КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" червня 2014 р.
Справа№ 910/2343/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Авдеєва П.В.

суддів: Куксова В.В.

Яковлєва М.Л.

Представники сторін не з'явилися.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «МЕТРО КЕШ ЕНД КЕРІ
УКРАЇНА»

на рішення Господарського суду міста
Києва від 28.04.2014р.

у справі №910/2343/14 (суддя Спичак О.М.)

за позовом Приватного акціонерного
товариства «КОРОВАЙ»

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «МЕТРО КЕШ ЕНД КЕРІ
УКРАЇНА»

про стягнення 24 777,18 грн.

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2014 року Приватне акціонерне
товариство «КОРОВАЙ» (далі-позивач)
звернулося до Господарського суду
міста Києва з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю «МЕТРО КЕШ
ЕНД КЕРІ УКРАЇНА» (далі-відповідач) про
стягнення 24 777,18 грн. - боргу.

28.04.2014р. представником позивача в
порядку ст.22 ГПК України було подано до
суду першої інстанції заяву про
зменшення розміру позовних вимог, в
якій позивач просив суд стягнути з
відповідача 24 686,73 грн. основного боргу,
посилаючись на те, що позивачем було
поставлено відповідачу товар на
вказану суму внаслідок досягнення між
сторонами домовленості про поставку
товару у спрощений спосіб, проте,
відповідачем не було здійснено оплату
отриманого товару в сумі 24 686,73 грн.

Рішенням Господарського суду м.Києва
від 28.04.2014р. у справі №910/2343/14 позов
задоволено. Присуджено до стягнення з
Товариства з обмеженою
відповідальністю «МЕТРО КЕШ ЕНД КЕРІ
УКРАЇНА» на
користь Приватного акціонерного
товариства «КОРОВАЙ» 24 686,73 грн. -
основного боргу та 1 827,00 грн. - судового
збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції від 28.04.2014р., відповідач
звернувся з апеляційною скаргою, в якій
просить зазначене рішення суду
скасувати та прийняти нове, яким
відмовити в задоволенні позовних
вимог, посилаючись на неповне
з'ясування обставин господарським
судом, що мають значення для вирішення
справи, та на порушення останнім норм
процесуального права.

Позивач не скористався своїм правом
згідно ч. 1 ст. 96 ГПК України та не надав
суду відзиву на апеляційну скаргу, що
згідно ч. 2 ст. 96 ГПК не перешкоджає
перегляду рішення суду першої
інстанції.

Учасники процесу були належним чином
повідомлені про час та місце судового
засідання (про що свідчать наявні в
матеріалах справи поштові
повідомлення про вручення ухвали суду).
Однак, позивач та відповідач наданим їм
процесуальним правом не скористалися
та в судове засідання не з'явилися,
своїх повноважних представників не
направили, про причини своєї неявки суд
не повідомили.

Враховуючи те, що матеріали справи
містять докази повідомлення учасників
судового процесу про дату, час та місце
судового засідання з розгляду
апеляційної скарги, судова колегія
вважає за можливе розглянути подану
апеляційну скаргу за відсутності
представника позивача та відповідача.

Судова колегія, беручи до уваги межі
перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи та проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм процесуального права при
прийнятті оскаржуваного рішення суду,
дійшла до висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а оскаржуване рішення
суду першої інстанції не підлягає
скасуванню з наступних підстав.

У відповідності до товарних накладних,
а саме: № 885 від 01.12.2012 на суму 1 046, 77 грн.;
№ 886 від 02.12.2012 на суму 1 224, 98 грн.; № 887
від 03.12.2012 на суму 588,00 грн.; №888 від 04.12.2012
на суму 677,02 грн.; №889 від 05.12.2012 на суму 1
221, 40 грн.; №890 від 06.12.2012 на суму 1 163,83
грн.; №891 від 07.12.2012 на суму 687, 37 грн.; №892
від 08.12.2012 на суму 1 259, 88 грн.; №893 від
09.12.2012 на суму 1 270, 22 грн.; №894 від 10.12.2012
на суму 1 031,17 грн.; №895 від 11.12.2012 на суму
688,48 грн.; №896 від 12.12.2012 на суму 1 452,16 грн.;
№897 від 13.12.2012 на суму 1 145, 88 грн.; №898 від
14.12.2012 на суму 1 012, 95 грн.; №899 від 15.12.2012
на суму 937,01 грн.; №900 від 16.12.2012 на суму
989,65 грн.; № 901 від 17.12.2012 на суму 1 298,62
грн.; №903 від 18.12.2012 на суму 1 233,54 грн.; №904
від 20.12.2012 на суму 1 672, 89 грн.; №907 від
22.12.2012 на суму 809,53 грн.; №911 від 26.12.2012 на
суму 1 544,45 грн.; №916 від 31.12.2012 на суму 1
821,38 грн., позивачем - ПАТ "КОРОВАЙ" в
особі філії "Луганський хлібокомбінат",
було поставлено, а відповідачем - ТОВ
"МЕТРО КЕШ ЕНД КЕРІ УКРАЇНА" прийнято
без будь-яких зауважень та заперечень
товар на загальну суму 24 777,18 грн., що
підтверджується відтисками печатки на
зазначених накладних юридичної особи
відповідача.

