ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2014 р.
Справа № 917/1687/13

за позовом Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації "Лубнигаз" (вул. Л.Толстого,
буд. 87, м. Лубни, Полтавська область, 37500)

до Публічного акціонерного товариства
"Велика Круча" (с. Велика Круча,
Пирятинський район, Полтавська
область, 37052)

про стягнення 44975,60 грн.

Суддя Безрук Т. М.

Представники:

від позивача: Різник В.А., дов. від
28.05.2014р.

Лук"янова Ю.В., дов. від
14.02.2014р.

від відповідача: Близнюк І.Ф., дов. №1
від 15.01.2014р.

Розглядається позовна заява про
стягнення 34689,44 грн., у тому числі 32365,11
грн. заборгованості за природний газ,
поставлений згідно договору на
постачання природного газу за
регульованим тарифом № 2-ПК-П від
03.01.2012р., 1936,94 грн. - пені, 387,39 грн. - 3%
річних (в редакції збільшених позовних
вимог за заявою вхід № 15130 від 20.14.2013р.);
(т.1а.с.81-85).

Під час первісного розгляду справи
рішенням господарського суду
Полтавської області від 28.10.2013р. позов
було задоволено повністю. За
постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 29.01.2014 р.
рішення було залишено без змін.
Постановою Вищого господарського суду
України від 31.03.2014р. скасовано рішення
господарського суду Полтавської
області від 28.10.2013р. та постанову
Харківського апеляційного
господарського суду від 29.01.2014 р. у
справі № 917/1687/13, а справу № 917/1687/13
направлено на новий розгляд (т.1 а.с.105-109,
155-159, 177-180).

До початку нового розгляду справи по
суті позивач в порядку ст. 22 ГПК України
надав заяву про збільшення позовних
вимог та прохає стягнути з відповідача
44975,60 грн., у тому числі 38943,71 грн. -
основного боргу, 2379,42 грн. - пені, 2715,05
грн. - інфляційних, 919,42 грн. - 3 % річних (т.
2, а.с.4-5).

Ухвалою від 29.05.2014р. прийняв заяву про
збільшення позовних вимог (т.2 а.с.54-55).
Подальший розгляд справи проводиться в
межах збільшених позовних вимог.

Відповідач у відзиві та додаткових
поясненнях проти позову заперечує,
посилаючись на те, що ним сплачувались
обсяги поставленого газу, визначені за
показниками лічильника, але позивачем
в актах приймання-передачі газу
зазначені і обсяги
виробничо-технологічних втрат газу,
оплата яких умовами Договору не
передбачена (т.1 а.с.49-50, 96-97; т.2 а.с.74).

В судовому засіданні 17.06.2014р. судом
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення згідно ст. 85 ГПК
України.

Розглянувши матеріали справи, суд
встановив:

Між Публічним акціонерним товариством
по газопостачанню та газифікації
"Лубнигаз" (далі - позивач) та Публічним
акціонерним товариством "Велика Круча"
(далі - відповідач) був укладений
Договір № 2-ПК-П від 03.01.2012 року на
постачання природного газу за
регульованим тарифом (надалі - Договір);
(т.1 а.с.14-15).

Відповідно до п. 1.1. даного Договору
позивач як постачальник постачає
природний газ відповідачу (споживачу) в
обсягах і в порядку, передбачених
Договором для забезпечення потреб
споживача, а споживач оплачує
постачальнику вартість послуг з
постачання газу (вартість газу і
наданих послуг) у розмірах, строках,
порядку та на умовах, передбачених
Договором.

Згідно п.10.1 Договору термін його дії у
частині поставки газу встановлено до
31.12.2012 року, а в частині розрахунків за
надані постачальником послуги з
постачання газу - до повного виконання
споживачем своїх зобов'язань за
Договором. Договір вважається
продовженим на аналогічний період,
якщо за місяць до закінчення терміну
дії цього Договору жодною із сторін не
було заявлено про припинення його дії
або перегляд його умов.

Згідно з п. п. 4.1., 4.2 Договору розрахунки
за реалізований Споживачем газ
здійснюються за цінами (граничним
рівнем цін), що встановлюються
національною комісією, яка здійснює
державне регулювання у сфері
енергетики. У випадках передбачених
законодавством, до ціни на природний
газ додаються: збір у вигляді цільової
надбавки до діючого тарифу на
природний газ; тариф транспортування
газу магістральними трубопроводами;
тариф на транспортування газу
розподільними трубопроводами; тариф на
постачання газу за регульованим
тарифом; податок на додану вартість.

