ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2014 р.
Справа № 917/794/14

За позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2
(АДРЕСА_2)

про стягнення 8179,74 грн.

Суддя Безрук Т. М.

Представники:

від позивача: не з'явився.

від відповідача: не з'явився.

Розглядається позовна заява про
стягнення 8179,74 грн., у тому числі 7500,00
грн. основного боргу за договором на
організацію перевезень вантажів
автомобільним транспортом № 191 від
15.11.2013р., 344,71 грн. - пені, 255,00 грн. -
інфляційних, 80,03 грн. - 3% річних.

Відповідач правом на подання відзиву
згідно ст. 59 ГПК України не скористався,
заперечень по суті спору суду не надав.

Про час та місце розгляду справи
відповідач повідомлений належним
чином, що підтверджується поштовим
повідомленням від 29.04.2014р. про вручення
відповідачу ухвали суду про порушення
провадження у даній справі (а.с.31).

Ухвали суду від 26.05.2014р., від 27.05.2014р., що
були направлені на адресу відповідача
АДРЕСА_2, повернулися до суду з
відміткою поштового відділення про
закінчення терміну зберігання (а.с.41-44).

Згідно спеціального витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців від 28.04.2014р.
за № 18598160 ОСОБА_2 зареєстрована як
фізична особа-підприємець за адресою:
АДРЕСА_2 (а.с.34).

Відповідно до ст. 64 ГПК України у разі
ненадання сторонами інформації щодо їх
поштової адреси, ухвала про порушення
провадження у справі надсилається за
адресою місцезнаходження (місце
проживання) сторін, що зазначена в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців. У
разі відсутності сторін за такою
адресою, вважається, що ухвала про
порушення провадження у справі вручена
їм належним чином.

Отже, відповідач належним чином
повідомлений про час та місце розгляду
справи.

Зважаючи на те, що про час і місце
слухання справи відповідач був
повідомлений належним чином, наявні в
справі документи дають можливість
вирішити спір без присутності сторін,
визначений ст. 69 ГПК України
двомісячний строк вирішення спору
закінчився, клопотання про його
продовження сторонами суду не надано,
тому підстави для відкладення
розгляду справи відсутні.

Відповідно до ст. 75 ГПК України, якщо
відзив на позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 17.06.2014р. судом
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення згідно ст. 85 ГПК
України.

Розглянувши матеріали справи, суд
встановив:

15 листопада 2013 року між Фізичною особою
- підприємцем ОСОБА_1 (позивачем) та
Фізичною особою підприємцем ОСОБА_2
(відповідачем) було укладено Договір на
організацію перевезень вантажів
автомобільним транспортом за № 191
(далі Договір); (а.с.10).

Згідно п. 1.1 Договору позивач (як
виконавець) зобов'язався доставити
довірений експедитором (відповідачем)
вантаж до пункту призначення та видати
його особі, яка має право на одержання
вантажу (Вантажоодержувач).

За п.2.1, 2.2 Договору виконавець надає
послуги з перевезення вантажу на
підставі заявки, яка подається
експедитором у письмовій формі
(факсом), до початку завантаження, яка є
невід'ємною частиною договору. Заявка
вважається прийнятою до виконання,
якщо вона підтверджена підписами
уповноважених осіб та скріплена
печатками сторін. Факс-копія заявки має
юридичну силу оригіналу. Форма і зміст
заявки надається експедитором.

Між сторонами було укладено
договір-заявку № 2191 від 15.11.2013 р., за
якою позивач зобов'язався здійснити
перевезення вантажу за маршрутом
Полтава - Рівно - Луцьк - Тернопіль -
Івано-Франківськ- автомобілем RENAULT
реєстраційний номер НОМЕР_1 та
напівпричепом реєстраційний номер
НОМЕР_2, а відповідач зобов'язався
сплатити за надані послуги 9500,00 грн.

Право власності позивача на автомобіль
RENAULT реєстраційний номер НОМЕР_1 та
напівпричіп реєстраційний номер
НОМЕР_2 підтверджується свідоцтвами
про реєстрацію транспортного засобу
НОМЕР_6 та НОМЕР_7 (а.с.48).

На виконання умов Договору та вказаної
заявки позивачем було надано
відповідачу послуги з перевезення
вантажу за визначеним в заявці
маршрутом, що підтверджується
товарно-транспортними накладними за
№102632, №102631, №102632, №102634 від 15.11.2013р. з
відміткою вантажовідправника,
вантажоотримувача та підписом водія
перевізника, податковою накладною № 11
від 20.11.2013р. (а.с.13-16).

Позивач направив відповідачу для
підписання акт здачі-прийняття робіт
(надання послуг) за №ОУ-0000177 від
20.11.2013р., що підтверджується фіскальним
чеком від 25.11.201р. за № 8177 (а.с. 47, 49).

На оплату вказаних послуг позивачем
було виписано відповідачу рахунок -
фактуру на оплату послуг перевезення
№ СФ-0000177 від 20 11.2013р. на суму 95000,00 грн.
(а.с.17).

Відповідач за надані послуги
розрахувався частково сплативши 2000,00
грн., що підтверджується копіями
виписок з банківського рахунку від
24.01.2014р. на суму 1000,00 грн., від 09.04.2014р. на
суму 1000,00 грн. (а.с.20-21). Даними діями
відповідач визнав правочин щодо
надання йому послуг з перевезення.

Заборгованість в сумі 7500,00 грн.
відповідачем не сплачена.

