ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 року Справа № 3/5007/1373/12 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого судді: судді:Прокопанич
Г.К., Алєєва І.В. (доповідач),
Мирошниченко С.В.за участю
представників: від позивача:Попова О.А.
- представник за дов.;від
відповідача:Бутейко П.Д. - представник
за дов., Мазур С.І. - директоррозглянувши
у відкритому судовому
засіданнікасаційну скаргуТовариства з
обмеженою відповідальністю
"Дортехсервіс - 2003"на постанову
Рівненського апеляційного
господарського суду від 13.11.2013р.у
справі господарського суду№3/5007/1373/12
Житомирської областіза
позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю "Граніт"до Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Дортехсервіс - 2003"провизнання
недійсним договору поставки №7 від
15.09.2010р.

В С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду
Житомирської області від 15.08.2013р.
(складене 21.08.2013р.), залишеним без змін
постановою Рівненського апеляційного
господарського суду від 13.11.2013р. у
справі №3/5007/1373/12, задоволені позовні
вимоги. Визнано недійсним договір
поставки №7 від 15.09.2010р., між
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Граніт" та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Дортехсервіс - 2003".
Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

Відповідач, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Дортехсервіс - 2003", з
прийнятими судовими актами не
погодився та звернувся до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою разом з клопотанням
про поновлення пропущеного
процесуального строку на її подання, в
якій просить скасувати судове рішення
місцевого господарського суду та
постанову апеляційної інстанції та
припинити провадження у даній справі.

Обґрунтовуючи підстави звернення до
Вищого господарського суду України з
касаційною скаргою, скаржник
посилається на порушення
господарськими судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права.

Ухвалою Вищого господарського суду
України від 19.06.2014р. задоволено
клопотання Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дортехсервіс - 2003"
про поновлення строків на подання
касаційної скарги, відновлено строк на
її подання, зазначена касаційна скарга
прийнята до провадження та призначена
до розгляду.

У письмовому відзиві на касаційну
скаргу позивач просив оскаржувані
судові акти залишити без змін, а
касаційну скаргу - без задоволення.

В призначеному судовому засіданні
касаційної інстанції 25.06.2014р.
представник позивача заперечував
проти задоволення касаційної скарги,
представники відповідача підтримали
вимоги касаційної скарги.

Перевіривши правильність застосування
господарськими судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, проаналізувавши
доводи з цього приводу, викладені в
касаційній скарзі, Вищий господарський
суд України дійшов до висновку про
відсутність підстав для задоволення
касаційної скарги Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Дортехсервіс - 2003".

Як було встановлено господарськими
судами попередніх інстанцій, спірні
правовідносини стосуються договору
поставки №7 від 15.09.2010р., між
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Дортехсервіс - 2003"
(продавець) та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Граніт" (покупець),
відповідно до умов якого продавець
зобов'язався продати належний йому
товар - екскаватор марки АТЕК-881
вартістю 300000грн. у власність покупцеві,
а покупець - прийняти цей товар та
оплатити в визначеному договором
порядку.

Також господарськими судами
попередніх інстанцій встановлено, що
товар мав бути переданий в комплекті з
експлуатаційною документацією, про що
свідчить підписаним сторонами акт
приймання-передачі вищезазначеного
товару від 15.09.2010р.

Статтею 215 ЦК України визначено, що
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу, зокрема: зміст правочину
не може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам; особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 334 ЦК України право
власності у набувача майна за
договором виникає з моменту передання
майна, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно зі ст. 658 ЦК України, право
продажу товару, крім випадків
примусового продажу та інших випадків,
встановлених законом, належить
власникові товару.

Так, господарськими судами попередніх
інстанцій прийнята до уваги, як одна з
підстав позовних вимог, постанова
Житомирського окружного
адміністративного суду від 26.09.2012р. у
справі №0670/6224/12, якою було встановлено,
що відповідно до свідоцтва про
реєстрацію машини власником
екскаватора є Товариство з обмеженою
відповідальністю "Гідро-Маш-Сервіс". В
зв'язку з чим відхиляються доводи
заявника касаційної скарги стосовно
справи №5/5007/42/11.