В пункті 4.4 Договору встановлено, що
ціна газу, розрахована відповідно до
пунктів 4.1.та 4.2 Договору є обов'язковою
для сторін з дати набрання нею
чинності. Визначена на її основі
вартість газу буде застосовуватися
сторонами при складанні актів
приймання-передачі газу та
розрахунками за газ згідно з умовами
Договору.

За п. 3.5 Договору на підставі
результатів вимірювання обсягу газу
вузлами обліку складаються щомісячно
акти приймання-передачі газу.

Відповідно до п. п. 4.6.Договору оплата
послуг з використання газу
здійснюється Споживачем авансовими
платежами, шляхом 100% попередньої
оплати їх вартості із розрахунку
договірного планового обсягу
місячного постачання газу, не пізніше
ніж за 10 календарних днів до місяця
поставки.

Споживач самостійно розраховує суму
платежу, виходячи з ціни на газ на
наступний розрахунковий період та
відповідної величини договірного
обсягу газу, заявленого на наступний
розрахунковий період. У випадку
недоплати вартості послуг з постачання
газу за розрахунковий період Споживач
проводить остаточний розрахунок не
пізніше 10 числа, наступного за
розрахунковим.

Як зазначає позивач на виконання умов
Договору на протязі березня 2013р. -
грудня 2013р. позивач поставив, а
відповідач прийняв природний газ на
загальну суму 97520,33 грн.

Факт виконання позивачем договірних
зобов'язань з поставки природного газу
споживачу та факт його отримання
останнім на протязі березня 2013р. -
вересня 2013р. підтверджується актами
приймання - передачі природного газу №
280 від 31.03.2013р. на суму 22109,95 грн., № 403 від
30.04.2013р. на суму 12319,42 грн., № 430 від
31.05.2013р. на суму 4996,52 грн., № 467 від
31.07.2013р. на суму 8692,61 грн., № 496 від
31.08.2013р. на суму 4923,49 грн., № 530 від
30.09.2013р. на суму 6101,05 грн. Вказані акти
підписані обома сторонами та скріплені
їхніми печатками (т.1 а.с.19-22, 91, 92).

В підтвердження поставки природного
газу споживачу та його отримання
останнім на протязі жовтня 2013р. - грудня
2013р. надано акти приймання - передачі
природного газу № 568 від 31.10.2013р. на суму
9856,26 грн., № 654 від 30.11.2013р. на суму 12433,91
грн., № 713 від 31.12.2013р. на суму 16087,12 грн.
Дані акти підписані відповідачем з
приміткою «з актом не згодні, фактично
прийнято по лічильнику 1648 м2, 2219 м2 , 2292
м2»(відповідно); (т.2 а.с.15-17).

Відповідач частково розрахувався за
отриманий природний газ, сплативши
всього 58576,62 грн. Зазначене
підтверджується виписками з
банківського рахунку від 30.04.2013р., від
04.06.2013р., від 05.07.2013р., від 31.07.2013р.,
платіжними дорученнями № 313 від
02.09.2013р., № 359 від 01.10.2013р., № 406 від
31.10.2013р., № 449 від 02.12.2013р., № 487 від
30.12.2013р. (т.1 а.с.23-26, 99, 101; т.2 а.с.75-77).

Надане відповідачем платіжне
доручення від 01.04.2013р. № 105 на суму 19816,54
грн. не може бути прийнято в оплату
спірного боргу, оскільки вказані в
ньому кошти зараховані позивачем на
погашення боргів попереднього періоду
червня 2012р. - лютого 2013р. за спірним
Договором (т.1 а.с.57).

Відповідно до п. 4.8. Договору у разі
виникнення у споживача заборгованості
з оплати вартості послуг з постачання
газу Сторони за взаємною згодою та у
порядку, передбаченому законодавством,
укладають графік погашення
заборгованості, який оформлюється
додатком до Договору.

У разі відсутності графіка погашення
заборгованості Постачальник має право
грошові кошти, отримані від Споживача
за газ в поточному розрахунковому
періоді, зарахувати в рахунок
погашення існуючої заборгованості
споживача відповідно до черговості її
виникнення.

Факт існування вказаної
заборгованості та зарахування на її
погашення вказаних коштів
підтверджується актом звірки за період
з 01.06.2012 по 03.04.2013р., рішенням
господарського суду Полтавської
області від 28.05.2013р. у справі № 917/645/13.
Зазначене також підтверджується
поясненнями позивача від 22.10.2013р. (т.1
а.с.76-77, 78-79, 83).

