ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2014 р.
Справа № 911/1847/14

Господарський суд Київської області в
складі судді Скутельника П.Ф., при
секретарі Жилі Б.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
матеріали справи №911/1847/14

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "ЮС-ЛТД",
ідентифікаційний код: 33183468,
місцезнаходження: 49017, м.
Дніпропетровськ, вул. Коксова, буд. 12,

до товариства з обмеженою
відповідальністю "СХІД БІЗНЕС ЦЕНТР",
ідентифікаційний код: 35115285,
місцезнаходження: 07400, Київська обл., м.
Бровари, вул. Красовського, буд. 16,

про стягнення заборгованості,

за участю представників сторін:

від позивача: Буденко Ю.Ф., який діє на
підставі довіреності від 11.06.2014 року за
№ 231;

від відповідача: Білаш О.Д., яка діє на
підставі довіреності від 20.05.2014 року
б/н, -

Обставини справи:

товариства з обмеженою
відповідальністю "ЮС-ЛТД" (далі за
текстом: Позивач) звернулось до
господарського суду Київської області
з позовною заявою до товариства з
обмеженою відповідальністю "СХІД
БІЗНЕС ЦЕНТР" (далі за текстом:
Відповідач) про стягнення
заборгованості за договором поставки
від 03.04.2013 року за № 62/13В у вигляді
основного боргу в сумі 17740,00 грн.
(сімнадцять тисяч сімсот сорок гривень
00 коп.), пені в сумі 592,71 грн. (п'ятсот
дев'яносто дві гривні 71 коп.),
інфляційних нарахувань в сумі 1277,78 грн.
(одна тисяча двісті сімдесят сім
гривень 78 коп.), 3-х процентів річних в
сумі 258,08 грн. (двісті п'ятдесят вісім
гривень 08 коп.).

Позовні вимоги Позивач обґрунтовує
тим, що Відповідач свої зобов'язання за
договором поставки від 03.04.2013 року за №
62/13В належним чином не виконував,
оплату за поставлений Позивачем
Відповідачу товар здійснював не в
повному обсязі, у зв'язку з чим за
Відповідачем утворилась
заборгованість, яка станом на 07.05.2014
року складається з основного боргу в
сумі 17740,00 грн. (сімнадцять тисяч сімсот
сорок гривень 00 коп.), пені в сумі 592,71
грн. (п'ятсот дев'яносто дві гривні 71
коп.), інфляційних нарахувань в сумі
1277,78 грн. (одна тисяча двісті сімдесят
сім гривень 78 коп.), 3-х процентів річних
в сумі 258,08 грн. (двісті п'ятдесят вісім
гривень 08 коп.).

Ухвалою господарського суду Київської
області від 20.05.2014 року порушено
провадження у справі № 911/1847/14, розгляд
якої призначено на 16.06.2014 року.

12.06.2014 року через відділ діловодства
господарського суду Київської області
від Відповідача за вхідним номером
11302/14 надійшов відзив на позов від 12.06.2014
року за № 280 з доданими копіями
документів, відповідно до якого
Відповідач вимоги Позивача визнав в
повному обсязі.

16.06.2014 року в судове засідання з'явився
Позивач, який вимоги ухвали суду від
20.05.2014 року виконав в повному обсязі,
надав пояснення, позов підтримав та
просив задовольнити в повному обсязі. В
судове засідання з'явився Відповідач,
який виконав повністю вимоги ухвали
суду від 20.05.2014 року, надав пояснення та
позов визнав у повному обсязі. У зв'язку
з цим після дослідження матеріалів
справи суд видалився до нарадчої
кімнати для прийняття рішення у справі,
оголошення якого призначено на 16.06.2014
року.

Згідно ч. 2 ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України,
рішення приймається господарським
судом за результатами оцінки доказів,
поданих сторонами та іншими учасниками
господарського процесу, а також
доказів, які були витребувані
господарським судом, у нарадчій
кімнаті.

Детально розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
Позивача та Відповідача, з'ясувавши
фактичні обставини, які мають значення
для розгляду справи і вирішення спору
по суті, дослідивши подані докази, суд -

Встановив:

відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського
кодексу України, господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу
України, господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу
України встановлено, що до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 Цивільного
кодексу України, правочином є дія
особи, спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Правочини можуть бути
односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу
України, зобов'язанням є
правововідношення, в якому одна
сторона (боржник) зобов'язана вчинити
на користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утримуватися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання має ґрунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості.

