору 1,

- 143 205,33 грн. заборгованості за
накладними №АП-18-0087 від 30.04.2013, №АП-18-0092
від 03.05.2013, №АП-18-0113 від 10.05.2013, №АП-18-0143
від 16.05.2013, №АП-18-0164 від 23.05.2013, №АП-18-0255
від 25.07.2013, №АП-18-0377 від 26.09.2013 згідно
договору 2,

- 101 270,00 грн. заборгованості за
накладною №АП-18-0091 від 03.05.2013 згідно
договору 3.

Дослідивши матеріали справи та подані
докази, заслухавши пояснення
представників позивача та відповідача
1, суд встановив, що заявлена позовна
вимога підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Приписами статей 173, 265, 193
Господарського кодексу України
унормовано, що господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

За договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

У відповідності до статей 712, 692, 530 ЦК
України, до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.

Покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктами 2.1 договорів 1, 2, 3 передбачено,
що покупець зобов'язаний сплатити
продавцю вартість товару не пізніше
01.11.2013.

Крім того, приписами статей 553, 554 ЦК
України встановлено, що за договором
поруки поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Пунктом 1.3 договору поруки передбачено,
що поручитель відповідає перед
кредитором за виконання зобов'язання
боржником в повному обсязі. Поручитель
відповідає в тому ж обсязі, що й
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, комісій, неустойки,
витрат кредитора тощо.

З огляду наведеного, підписання
відповідачем 1 спірних накладних без
будь-яких заперечень щодо обсягу чи
якості поставленого товару свідчить
про прийняття відповідачем 1 цього
товару та, відповідно, породжує в
останнього обов'язок щодо його оплати у
повному обсязі, у відповідності до п. 2.1
договорів 1, 2, 3 до 02.11.2013. При цьому,
укладення 26.09.2013 відповідачем 2
договору поруки породжує для
останнього обов'язок по виконанню
забезпечених порукою грошових
зобов'язань у повному обсязі як
солідарним боржником.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Не допускаються одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом, а також
відмова від виконання або відстрочка
виконання з мотиву, що зобов'язання
другої сторони за іншим договором не
було виконано належним чином. Дана
норма кореспондує з приписами статей
525, 526 ЦК України.

Відтак, беручи до уваги наведені
нормативні приписи, а також враховуючи
те, що станом на день прийняття рішення
відповідач 1 вартість поставленого
позивачем товару оплатив частково, суд
дійшов висновку, що вимога позивача про
солідарне стягнення з відповідача 1, як
боржника, та відповідача 2, як
поручителя, 266 861,33 грн. сукупної
заборгованості за договорами 1, 2, 3
підлягає задоволенню як така, що
доведена позивачем належними та
допустимими доказами, визнана
відповідачем 1 у повному обсязі та не
спростована у встановленому порядку
відповідачем 2.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем 1 своїх грошових
зобов'язань за договорами 1, 2, 3 позивач
просить суд солідарно стягнути з
відповідачів, зокрема:

- 13 021,39 грн. пені, нарахованої з 02.11.2013 по
18.03.2014 на 266 861,33 грн. сукупної
заборгованості за договорами 1, 2, 3;

- 40 629,20 грн. штрафу з розрахунку 15% від 270
861,33 грн. загальної вартості товару,
поставленого за договорами 1, 2, 3, у
зв'язку з порушенням виконання
грошових зобов'язань понад 30
календарних днів.

Відповідно ст. 230 ГК України штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Пунктами 5.2 та 5.4 договорів 1, 2, 3
передбачено, що покупець відповідає за
несвоєчасну оплату товару й сплачує
пеню в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ від суми заборгованості за
кожний день прострочення платежу.

У випадку прострочення виконання
зобов'язань, передбачених розділом 2
даного договору, більше ніж 30 днів
винна сторона додатково сплачує іншій
стороні штраф у розмірі 15% від ціни
договору.

Оскільки арифметично вірний розмір
пені, обрахованої судом в межах
заявленого позивачем періоду, з
урахуванням вимог вищезазначених норм
Закону та положень договорів 1, 2, 3,
становить 13 021,37 грн., тому вимога
позивача про стягнення з відповідача 13
021,39 грн. пені підлягає частковому
задоволенню у розмірі 13 021,37 грн.

Водночас, оскільки розмір штрафу,
заявленого позивачем до стягнення
відповідає вимогам вищезазначених
норм Закону, положенням договорів 1, 2, 3,
а також є арифметично вірним, тому
вимога позивача про солідарне
стягнення з відповідачів 40 629,20 грн.
штрафу підлягає задоволенню.

При винесенні даного рішення судом
також враховано, що норми чинного
законодавства України не містять
прямої заборони законодавця щодо
одночасного застосування такого виду
забезпечення виконання зобов'язання,
як пеня та штраф.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
27.04.2012 у справі №06/5026/1052/2011 та постанові
Вищого господарського суду України від
10.06.2014 у справі №910/19082/13.

Що ж до клопотання відповідача 1 про
зменшення заявлених до стягнення
штрафних санкцій в порядку ст. 83 ГПК
України у зв'язку зі скрутним
фінансовим становищем останнього, слід
зазначити наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України
господарський суд, приймаючи рішення
по справі, має право зменшувати у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.