Доказів в спростування викладеного
відповідач суду не надав.

Заперечуючи існування боргу у
вказаному розмірі, відповідач
посилається на те, що ним сплачувались
обсяги газу, визначені за показами
лічильника, тоді як позивачем в актах
приймання-передачі газу зазначені і
обсяги ВТВ - виробничо-технологічних
втрат газу, які відповідач не
оплачував.

Скасовуючи рішення судів у даній
справі Вищий господарський суд України
в постанові від 31.03.2014р. надав вказівки
щодо необхідності дослідження питання
щодо відповідності умов укладеного між
сторонами договору умовам Типового
договору щодо конкретного визначення
обсягу природного газу, спожитого
відповідачем з урахуванням положень п.
3.3 Типового договору і, в залежності від
встановленого, перевірити визначення
витрат і втрат газу відповідно до
Методик визначення питомих
виробничо-технологічних втрат (витрат)
природного газу під час його
транспортування газорозподільними
мережами.

На виконання вказівок Вищого
господарського суду України судом
встановлено також наступне.

Як свідчать надані докази, протягом
спірного періоду між сторонами були
підписані акти прийому-передачі
природного газу та його
транспортування, в яких визначено
кількість газу за показами лічильника
та кількість виробничо-технологічних
втрат газу (т.2 а.с.23-31). Загальний обсяг
вказаного газу було включено до актів
на оплату природного газу.

Так, в акті від 31.03.2013р. визначено
загальний обсяг відпущеного
природного газу в кількості 4,695 куб.м (у
тому числі 4,217 м3 за лічильником та 0,478 м3
ВТВ),

в акті від 30.04.2013р. загальний обсяг - 2,616
куб.м (у тому числі 2,153 м3 за лічильником
та 0,463 м3 ВТВ),

в акті від 31.05.2013р. загальний обсяг - 1,061
куб.м (у тому числі 0,598 м3 за лічильником
та 0,463 м3 ВТВ),

в акті від 31.07.2013р. загальний обсяг - 1,875
куб.м (у тому числі 0,949 м3 за лічильником
та 0,463 м3 ВТВ за червень і 0,463 м3 ВТВ за
липень),

в акті від 31.08.2013р. загальний обсяг - 1,062
куб.м (у тому числі 0,599 м3 за лічильником
та 0,463 м3 ВТВ),

в акті від 30.09.2013р. загальний обсяг - 1,316
куб.м (у тому числі 0,853 м3 за лічильником
та 0,463 м3 ВТВ),

в акті від 31.10.2013р. загальний обсяг - 2.126
куб.м (у тому числі 1,648 м3 за лічильником
та 0,478 м3 ВТВ),

в акті від 30.11.2013р. загальний обсяг - 2,682
куб.м (у тому числі 2,219 м3 за лічильником
та 0,463 м3 ВТВ),

в акті від 31.12.2013р. загальний обсяг - 3,470
куб.м (у тому числі 2,992 м3 за лічильником
та 0,478 м3 ВТВ); (т.2 а.с.23-31).

Виробничо-технологічні втрати газу - це
газ, що витрачається під час
транспортування газу
газорозподільними та внутрішньо
будинковими мережами (розділ 1 Методики
визначення питомих
виробничо-технологічних втрат
природного газу під час його
транспортування газорозподільними
мережами, затвердженої наказом
Міністерства палива та енергетики
України від 30.05.2003 N 264).

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 12 Закону
України "Про засади функціонування
ринку природного газу" постачання
природного газу здійснюється
відповідно до договору, за яким
постачальник зобов'язується поставити
споживачеві природний газ, якісні
характеристики якого визначено
стандартами, в обсязі та порядку,
передбачених договором, а споживач
зобов'язується сплачувати вартість
прийнятого природного газу в розмірі,
строки та порядку, передбачених
договором. Обов'язкові умови договору
між гарантованим постачальником та
споживачем природного газу за
регульованим тарифом встановлюються в
типовому договорі про постачання
природного газу.

З приписів наведеної норми вбачається,
що умови укладеного між
постачальником та споживачем договору
на постачання природного газу повинен
відповідати умовам типового договору.

Типовий договір на постачання
природного газу за регульованим
тарифом затверджений постановою НКРЕ
від 22.09.2011р. №1580.