Крім того, в матеріалах справи
знаходиться акт про розбіжності №19/141990
від 15.12.2012 до транспортної накладної
№899 від 15.12.2012, згідно якого, позивачем
відповідно до транспортної накладної
№899 від 15.12.2012 було недопоставлено
товар, батон здобний "Хвиля", в
кількості 10 шт., про що відповідачем
було зроблено відповідну відмітку в
транспортній накладній №899 від 15.12.2012.

Вищенаведені товарні накладні і
транспортні накладні не містять
посилань на те, на підставі якого
договору здійснюється відповідна
поставка.

В свою чергу, відповідачем до
матеріалів справи надано належним
чином засвідчені копії наступних
документів:

- договір поставки № 21787 від 15.05.2006,
укладений між філією ВАТ "Коровай"
"Луганський хлібокомбінат", як
постачальником, та ТОВ "МЕТРО КЕШ ЕНД
КЕРІ УКРАЇНА", як покупцем, відповідно
до умов якого постачальник постачає та
передає у власність відповідача, а
останній приймає та оплачує товари
згідно із замовленнями відповідача та
товаросупровідною документацією;
відповідач надає постачальнику
рекламні, інформаційні та маркетингові
послуги у порядку та згідно з
додатковими угодами до договору.

Також, у пункті 3.3 договору сторони
передбачили, що ціна товару міститься у
товарних накладних, оплата
здійснюється протягом 10 днів з дня
отримання товарів у магазині
відповідача, за умови , що постачальник
надасть належним чином оформлені
податкові та товарні накладні (п. 1.1
додатку № 1 до договору), а у п. 3.5
договору сторони передбачили, що має
право зменшити оплату, що належить
постачальникові за товари на суму
штрафів, вартість товарів повернених
постачальникові, наданих йому послуг а
також на інші суми, що мають бути
сплачені постачальником згідно з
договором та додатками, які складають
невід'ємну частину договору шляхом
проведення заліку зустрічних вимог за
винятком випадків, коли це заборонено
українським законодавством. По
результатах кожного місяця відповідач
буде готувати акти звірки
взаєморозрахунків та направляти ї
постачальнику, який повинен протягом 1
тижня з моменту отримання акту звірки
підписати його та надіслати
відповідачу чи заявити письмові
мотивовані зауваження; також, пункт 8.1
договору містить умови, що договір
укладено строком до 31.12.2006; строк дії
договору автоматично продовжується у
випадку, якщо не менше ніж за 30 днів до
закінчення його строку дії будь-яка
сторона не повідомить іншу сторону у
письмовій формі про свій намір змінити
його чи припинити його дію;

- додаток №7 до договору поставки № 21787
від 15.05.2006, згідно якого покупець
одержує від постачальника оплату за
послуги по організації збуту товару
постачальника через кожний ТЦ, до якого
поставляється товар постачальником, у
відповідності до таблиці, яку вказано у
Додатку №7

- акт перевірки розрахунків між ТОВ
"МЕТРО КЕШ ЕНД КЕРІ УКРАЇНА" та ПАТ
"Коровай" (філією) згідно контрактом
поставки № 21787 від 15.05.2006 за період з
01.01.2012 по 18.03.2014, згідно якого сальдо на
користь відповідача складає 1 302,41 грн.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з акту перевірки
розрахунків між ТОВ "МЕТРО КЕШ ЕНД КЕРІ
УКРАЇНА" та ПАТ "Коровай" (філією) згідно
контрактом поставки № 21787 від 15.05.2006 за
період з 01.01.2012 по 18.03.2014, останній
підписано представником відповідача і
посвідчено печаткою відповідача, проте
позивачем вказаний акт не підписано і
печаткою не посвідчено.