Пунктом 3.17.4 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
№18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» передбачено, що
вирішуючи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
ГПК), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Статтями 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України
унормовано, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Водночас, оскільки в порушення
наведених законодавчих положень,
відповідачем 1 не надано суду належних
та допустимих доказів існування
виняткових обставин в розумінні ст. 83
ГПК України, за наявності яких можливе
зменшення розміру неустойки, доказів
існування дебіторської заборгованості
та звернення з даного приводу до суду,
як і доказів вжиття ним заходів до
виконання зобов'язання, негайного
добровільного усунення ним порушення
та його наслідків, суд дійшов висновку
про відсутність підстав для зменшення
розміру заявлених до стягнення
штрафних санкцій у розумінні ст. 83 ГПК
України, у зв'язку з чим зазначене
клопотання відповідача 1 задоволенню
не підлягає.

Крім того, у зв'язку з неналежним
виконанням відповідачем 1 своїх
договірних зобов'язань, позивач
просить суд солідарно стягнути з
відповідачів 59 309,02 грн. відсотків
річних нарахованих на підставі п. 5.5
договорів за періоди:

з 02.11.2013 по 30.01.2014 на 266 861,33 грн. сукупної
заборгованості за договорами 1, 2, 3 із
розрахунку 40% річних,

з 31.01.2014 по 18.03.2015 на 266 861,33 грн. сукупної
заборгованості за договорами 1, 2, 3 грн.
заборгованості із розрахунку 96% річних.

Відповідно ст. 625 ЦК України, боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Пунктом 5.5 договорів 1, 2, 3 передбачено,
що сторони прийшли згоди щодо зміни
розміру процентної ставки,
передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, і
встановлюють її в розмірі 40% річних від
несплаченої загальної вартості товару
протягом 90 календарних днів з дати,
коли товар повинен був сплачений
покупцем та 96% річних від несплаченої
ціни товару до дня повної оплати з дати
закінчення 90 календарних днів.

Оскільки розмір відсотків річних,
заявлених позивачем до стягнення
відповідає вимогам вищезазначених
норм Закону, положенням договору, а
також є арифметично вірним, тому вимога
позивача про солідарне стягнення з
відповідачів 59 309,02 грн. відсотків
річних підлягає задоволенню.

Крім того, 28.04.2014 через канцелярію
господарського суду Київської області
від відповідача 1 надійшло клопотання
про розстрочку виконання рішення у
даній справі на 24 місяці. В
обґрунтування даного клопотання
відповідач 1 посилається на
неможливість виконати рішення у даній
справі у встановлені процесуальним
законодавством строки з огляду на
відсутність обігових коштів на
підприємстві, що зумовлено особливістю
своєї господарської діяльності, яка в
полягає у вирощуванні, збиранні та
реалізації сільськогосподарської
продукції, тобто є сезонною.

На підтвердження скрутного
фінансового становища відповідачем 1
надано суду:

- довідки ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
№81, №82, №83 від 04.06.2014, відповідно до
яких сукупний залишок по рахунках
відповідача 1 станом на 02.06.2014 становить
283,07 грн.;

- довідки ПАТ КБ «Приватбанк»
№08.7.0.0.0/18, №08.7.0.0.0/18,
№08.7.0.0.0/21 від 03.06.2014 відповідно до
яких сукупний залишок по рахунках
відповідача 1 станом на 02.06.2014 становить
0,00 грн.;

- витяг з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно №22566996 від 04.06.2014,
згідно якого у Державному реєстрі
речових прав на нерухоме відомості про
наявність у відповідача 1 речових прав
на нерухоме майно відсутні, як і
відсутні у Єдиному реєстрі заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна
відомості про наявність у відповідача 1
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна.

Крім того, обґрунтовуючи подане
клопотання, відповідач 1 зазначає, що
негайне виконання рішення у даній
справі негативно вплине на процес
діяльності товариства, спричинить
зупинення виконання основних завдань
останнього по обробці землі та
вирощуванні зернових культур, що
унеможливить як своєчасну виплату
заробітної плати працівникам, сплату
відповідних податків та зборів, так і
виконання існуючих грошових
зобов'язань останнього перед своїми
контрагентами.

Пунктом 6 частини 1 статті 83 ГПК України
унормовано, що господарський суд,
приймаючи рішення, має право
відстрочити або розстрочити виконання
рішення.

Відповідно до пунктів 7.1.1, 7.1.2, 7.2
постанови пленуму Вищого
господарського суду України №9 від
17.10.2012 «Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України»
розстрочка означає виконання рішення
частками, встановленими господарським
судом, з певним інтервалом у часі.
Строки виконання кожної частки також
повинні визначатись господарським
судом. При цьому слід мати на увазі, що
розстрочка можлива при виконанні
рішення, яке стосується предметів, що
діляться (гроші, майно, не визначене
індивідуальними ознаками; декілька
індивідуально визначених речей тощо).