Відповідно до пункту 3.3 Типового
договору кількість реалізованого газу
Споживачу визначається на межі
балансової належності об'єктів
Споживача за допомогою вузлів обліку,
визначених у додатку 1 до Договору.

У разі розташування вузлів обліку до
межі балансової належності об'єктів
Споживача витрати і втрати газу, які
виникають від місця встановлення
комерційного вузла обліку до точки
балансового розмежування,
віднімаються від загального обсягу
протранспортованого газу, визначеного
за допомогою вузлів обліку.

У разі розташування вузлів обліку за
межею балансової належності об'єктів
Споживача витрати і втрати газу, які
виникають від точки балансового
розмежування до місця встановлення
комерційного вузла обліку, додаються
до загального обсягу
протранспортованого газу, визначеного
за допомогою вузлів обліку.

Витрати і втрати газу розраховуються
відповідно до Методики визначення
питомих виробничо-технологічних втрат
природного газу під час його
транспортування газорозподільними
мережами, затвердженої наказом
Міністерства палива та енергетики
України від 30.05.2003 N 264, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 09.07.2003 за N
570/7891, та Методики визначення питомих
виробничо-технологічних витрат
природного газу під час його
транспортування газорозподільними
мережами, затвердженої наказом
Міністерства палива та енергетики
України від 30.05.2003 N 264, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 09.07.2003 за N
571/7892, та оформлюються окремим додатком
до Договору.

Пунктом 3.3 Договору № 2-ПК-П від 03.01.2012
року визначено, що кількість
реалізованого газу Споживачу
визначається на межі балансової
належності об'єктів Споживача за
допомогою вузлів обліку, визначених у
додатку 1 до Договору.

У разі розташування вузлів обліку до
межі балансової належності об'єктів
Споживача витрати і втрати газу, які
виникають від місця встановлення
комерційного вузла обліку до точки
балансового розмежування,
віднімаються від загального обсягу
протранспортованого газу, визначеного
за допомогою вузлів обліку.

У разі розташування вузлів обліку за
межею балансової належності об'єктів
Споживача витрати і втрати газу, які
виникають від точки балансового
розмежування до місця встановлення
комерційного вузла обліку, додаються
до загального обсягу
протранспортованого газу, визначеного
за допомогою вузлів обліку.

Витрати і втрати газу розраховуються
відповідно до Методики визначення
питомих виробничо-технологічних втрат
природного газу під час його
транспортування газорозподільними
мережами, затвердженої наказом
Міністерства палива та енергетики
України від 30.05.2003 N 264, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 09.07.2003 за N
570/7891, та Методики визначення питомих
виробничо-технологічних витрат
природного газу під час його
транспортування газорозподільними
мережами, затвердженої наказом
Міністерства палива та енергетики
України від 30.05.2003 N 264, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 09.07.2003 за N
571/7892, та оформлюються окремим додатком
до Договору.

Отже, судом встановлено, що умови
укладеного між сторонами Договору №
2-ПК-П від 03.01.2012 року відповідають
Типовому договору на постачання
природного газу за регульованим
тарифом, затвердженого постановою НКРЕ
від 22.09.2011р. № 1580.

В п. 3.2 Договору встановлено, що облік
обсягів газу, що постачається на умовах
Договору, здійснюється згідно з
Правилами обліку природного газу під
час його транспортування
газорозподільними мережами,
постачання та споживання,
затвердженого наказом Міністерства
палива та енергетики України від
27.12.2005р. № 618, зареєстрованими в
Міністерстві юстиції України 26.01.2006р.
за № 67/11941 (далі - Правила).

Зазначені Правила були затверджені на
виконання Указу Президента України від
14.04.2000 N 598 "Про Міністерство палива та
енергетики України" та постанови
Кабінету Міністрів України від 21.08.2001 N
1089 "Про Концепцію створення єдиної
системи обліку природного газу" та
регламентують взаємовідносини між
суб'єктами господарювання під час
передачі з газорозподільних мереж
споживачу природного газу, у тому числі
видобутого з газових і
газоконденсатних родовищ, та нафтового
газу, отриманого з нафтових родовищ.