03.04.2013 року між товариством з обмеженою
відповідальністю "ЮС-ЛТД"
(Постачальник) та товариства з
обмеженою відповідальністю "СХІД
БІЗНЕС ЦЕНТР" (Покупець) укладено
договір поставки від 03.04.2013 року за №
62/13В (далі за текстом: Договір), згідно
п.п. 1.1., 3.1., 3.2. якого Постачальник
зобов'язується своїми силами за
власний рахунок в порядку та на умовах,
визначених даним Договором, та
відповідно до замовлень Покупця,
поставляти товар до місяця поставки у
вигляді складу Покупця за адресою:
Київська обл., м. Бровари, вул.
Красовського, 16, а Покупець
зобов'язується в порядку та на умовах,
визначених цим Договором, приймати
товар і оплачувати його вартість за
цінами, визначеними у специфікації.

Договір у п. 1.4. передбачає, що товар
вважається поставленим у разі
підписання Сторонами видаткової
накладної.

Відповідно до п. 3.3. Договору, строк
поставки зазначається Покупцем в
Замовленні та не може перевищувати 7
(семи) робочих днів з моменту отримання
Замовлення Постачальником.

Згідно п. 8.1. Договору, оплата
здійснюється у розмірі вартості товару
шляхом безготівкового переказу на
поточний рахунок Постачальника,
вказаний у реквізитах Постачальника в
цьому Договорі.

За умовами п. 8.2. Договору, Покупець
оплачує поставлений Постачальником
Товар за Договором один раз на тиждень
в розмірі реалізованого товару за
останній тиждень, але в будь-якому разі
не пізніше 31 календарного дня з моменту
отримання товару Покупцем.

Договір у п. 8.5. передбачає, що Сторони
домовились, що датою виконання
грошового зобов'язання Покупця (оплата
за поставлений товар) вважається дата
зарахування коштів на поточний рахунок
Постачальника.

Згідно із п. 12.1. Договору, Договір
набуває чинності з дати його
підписання та скріплення печатками
Сторін та діє до 31 грудня 2013 року.

Стаття 525 Цивільного кодексу України
передбачає, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим до
виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 655 Цивільного кодексу
України передбачено, що за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов`язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов`язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного
кодексу України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Судом встановлено, що Позивач на
виконання вимог п.п. 1.1., 3.1., 3.2., 3.3.
Договору, з дотриманням вимог ст.ст. 526,
629, 712 Цивільного кодексу України, у
період з травня 2013 року по жовтень 2013
року включно передав, а Відповідач
прийняв товар на загальну суму 96180,50
грн. (дев'яносто шість тисяч сто
вісімдесят гривень 50 коп.), що
підтверджено видатковими накладними
від 01.06.2013 року за № РН-0000132, від 01.06.2013
року за № РН-0000133, від 24.07.2013 року за №
РН-0000204, від 24.07.2013 року за № РН-0000205, від
10.10.2013 року за № РН-0000307, від 10.10.2013 року
за № РН-0000308, довіреностями Відповідача
від 31.05.2013 року за № 15287, від 24.07.2013 року
за № 15854, від 10.10.2013 року за № 16863 на
отримання представниками Відповідача
у Позивача товару за Договором,
товарно-транспортними накладними від
01.06.2013 року за № РН-0000132, від 01.06.2013 року
за № РН-0000133, від 24.07.2013 року за № РН-0000204,
від 24.07.2013 року за № РН-0000205, від 10.10.2013
року за № РН-0000307, від 10.10.2013 року за №
РН-0000308, які підписані Відповідачем на
виконання вимог п.п. 1.1., 1.4. Договору і
ст. 193 Господарського кодексу України
без будь-яких заперечень з приводу
зазначених у вказаних видаткових
накладних, товарно-транспортних
накладних вартості, строків, обсягу,
кількості та якості поставленого
Позивачем товару з метою засвідчення
факту прийняття Відповідачем товару в
обсязі, кількості, якості та вартості,
визначених у видаткових накладних,
товарно-транспортних накладних, копії
яких знаходяться в матеріалах справи і
достовірність яких Відповідач не
заперечує та визнає. Тобто, підписані
Відповідачем видаткові накладні,
товарно-транспортні накладні без
будь-якого зазначення Відповідачем про
незгоду із зазначеною у вказаних
накладних вартістю, строками, обсягом,
кількістю та якістю поставленого
Позивачем товару свідчать про належне
виконання Позивачем своїх зобов'язань
за Договором.