Пунктом 2.6 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №18 від
26.12.2011р. визначено, що хоча фактам,
встановленим іншими судовими
рішеннями, крім зазначених у ст. 35 ГПК
України, й не надано преюдиціального
значення для господарських судів, але
вони мають враховуватися судами у
розгляді справ з урахуванням загальних
правил ст. 43 названого Кодексу щодо
оцінки доказів.

Відповідно до ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Наведена норма зобов'язує суд у кожному
конкретному випадку оцінювати наявні
докази в їх сукупності, з урахуванням
повноти встановлення всіх обставин
справи, які необхідні для правильного
вирішення спору, на основі вичерпних та
достеменно підтверджених висновків.

Господарськими судами попередніх
інстанцій встановлено, що відповідно
до листа Державного підприємства
"Житомирський експертно-технічний
центр держгірпромнагляду України" від
18.01.2012р. №029/10 роботи по технічному
огляду екскаватора АТЕК-881, наданню
методичної допомоги при реєстрації та
виготовленні паспорта на екскаватор
АТЕК-881 на виконання умов договору від
09.03.2011р. не можуть бути виконані,
оскільки даний транспортний засіб не є
власністю Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дортехсервіс-2003".

Рівненський апеляційний господарський
суд залишаючи без змін судове рішення
місцевого господарського суду у даній
справі зазначив, що господарським
судом першої інстанції в судовому
засіданні встановлено, що власником
екскаватора у свідоцтві про реєстрацію
машини зазначене Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Гідро-Маш-Сервіс".

Вищий господарський суд України, на
підставі встановлених попередніми
судовими інстанціями фактичних
обставин справи, перевіривши
застосування ними норм матеріального
та процесуального права, погоджується
з висновками господарських судів
попередніх інстанцій про наявність
правових підстав для задоволення
позовних вимог, оскільки на момент
укладання оскаржуваного договору
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Дортехсервіс - 2003" не
було власником екскаватора марки АТЕК -
881.

Колегія суддів Вищого господарського
суду України вважає висновки судів
попередніх інстанцій такими, що
відповідають наданим доказам та
наявним матеріалам справи, нормам
матеріального та процесуального права,
оскільки господарські суди попередніх
інстанцій в порядку ст.ст. 43, 47, 33, 34, 35, 43,
101 ГПК України всебічно, повно і
об'єктивно розглянули в судовому
процесі всі обставини справи в їх
сукупності; дослідили та належним
чином оцінили подані сторонами в
обґрунтування своїх вимог і заперечень
докази; належним чином проаналізували
відносини сторін. На підставі
встановлених фактичних обставин
з'ясували дійсні права і обов'язки
сторін, вірно застосували норми
матеріального права, що регулюють
спірні правовідносини.

В силу приписів ст. 1117 ГПК України,
касаційна інстанція не має права сама
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові місцевого чи
апеляційного господарського суду чи
відхилені ним, вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково
перевіряти докази.

Таким чином, у касаційної інстанції
відсутні процесуальні повноваження
щодо переоцінки фактичних обставин
справи, встановлених під час розгляду
справи місцевим господарським судом та
під час здійснення апеляційного
провадження.

Щодо викладених в касаційній скарзі
інших доводів, то вони вже були
обґрунтовано спростовані судом
апеляційної інстанції, і колегія
суддів касаційної інстанції
погоджується з викладеними в
оскаржуваній постанові мотивами
відхилення доводів скаржника, у зв'язку
з чим підстав для скасування постанови
Рівненського апеляційного
господарського суду від 13.11.2013р. у
справі №3/5007/1373/12 відсутні.

З огляду на приписи ст. 49 ГПК України,
судові витрати за подання касаційної
скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11112
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Рівненського апеляційного
господарського суду від 13.11.2013р. у
справі №3/5007/1373/12 - залишити без змін, а
касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Дортехсервіс - 2003" - без задоволення.

Головуючий суддя Г.К. Прокопанич
Суддя (доповідач) І.В. Алєєва Суддя
С.В. Мирошниченко