Відповідно до п.5.17 цих Правил, у разі
розташування комерційного вузла
обліку газу на території споживача,
витрати і втрати газу, які виникають на
газопроводі та на його елементах від
місця входу газопроводу на територію
споживача або від точки балансового
розмежування до місця встановлення
комерційного вузла обліку газу,
відносяться на рахунок споживача і
додаються до об'єму газу, облікованого
комерційним вузлом обліку газу.
Розрахунки цих втрат і витрат
проводяться відповідно до Методик
визначення питомих
виробничо-технологічних втрат
природного газу під час його
транспортування газорозподільними
мережами, затверджених наказом
Мінпаливенерго від 30.05.2003 № 264 і
зареєстрованих у Міністерстві юстиції
України від 09.07.2003 за № 570/7891 та за №
571/7892

Згідно з п. 2.1 та п. 2.2 Правил межі
балансової належності та
експлуатаційної відповідальності між
споживачем і газорозподільним
(газотранспортним) підприємством
фіксуються в акті розмежування
балансової належності об'єктів
газоспоживання і експлуатаційної
відповідальності сторін.

Згідно додатку № 1 до Договору на
спірному об'єкті відповідач має два
прилади обліку газу (т.1 а.с.16).

Відповідно до акту розмежування
балансової належності газових мереж
(ГРП) та експлуатаційної
відповідальності сторін, яким
визначена межа балансової належності
об'єкта газоспоживання ПАТ «Велика
Круча», комерційний вузол обліку газу
знаходиться після межі балансової
належності об'єкта газоспоживання (т.2
а.с.32).

Дані обставини також визнаються
сторонами. Доказів в спростування
викладеного відповідач суду не надав.

Отже, витрати і втрати газу, які
виникають від точки балансового
розмежування до місця встановлення
комерційного вузла обліку, додаються
до загального обсягу
протранспортованого газу для
відповідача, визначеного за допомогою
вузлів обліку.

Таким чином, зобов'язання відповідача
оплачувати природний газ, обсяг якого
визначений за допомогою приладів
обліку, та газ, що витрачається під час
транспортування газу
газорозподільними та внутрішньо
будинковими мережами відповідача
(виробничо-технологічних втрат),
передбачено:

- Правилами обліку природного газу під
час його транспортування
газорозподільними мережами,
постачання та споживання,
затвердженого наказом Міністерства
палива та енергетики України від
27.12.2005р. № 618, зареєстрованими в
Міністерстві юстиції України 26.01.2006р.
за № 67/11941;

- п. 3.3 Договору № 2-ПК-П від 03.01.2012 р., який
підписаний відповідачем без
заперечень, та відповідає Типовому
договору на постачання природного газу
за регульованим тарифом, затвердженого
постановою НКРЕ від 22.09.2011р. № 1580.

Згідно з п. 5.10 Методики визначення
питомих виробничо-технологічних втрат
природного газу під час його
транспортування газорозподільними
мережами, затвердженої наказом
Міністерства палива та енергетики
України від 30.05.2003 N 264, розрахунок
виробничо-технологічних втрат газу
здійснюється підприємством з
газопостачання та газифікації
самостійно.

Отже, не підписання відповідачем
відповідного розрахунку чи додатку до
договору не є підставою для несплати
вказаних витрат.

Позивачем надано суду деталізовані
розрахунки виробничо-технологічних
втрат газу в газорозподільних мережах
по ПАТ «Велика Круча» за березень 2013р.,
за квітень 2013р., за травень 2013р., за
червень і липень 2013р., за серпень 2013р.,
вересень 2013р., жовтень 2013р., листопад
2013р., грудень 2013 р. (т. 2 а.с.62-71).

Вказані розрахунки проведені у
відповідності до Методики визначення
питомих виробничо-технологічних втрат
природного газу під час його
транспортування газорозподільними
мережами, затвердженої наказом
Міністерства палива та енергетики
України від 30.05.2003 N 264. Визначені в
розрахунках обсяги
виробничо-технологічних втрат газу
співпадають з обсягами втрат,
зазначених у відповідних актах
приймання-передачі газу за спірний
період.

При цьому акти приймання-передачі газу
за березень-серпень 2013р. підписані
відповідачем без зауважень чи
заперечень.

Відповідно до п.2.8 Договору № 2-ПК-П від
03.01.2012 р., споживач протягом двох днів з
дати одержання акта приймання-передачі
газу зобов'язується повернути
постачальнику один примірник
оригіналу акта приймання-передачі
газу, підписаний уповноваженим
представником та скріплений печаткою
споживача, або надати в письмовій формі
мотивовану відмову від підписання акту
приймання-передачі газу. У випадку
відмови від підписання акта приймання -
передачі газу розбіжності підлягають
урегулюванню відповідно до договору
або в судовому порядку. До прийняття
рішення судом обсяг та вартість послуг
з постачання газу встановлюються
відповідно до даних постачальника.

