ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

11 червня 2014 року Справа № 5023/5736/12

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого:Грейц К.В.,суддів:Бакуліної
С.В., Волковицької Н.О., Добролюбової
Т.В., Мачульського Г.А.,

розглянувши заяви Товариства з
обмеженою відповідальністю Агрофірми
"Подолівська"про перегляд Верховним
Судом УкраїнипостановиВищого
господарського суду України від 03.02.2014у
справі№ 5023/5736/12 за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю агрофірми
"Подолівська"до1. Фермерського
господарства "Подолянка" 2.
Барвінківської районної державної
адміністраціїпровизнання незаконним,
скасування розпорядження та визнання
недійсними договорів,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю агрофірма
"Подолівська" звернулось до
Господарського суду Харківської
області з позовом до Фермерського
господарства "Подолянка" та
Барвінківської районної державної
адміністрації про визнання незаконним
та скасування розпорядження голови
Барвінківської районної державної
адміністрації №226 від 03.05.2012 "Про
затвердження проекту землеустрою та
передачу в оренду земельних ділянок";
визнання недійсними договорів оренди
земельних ділянок.

Рішенням Господарського суду
Харківської області від 12.02.2013 у справі
№5023/5736/12 у задоволенні позову
відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 08.04.2013 рішення
місцевого господарського суду
скасовано, прийнято нове рішення, яким
позов задоволено.

Постановою Вищого господарського суду
України від 03.02.2014 постанову
апеляційного господарського суду
скасовано, а рішення місцевого
господарського суду залишено в силі.

Товариство з обмеженою
відповідальністю Агрофірма
"Подолівська" звернулась із заявою про
перегляд Верховним Судом України
постанови Вищого господарського суду
України від 03.02.2014 у справі №5023/5736/12, в
якій заявник просить скасувати
зазначену постанову, прийняти нове
рішення, мотивуючи свої вимоги
неоднаковим застосуванням судом
касаційної інстанції положень статей
116, 124 Земельного кодексу України (далі -
ЗК України), внаслідок чого ухвалено
різні за змістом судові рішення у
подібних правовідносинах.

В обґрунтування своїх вимоги заявник
посилається на постанови Вищого
господарського суду України від 16.04.2013
у справі №5023/4981/12, від 22.09.2010 у справі
№21/147, ухвалу Вищого адміністративного
суду України від 02.08.2012 №К9991/24702/12
(справа №0670/7888/11) та постанову Вищого
адміністративного суду України від
06.06.2013 №К9991/63748/12.

Розглянувши заяву про перегляд
постанови суду касаційної інстанції та
додані до неї матеріали, Вищий
господарський суд України дійшов
висновку про наявність підстав для
допуску даної справи до провадження
Верховного Суду України з огляду на
таке.

Відповідно до статті 11116 ГПК України
заява про перегляд судових рішень
господарських судів може бути подана
виключно на таких підставах: 1)
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права,
внаслідок чого ухвалено різні за
змістом судові рішення у подібних
правовідносинах; 2) встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

Приймаючи постанову від 03.02.2014 у справі
№5023/5736/12, про перегляд якої подано
заяву, Вищий господарський суд України
скасував постанову суду апеляційної
інстанції та залишив в силі рішення
суду першої інстанції, яким відмовлено
у задоволенні позову про визнання
незаконним та скасування
розпорядження Барвінківської районної
державної адміністрації №226 від 03.05.2012
"Про затвердження проекту землеустрою
та передачу в оренду земельних
ділянок", визнання недійсними
договорів оренди земельних ділянок,
укладених на підставі зазначеного
розпорядження. При цьому, враховуючи
встановлені судами попередніх
інстанцій обставини справи стосовно
того, що розпорядженнями
райдержадміністарції дозвіл на
розробку проекту землеустрою щодо
відведення спірних земельних ділянок
було надано і позивачу (в 2008 році) і
відповідачу-1 (в 2012 році), а передача у
користування фермерському
господарству (відповідачу-1) як
юридичній особі спірних земельних
ділянок за оспорюваним розпорядженням
відбувалась у 2012 році без проведення
земельних торгів, Вищий господарський
суд України зазначив, що законодавство
(частина перша статті 116 ЗК України)
передбачає дві підстави набуття
громадянами та юридичними особами
права користування земельними
ділянками, а саме, або за результатами
аукціону, або за рішенням органів
виконавчої влади чи органів місцевого
самоврядування, таким чином,
відповідач-2 (орган виконавчої влади)
висловив своє волевиявлення стосовно
спірних земельних ділянок шляхом
прийняття відповідного розпорядження
про надання їх фермерському
господарству в оренду, відтак суд
касаційної інстанції визнав хибним
висновки суду апеляційної інстанції,
зроблені з урахуванням приписів
частини другої статті 124, частини
першої статті 134 ЗК України, стосовно
того, що спірне розпорядження є
недійсним, оскільки не було проведено
земельного аукціону (торгів).

Однак, у постанові Вищого
господарського суду України від 16.04.2013
у справі №5023/4981/12, на яку посилається
заявник, суд касаційної інстанції, за
подібних обставин справи та однакового
матеріально-правового регулювання
спірних правовідносин, дійшов
протилежного правового висновку, а
саме, погодився з висновками суду
першої інстанції стосовно того, що
спірне розпорядження
райдержадміністрації прийнято з
порушенням вимог чинного
законодавства, зокрема положень
частини другої статті 124 ЗК України,
оскільки за наявності двох
претендентів на спірні земельні
ділянки, передача таких ділянок в
оренду одному із претендентів мала б
здійснюватись за результатами
проведення земельних торгів (аукціону),
відтак, позовні вимоги в частині
визнання недійсними розпорядження та
договорів оренди земельних ділянок,
укладених на підставі цього
розпорядження, підлягають задоволенню.

З огляду на викладене колегія суддів
дійшла висновку, що зі змісту доданих
до заяви судових рішень Вищого
господарського суду України
вбачається неоднакове застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права,
внаслідок чого ухвалені різні за
змістом судові рішення у подібних
правовідносинах, що є підставою для
допуску даної справи до провадження
Верховного Суду України.

Разом з тим, зі змісту постанови Вищого
господарського суду України від 03.02.2014
у справі №5023/5736/12, про перегляд якої
заявлено, постанови Вищого
господарського суду України від 22.09.2010
у справі №21/147, ухвали Вищого
адміністративного суду України від
02.08.2012 №К9991/24702/12 (справа №0670/7888/11) та
постанови Вищого адміністративного
суду України від 06.06.2013 №К9991/63748/12, на
які посилається заявник як на доказ
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції положень статей
116, 124 ЗК України, вбачається, що судові
рішення в цих справах прийнято залежно
від встановлених судами попередніх
інстанцій фактичних обставин справи та
за різних предметів позовів, тому
зазначені судові рішення не
розцінюється як доказ в розумінні
статті 11116 ГПК України.

Керуючись статтями 86, 11116, 11121 ГПК
України, Вищий господарський суд
України

У Х В А Л И В:

Допустити справу №5023/5736/12 до
провадження Верховного Суду України.

Головуючий
суддя:К.ГрейцСуддіС.Бакуліна
Н.Волковицька Т.Добролюбова
Г.Мачульський