Підставою для відстрочки, розстрочки,
зміни способу та порядку виконання
рішення можуть бути конкретні
обставини, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим у
визначений строк або встановленим
господарським судом способом. Проте,
вирішуючи питання про відстрочку чи
розстрочку виконання рішення, зміну
способу і порядку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи.

Водночас, господарський процесуальний
кодекс України не обмежує право
господарського суду певними
обставинами, при наявності яких,
господарський суд може відстрочити чи
розстрочити виконання прийнятого ним
рішення, проте, визначальним фактором
при наданні відстрочки чи розстрочки є
винятковість цих випадків, що
обумовлюють об`єктивні ускладнення при
виконанні судового рішення або
наявність яких робить його виконання
неможливим.

Підставою для відстрочки чи розстрочки
можуть бути конкретні обставини, що
ускладнюють виконання рішення або
роблять його неможливим у визначений
строк або встановленим господарським
судом способом.

Вирішуючи питання про розстрочку
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, щодо як фізичних,
так і юридичних осіб - стихійне лихо,
інші надзвичайні події тощо.

При цьому, господарський суд повинен
враховувати можливі негативні
наслідки для боржника при виконанні
рішення у встановлений строк чи
попередньо встановленим способом, але
перш за все повинен враховувати такі ж
наслідки і для стягувача при затримці
виконання рішення та не допускати їх
настання.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Вищого господарського суду
України від 26.02.2014 у справі №926/793/13.

Відтак, дослідивши наведені
відповідачем 1 обставини, враховуючи
специфіку діяльності останнього, те, що
підприємство функціонує в складних
економічних умовах, обумовлених
жорстким державним регулюванням
тарифно-цінової політики і податковим
навантаженням, що у відповідача 1
відсутні у наявності обігові кошти, а
також те, що негайне виконання рішення
у справі призведе до зупинки
діяльності останнього та унеможливить
виконання зобов'язань і подальше
надходження коштів на рахунок та,
відповідно, унеможливить виконання
даного судового рішення, суд дійшов
висновку про часткове задоволення
клопотання відповідача 1 та розстрочку
виконання рішення у даній справі до 31
грудня 2014 року, шляхом сплати
відповідачем 1 протягом
червня-листопада 2014 року до останнього
робочого дня кожного місяця по 55 345,34
грн. та сплатою у грудні 2014 року 55 345,30
грн.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Вищого господарського суду
України від 03.04.2014 у справі №901/733/13-г.

Сума, що підлягає стягненню повинна
бути погашена відповідно до
встановленого судом терміну.

Витрати по сплаті судового збору, у
відповідності до статті 49 ГПК України,
покладаються судом на відповідачів
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 124
Конституції України, ст. ст. 22, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, ст. ст. 525, 526, 530, 553, 554, 625, 692, 712
Цивільного кодексу України, ст. ст. 173,
193, 230, 236 Господарського кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Солідарно стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Поділля-Агро» (47851, Тернопільська обл.,
Підволочиський р-н, м. Скалат, вул.
Грушевського, 56, ідентифікаційний код
34040643) та Товариства з обмеженою
відповідальністю «Акруа» (07400, Київська
обл., м. Бровари, вул. Київська, 290,
ідентифікаційний код 36432705) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Хімагромаркетинг»
(02160, м. Київ, пр. Возз'єднання, 15,
ідентифікаційний код 30262667) 266 861 (двісті
шістдесят шість тисяч вісімсот
шістдесят одну) грн. 33 коп.
заборгованості, 13 021 (тринадцять тисяч
двадцять одну) грн. 37 коп. пені, 40 629
(сорок тисяч шістсот двадцять дев'ять)
грн. 20 коп. штрафу, 59 309 (п'ятдесят
дев'ять тисяч триста дев'ять) грн. 02 коп.
3% річних та 7 596 (сім тисяч п'ятсот
дев'яносто шість) грн. 42 коп. судового
збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

4. Виконання даного рішення в частині
стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Поділля-Агро»
(ідентифікаційний код 34040643) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Хімагромаркетинг»
(ідентифікаційний код 30262667) 266 861
(двісті шістдесят шість тисяч вісімсот
шістдесят одну) грн. 33 коп.
заборгованості, 13 021 (тринадцять тисяч
двадцять одну) грн. 37 коп. пені, 40 629
(сорок тисяч шістсот двадцять дев'ять)
грн. 20 коп. штрафу, 59 309 (п'ятдесят
дев'ять тисяч триста дев'ять) грн. 02 коп.
3% річних та 7 596 (сім тисяч п'ятсот
дев'яносто шість) грн. 42 коп. судового
збору розстрочити строком на 7 місяців,
з червня 2014 року по грудень 2014 року
включно, шляхом сплати Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Поділля-Агро» протягом
червня-листопада 2014 року до останнього
робочого дня кожного місяця по 55 345
(п'ятдесят п'ять тисяч триста сорок
п'ять) грн. 34 коп. та сплатою у грудні 2014
року 55 345 (п'ятдесят п'ять тисяч триста
сорок п'ять) грн. 30 коп.

5. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Дане рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його
належного оформлення та підписання, і
може бути оскаржено в апеляційному
порядку.

Повне рішення складено 20.06.2014

Суддя

В.А. Ярема