Згідно ч. 1 ст. 909 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України) за договором
перевезення вантажу одна сторона
(перевізник) зобов'язується доставити
довірений їй другою стороною
(відправником) вантаж до пункту
призначення та видати його особі, яка
має право на одержання вантажу
(одержувачеві), а відправник
зобов'язується сплатити за перевезення
вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу
укладається у письмовій формі (ч.2 ст. 909
ЦК України).

В ч. 1 ст. 916 ЦК України визначено, що за
перевезення, зокрема, вантажу
стягується провізна плата у розмірі, що
визначається за домовленістю сторін,
якщо інше не встановлено законом або
іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 Господарського
кодексу України за договором
перевезення вантажу одна сторона
(перевізник) зобов'язується доставити
ввірений їй другою стороною
(вантажовідправником) вантаж до пункту
призначення в установлений
законодавством чи договором строк та
видати його уповноваженій на
одержання вантажу особі
(вантажоодержувачу), а
вантажовідправник зобов'язується
сплатити за перевезення вантажу
встановлену плату.

За ст. 526 ЦК України зобов'язання
повинні виконуватися належним чином і
в установлений строк, одностороння
відмова від виконання зобов'язань не
допускається. Зазначені положення
викладені і в ст. 193 ГК України.

Відповідно до ст. 4-3, ст. 33 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності;
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказів в спростування
вищевикладеного, сплати боргу чи інших
заперечень по суті спору відповідач
суду не надав.

Таким чином, позовні вимоги в частині
стягнення 7500,00 грн. заборгованості за
надані послуги є обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

За ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Стаття 611 ЦК
України передбачає, що у разі порушення
зобов'язань настають правові наслідки,
встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 456 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися, зокрема, неустойкою.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання (ч.1
ст. 549 ЦК України).

Пунктом 4.2. Договору сторони
передбачили, що оплата послуг
виконавця визначається в заявці. За
затримку оплати виконавець вправі
нарахувати пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ України від
вартості не виплаченої суми.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних з
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

На підставі вказаних положень
позивачем заявлено до стягнення 344,71
грн. пені за період з 23.12.2013р. по 14.04.2014р.,
255,00 грн. інфляційних за період з січень
2014р. - березень 2014р., 80,03 грн. - 3 % річних
за період з 23.12.2013р. по 14.04.2014р.

Відповідно до ст. 252 Цивільного кодексу
України строк визначається роками,
місяцями, тижнями, днями або годинами.
Термін визначається календарною датою
або вказівкою на подію, яка має
неминуче настати.

Згідно п.4.1. Договору оплата
транспортних послуг проводиться
експедитором протягом 14 банківських
днів згідно рахунка виконавця, акта про
виконання транспортних послуг,
податкових накладних, оригіналів
товарно-транспортних документів з
відмітками вантажовідправника,
вантажоодержувача, виконавця, митних
органів. В заявці №191 від 15.11.2013р.
зазначено, що оплата послуг
проводиться експедицією на
розрахунковий рахунок позивача
протягом 14 банківських днів за умов
отримання повного пакету документів.

З аналізу тексту договору та заявки
вбачається, що сторони не визначили з
якої дати рахувати початок відліку
цього строку. Отже, конкретний строк
виконання зобов'язання з оплати послуг
сторонами не встановлений.

За ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк
(термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Отже, відповідно до вимог ч.2 ст. 530 ЦК
України боржник повинен виконати
обов'язок у семиденний строк від дня
пред'явлення вимоги (претензії).

Як свідчать матеріали справи,
претензія була надіслана відповідачу
18.03.2014р., тому строк проведення оплати
закінчується 28.03.2014р. (з врахуванням
днів поштового перебігу); (а.с.22-23).

З огляду на викладене, прострочення
платежу починається з 29.03.2014р., з цієї ж
дати слід починати нараховувати пеню,
інфляційні та річні.

Після проведення перерахунку суд
встановив, що за період 29.03.2014р. -
14.04.2014р. належна сума пені становить 49,33
грн., а сума 3% річних - 11,38 грн. Позовні
вимоги в цій частині є обґрунтованими
та підлягають задоволенню.

В іншій частині вимоги про стягнення
пені та річних слід відхилити як
безпідставні.

Заявлені позивачем вимоги про
стягнення інфляційних за період січень
2014р. - березень 2014р. судом задоволенню
не підлягають, оскільки період їх
нарахування позивачем визначено до
початку строку прострочення платежу,
визначеному вище. При цьому позивач не
позбавлений права заявити вимоги про
стягнення інфляційних за наступні
періоди в загальному порядку.

Відповідно до ч.2 ст. 49 ГПК України
судові витрати покладаються на
відповідача, оскільки виникнення
даного спору сталося з його вини.

В разі добровільного виконання
рішення суду до відкриття виконавчого
провадження відповідач не позбавлений
права звернутися до суду з заявою про
визнання наказу таким, що не підлягає
виконанню повністю або частково, на
підставі ст. 117 ГПК України

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (АДРЕСА_2; ідентифікаційний
номер НОМЕР_4) на користь Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1;
ідентифікаційний номер НОМЕР_5) 7500грн. 00
коп. основного боргу, 49грн. 33 коп. пені,
11грн. 38 коп. річних, 1827грн. 00 коп. витрат
з оплати судового збору.

Видати наказ після набрання цим
рішенням законної сили.

3. В іншій частині - у позові відмовити.

Повне рішення складено та підписано:
23.06.2014р.

Суддя
Безрук Т.М.