Також, як встановлено судом першої
інстанції, позивачем для долучення до
матеріалів справи надано акт звірки з
01.02.2013 по 28.02.2013, складений його філією
"Луганський хлібокомбінат", згідно
якого в графі "Покупець" міститься
назва - ТОВ "МЕТРО КЕШ ЕНД КЕРІ УКРАЇНА"
та номер договору № 21787, за яким сальдо
на користь позивача визначено в сумі 24
686,73 грн., про що наголошував і
представник позивача в судовому
засіданні.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія погоджується з висновком суду
першої інстанції, що поставка
позивачем відповідачу товару згідно
товарних накладних відбувалась в межах
договору поставки № 21787 від 15.05.2006,
оскільки станом на момент вирішення
спору не надано належних і допустимих
доказів припинення між сторонами
правовідносин за ним в порядку,
визначеному наведеним договором, або в
порядку, передбаченим чинним
законодавством. До того ж, наданий
позивачем акт звірки з 01.02.2013 по 28.02.2013,
складений його філією "Луганський
хлібокомбінат" на суму 24 686,73 грн.,
містить посилання саме на укладений
між сторонами договір поставки № 21787
від 15.05.2006 як на підставу визначення
заявленої до стягнення суми в розмірі 24
686,73 грн.

Згідно із ч.1 ст.175 Господарського
кодексу України майнові зобов'язання,
які виникають між учасниками
господарських відносин, регулюються
Цивільним кодексом України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

У відповідності до ст.193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору.

Частиною 1 та 6 ст. 265 Господарського
кодексу України передбачено, що за
договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні -покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.
До відносин поставки, не врегульованих
цим Кодексом, застосовуються
відповідні положення Цивільного
кодексу України про договір
купівлі-продажу.

Частиною 2 ст. 712 Цивільного кодексу
України також передбачено, що до
договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно із п.1 ст.692 Цивільного кодексу
України покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Відповідно до інформаційного листа №
01-06/928/2012 від 17.07.2012 "Про практику
застосування Вищим господарським
судом України у розгляді справ окремих
норм матеріального права" при
підписанні покупцем видаткової
накладної, яка є первинним обліковим
документом у розумінні Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" і яка відповідає
вимогам, зокрема, статті 9 названого
Закону і Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку та фіксує факт
здійснення господарської операції і
встановлення договірних відносин, є
підставою виникнення обов'язку щодо
здійснення розрахунків за отриманий
товар. Строк виконання відповідного
грошового зобов'язання визначається за
правилами, встановленими частиною
першою статті 692 Цивільного кодексу
України.

За змістом статті 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Дана норма кореспондується зі ч.1 ст.193
Господарського кодексу України.

У відповідності до ст.610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (п.1 ст. 612 Цивільного
кодексу України).

Згідно із ст.611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Частиною 1 статті 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" встановлено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

У відповідності до ч.2 ст.9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: - назву
документа (форми); - дату і місце
складання; - назву підприємства, від
імені якого складено документ; - зміст
та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
- посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; - особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Враховуючи вищевстановлене та приписи
вказаних правових норм, судова колегія
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що позивачем було
поставлено на користь відповідача
товар на загальну суму 24 777,18 грн., що
підтверджується двосторонньо
узгодженими сторонами товарними
накладними. Проте, відповідач, як
покупець, свій обов'язок щодо оплати
отриманого товару - не виконав, оплату
отриманого товару не здійснив.

Посилання відповідача як на підставу
відмови у позові на те, що за
розрахунками відповідача, у нього
відсутній борг перед позивачем в
заявленій до стягнення сумі, оскільки
відповідачем надано позивачу
маркетингові та інформаційні послуги,
вартість яких зарахована відповідачем
в якості оплати за зустрічною вимогою
позивача про оплату товару, що
передбачено, зокрема, п. 3.5 договору
поставки № 21787 від 15.05.2006, судовою
колегією відхиляється як безпідставне
та необґрунтоване, оскільки
відповідачем в доведення вказаного
твердження не подано суду належних та
допустимих доказів надання вказаних
послуг саме на суму зарахування, як не
доведено і факту їх надання шляхом
складання між сторонами актів
приймання наданих послуг на відповідну
узгоджену сторонами суму послуг та їх
обсягу, що, зокрема, передбачено п. 2.3.1
додатку № 1 до договору поставки № 21787
від 15.05.2006.