Як вказує Позивач, Відповідач належним
чином не виконав зобов'язань за п.п. 1.1.,
8.1., 8.2. Договору з повної оплати
отриманого ним товару згідно
видаткових накладних від 01.06.2013 року за
№ РН-0000132, від 01.06.2013 року за № РН-0000133,
від 24.07.2013 року за № РН-0000204, від 24.07.2013
року за № РН-0000205, від 10.10.2013 року за №
РН-0000307, від 10.10.2013 року за № РН-0000308,
товарно-транспортних накладних від
01.06.2013 року за № РН-0000132, від 01.06.2013 року
за № РН-0000133, від 24.07.2013 року за № РН-0000204,
від 24.07.2013 року за № РН-0000205, від 10.10.2013
року за № РН-0000307, від 10.10.2013 року за №
РН-0000308, у зв'язку з чим, за Відповідачем
наявна заборгованість в сумі 17740,00 грн.
(сімнадцять тисяч сімсот сорок гривень
00 коп.).

В ході розгляду справи, судом
досліджено матеріали справи з метою
перевірки обґрунтованості визначення
Позивачем суми основного боргу
Відповідача перед Позивачем у розмірі
17740,00 грн. (сімнадцять тисяч сімсот
сорок гривень 00 коп.), за наслідками
чого суд погоджується з наведеними у
позові доводами Позивача щодо підстав
виникнення та розміру вказаної суми
основного боргу Відповідача.
Перевіркою достовірності та
правильності зазначеного розрахунку
суд приходить до висновку, що останній
являється обґрунтованим та вірним і
відповідає умовам Договору. Як
свідчать матеріали справи, основна
заборгованість Відповідача перед
Позивачем за Договором складає 17740,00
грн. (сімнадцять тисяч сімсот сорок
гривень 00 коп.). Доказів повної чи
часткової оплати вказаної суми
заборгованості Відповідачем суду не
надано.

Таким чином, суд дійшов висновку про
обґрунтованість вимог Позивача про
стягнення з Відповідача суми основного
боргу за Договором у сумі 17740,00 грн.
(сімнадцять тисяч сімсот сорок гривень
00 коп.), в зв'язку з чим дана вимога
Позивача підлягає задоволенню в
повному обсязі.

Поряд з цим, Позивач просить суд
стягнути з Відповідача, за несвоєчасне
виконання грошового зобов'язання з
оплати поставленого товару, пеню,
передбачену п. 11.6. Договору, у сумі 592,71
грн. (п'ятсот дев'яносто дві гривні 71
коп.).

Договір у п. 11.6. передбачає, що за
порушення строку оплати товару
Покупець сплачує Постачальнику пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, яка діяла на той період, та яка
нараховується від суми заборгованості,
за кожен день прострочення виконання
своїх зобов'язань.

Господарський кодекс України у ст. 216
передбачає, що учасники господарських
відносин несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

У відповідності з ч. 1 ст. 218
Господарського кодексу України,
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 230
Господарського кодексу України,
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу
України, штрафні санкції за порушення
грошових зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Частиною 1 ст. 549 Цивільного кодексу
України визначено, що пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відповідно до вимог ст. 610 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу
України, у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Цивільний кодекс України у ст. 612
передбачає, що боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.
Боржник, який прострочив виконання
зобов'язання, відповідає перед
кредитором за завдані простроченням
збитки і за неможливість виконання, що
випадково настала після прострочення.
Якщо внаслідок прострочення боржника
виконання зобов'язання втратило
інтерес для кредитора, він може
відмовитися від прийняття виконання і
вимагати відшкодування збитків.
Прострочення боржника не настає, якщо
зобов'язання не може бути виконане
внаслідок прострочення кредитора.

Суд приходить до висновку, що дії
Відповідача є порушенням договірних
зобов'язань, тому Відповідач
вважається таким, що прострочив
виконання зобов'язання, внаслідок чого
є підстави для застосування
встановленої законом та Договором
відповідальності.

Закон України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань» від 10 січня 2002 року за N
2921-III у ст.ст. 1, 3 встановлює, що платники
грошових коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

На підставі ст. 611 Цивільного кодексу
України, ст.ст. 230, 231 Господарського
кодексу України, ст.ст. 1, 3 Закону
України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань» та п. 11.6. Договору,
Позивачем Відповідачу нараховано пеню
за несвоєчасне виконання грошового
зобов'язання з оплати поставленого
товару в розмірі подвійної облікової
ставки Національного банку України в
загальній сумі 592,71 грн. (п'ятсот
дев'яносто дві гривні 71 коп.).