Також, не може бути прийнятий судовою
колегією в якості доказу надання
відповідачем позивачу маркетингових
та інформаційних послуг і наданий
відповідачем до матеріалів справи акт
перевірки розрахунків між ТОВ "МЕТРО
КЕШ ЕНД КЕРІ УКРАЇНА" та ПАТ "Коровай"
(філією) згідно контрактом поставки №
21787 від 15.05.2006 за період з 01.01.2012 по 18.03.2014,
відповідно до якого сальдо на користь
відповідача складає 1 302,41 грн., оскільки
вказаний акт складений представниками
відповідача в односторонньому порядку,
представниками позивача вказаний акт
не підписано і позивачем не посвідчено,
доказів його надсилання відповідачем
на адрес позивача також не надано. До
того ж, вказаний акт не є первинним
бухгалтерським документом, який
підтверджує здійснення між сторонами
спору господарських операцій, зокрема,
як з поставки товару, так і зарахування
зустрічних вимог з оплати наданих
послуг, а отже не приймається судовою
колегією саме як доказ відсутності у
відповідача обовґязку по оплаті
отриманого від позивача товару.

З огляду на викладене, судова колегія
дійшла до висновку, що відповідач
заявлених позивачем до нього вимог не
спростував, доказів належного
виконання ним зобов'язань щодо оплати
отриманого товару - не надав.

Щодо посилань відповідача в
апеляційній скарзі на те, що позивачем
пропущений строк позовної давності,
судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ч.3 ст.267 Цивільного
кодексу України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

Законом не встановлено вимог щодо
форми заяви сторони про сплив позовної
давності. Відтак її може бути викладено
у відзиві на позов або у вигляді
окремого клопотання, письмового чи
усного. В останньому випадку воно
обов'язково має бути зазначене в
протоколі судового засідання (пункт 6
частини другої статті 81-1 ГПК;
господарський суд може також
запропонувати відповідачеві викласти
таку заяву в письмовій формі та
долучити її до матеріалів справи (п.2.1
постанови Пленум Вищого
господарського суду України, від 29.05.2013,
№ 10 "Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів").

Апелянт стверджує, що ним в суді першої
інстанції було заявлено усне
клопотання про застосування строку
позовної давності.

Однак, в матеріалах справи відсутні
будь-які заяви про сплив строку
позовної давності. Також, в протоколах
судових засіданнях не зазначено, що
відповідачем заявлялося про
застосування строку позовної давності.

Крім того, як свідчать матеріали справи
відповідач не скористався свої правом
подати в передбачені строки до суду
першої інстанції письмові зауваження з
приводу допущених у протоколах
неправильностей або неповноти
протоколу.

З огляду на викладене, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції не мав
підстав для застосування строку
позовної заяви.

У суді апеляційної інстанції заявити
про сплив позовної давності може
сторона у спорі, яка доведе
неможливість подання відповідної
заяви в суді першої інстанції, зокрема
у разі, якщо відповідну сторону не було
належним чином повідомлено про час і
місце розгляду справи місцевим
господарським судом (п.2.1 постанови
Пленум Вищого господарського суду
України, від 29.05.2013, № 10 "Про деякі
питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів").

Однак, в апеляційній скарзі відсутні
будь-які посилання на неможливість
подання до суду першої інстанції заяви
про застосування строку позовної
давності. Крім того, судова колегія
звертає увагу, що представник
відповідача приймав участь в усіх
судових засіданнях, про що свідчать
протоколи судового засідання.

Згідно з положеннями ст.43 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Згідно із ч. 2 ст. 34 ГПК України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Доводи, наведені відповідачем в
апеляційній скарзі, судовою колегією
до уваги не приймаються з огляду на те,
що вони є необґрунтованими та такими,
що спростовуються матеріалами справи.

Виходячи з наведеного, судова колегія
вважає, що рішення суду першої
інстанції, яким задоволено позовні
вимоги, відповідає чинному
законодавству та матеріалам справи.
Судова колегія не вбачає підстав для
задоволення апеляційної скарги та
скасування чи зміни оскаржуваного
рішення.

Судові витрати на підставі ст.49 ГПК
України покладаються на апелянта.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 49, 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України,
Київський апеляційний господарський
суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «МЕТРО КЕШ
ЕНД КЕРІ УКРАЇНА» на рішення
Господарського суду міста Києва від
28.04.2014р. у справі №910/2343/14 залишити без
задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста
Києва від 28.04.2014 року у справі №910/2343/14
залишити без змін.

3.Матеріали справи №910/2343/14 повернути до
Господарського суду міста Києва.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку.

Дата підписання повного тексту
постанови 23.06.2014р.

Головуючий суддя
П.В. Авдеєв

Судді
В.В. Куксов

М.Л. Яковлєв