З метою дослідження правильності
визначення Позивачем суми пені, судом
здійснено розрахунок пені за заявлені
Позивачем періоди, за результатами
якого суд погоджується з сумою,
розміром та періодом нарахування
Позивачем Відповідачу пені за
Договором в сумі 592,71 грн. (п'ятсот
дев'яносто дві гривні 71 коп.).

Доказів сплати в добровільному порядку
пені за Договором Відповідач суду не
надав та наявність заборгованості зі
сплати пені Позивачу визнав в повному
обсязі.

За таких обставин, позовні вимоги щодо
стягнення з Відповідача пені за
несвоєчасне виконання грошового
зобов'язання з оплати поставленого
товару за Договором у сумі 592,71 грн.
(п'ятсот дев'яносто дві гривні 71 коп.)
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Поряд з цим, Позивач, за прострочення
виконання Відповідачем грошового
зобов'язання за Договором, просить суд
стягнути з Відповідача три проценти
річних у сумі 258,08 грн. (двісті п'ятдесят
вісім гривень 08 коп.) та інфляційні
втрати в сумі 1277,78 грн. (одна тисяча
двісті сімдесят сім гривень 78 коп.).
Розрахунок суми трьох процентів річних
та інфляційних втрат знаходиться в
матеріалах справи.

У відповідності із ст. 625 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

При дослідженні розрахунків 3-х
процентів річних та інфляційних втрат,
здійснених Позивачем, судом
встановлено, що Позивачем здійснено
розрахунок 3-х процентів річнихта
інфляційних втрат об'єктивно та вірно.

Станом на момент розгляду справи,
Відповідачем не надано суду доказів
сплати Позивачу заборгованості у
вигляді трьох процентів річних у сумі
258,08 грн. (двісті п'ятдесят вісім гривень
08 коп.) та інфляційних втрат у сумі 1277,78
грн. (одна тисяча двісті сімдесят сім
гривень 78 коп.), та наявність останньої
у Відповідача перед Позивачем визнана
в повному обсязі, внаслідок чого вимоги
Позивача про стягнення 3-х процентів
річних та інфляційних втрат підлягаю
задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 32
Господарського процесуального кодексу
України, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Господарський процесуальний кодекс
України у ст. 36 встановлює, що
письмовими доказами є документи і
матеріали, які містять дані про
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку про те, що копії документів,
які знаходяться в матеріалах справи та
надавались суду Позивачем та
Відповідачем в якості доказів, є
належними та допустимими письмовими
доказами, які стосуються предмету
спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог і заперечень.

Поряд з цим, Позивач у позовній заяві
просить суд покласти на Відповідача
судовий збір у сумі 1827,00 грн. (одна
тисяча вісімсот двадцять сім гривень 00
коп.).

Абзацом 3 ч. 1 ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що судовий збір
покладається у спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших підстав,
- на сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, у зв'язку із
задоволенням позовних вимог, суд, на
підставі ч. 1 ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
покладає на Відповідача судові витрати
у вигляді судового збору в сумі 1827,00
грн. (одна тисяча вісімсот двадцять сім
гривень 00 коп.).

Керуючись ст. 124 Конституції України,
ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов товариства з обмеженою
відповідальністю "ЮС-ЛТД" до товариства
з обмеженою відповідальністю "СХІД
БІЗНЕС ЦЕНТР" про стягнення
заборгованості, - задовольнити
повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "СХІД БІЗНЕС ЦЕНТР",
ідентифікаційний код: 35115285,
місцезнаходження: 07400, Київська обл., м.
Бровари, вул. Красовського, буд. 16, на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю "ЮС-ЛТД",
ідентифікаційний код: 33183468,
місцезнаходження: 49017, м.
Дніпропетровськ, вул. Коксова, буд. 12,
заборгованість за договором поставки
від 03.04.2013 року за № 62/13В у вигляді
основного боргу в сумі 17740,00 грн.
(сімнадцять тисяч сімсот сорок гривень
00 коп.), пені в сумі 592,71 грн. (п'ятсот
дев'яносто дві гривні 71 коп.),
інфляційних нарахувань в сумі 1277,78 грн.
(одна тисяча двісті сімдесят сім
гривень 78 коп.), 3-х процентів річних в
сумі 258,08 грн. (двісті п'ятдесят вісім
гривень 08 коп.) та судовий збір у сумі
1827,00 грн. (одна тисяча вісімсот двадцять
сім гривень 00 коп.).

3. Видати наказ після набрання судовим
рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його
належного оформлення та підписання і
може бути оскаржено в апеляційному
порядку.

Суддя
Скутельник П.Ф.

Рішення підписано 16 червня 2014 року