Не підписання відповідачем актів
прийому-передачі газу за
вересень-грудень 2013р. не є підставою
для ухилення від сплати визначеного в
них обсягу природного газу, оскільки
обов'язок проведення такої оплати
визначено як вищевказаними актами
законодавства, так і умовами
укладеного між сторонами Договору.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу
України (далі - ЦКУ) підставами
виникнення прав та обов'язків, зокрема,
є договори та інші правочини.

Згідно ст. 629 ЦК договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Згідно з ст. 6, ч.1 ст.627 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦКУ).

Статтею 712 ЦК України визначено, що за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 2 ст. 712 ЦК України до
договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно ст. 692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на
нього, якщо договором не встановлено
інший строк оплати товару. Покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві
повну ціну переданого товару.

Згідно п. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

За ст.526 ЦК України зобов'язання повинні
виконуватися належним чином і
одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається.
Зазначені положення викладені і в ст.193
ГК України.

Як було встановлено вище судом, відмова
відповідача оплачувати визначені в
актах обсяги газу є необґрунтованою та
суперечить законодавству і взятими
відповідачем на себе зобов'язаннями за
Договором.

Отже, позовні вимоги про стягнення 38943,71
грн. основного боргу є правомірними та
підлягають задоволенню.

За ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Стаття 611 ЦК
України передбачає, що у разі порушення
зобов'язань настають правові наслідки,
встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання
зобов'язання (основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом. Одним із видів
забезпечення виконання зобов'язань
відповідно ст. 546, ст. 549 ЦК України та ст.
199 Господарського кодексу України, є
неустойка (штраф, пеня), розмір якої
визначається відповідно до умов
договору, що не суперечать чинному
законодавству України.

Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу
України визначено, якщо розмір
штрафних санкцій законом не визначено,
санкції застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. Штрафні
санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою НБУ, за увесь час
користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором (п. 6 ст. 231
Господарського кодексу України).

Підпунктом 6.2.2. Договору передбачено,
що у разі порушення споживачем строків
оплати, із споживача стягується пеня в
розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період, за який сплачується пеня, від
суми простроченого платежу за кожен
день прострочення платежу.

На підставі вказаних норм позивачем
заявлено вимоги про стягнення з
відповідача 2379,42 грн. пені за період
11.04.2013 - 15.05.2014р. поетапно (з урахуванням
заяви про збільшення позовних вимог; т.2
а.с.4-5; розрахунки - т.1 а.с.86-89; т.2 а.с. 9).

Судом встановлено, що позивач при
нарахуванні пені за зобов'язаннями
липня 2013р. та зобов'язаннями жовтня 2013р.
не врахував положення ч.5 ст. 254 ЦК
України, за якими якщо останній день
строку припадає на вихідних або
святковий, інший неробочий день, що
визначений відповідно до закону у
місці вчинення певної дії, днем
закінчення строку є перший за ним
робочий день. Оскільки кінцевий строк
платежу 10.08.2013р. та 10.11.2013р. припадає на
вихідні дні, то за вказаними правилами
прострочення платежів починається
відповідно з 13.08.2013р. та з 12.11.2013р.

При нарахуванні пені за зобов'язаннями
жовтня 2013р. позивачем також не
враховано положення ч. 6 ст. 232
Господарського кодексу України, за
якими нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано. Отже, кінцевим строком
нарахування пені за зобов'язаннями
жовтня 2013р. є 12.05.2014р.

З огляду на викладене, вимоги про
стягнення пені є обґрунтованими на
суму 2218,16 грн. (розрахунок суду залучено
до справи). Позов в цій частині підлягає
задоволенню. В іншій частині - вимоги
про стягнення пені слід відхилити як
неправомірні.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Перевіривши за допомогою ІАЦ "Ліга"
правильність нарахування позивачем
інфляційних та річних, суд дійшов
встановив, що заявлена до стягнення
сума річних - 919,42 грн. за період 11.04.2013 -
22.05.2014р. не перевищує розрахункову, а
сума інфляційних за період 28.10.2013-15.04.2014
становить 1432,19 грн. (розрахунок суду
залучено до справи). Позов в цій частині
підлягає задоволенню. В іншій частині -
вимоги про стягнення інфляційних слід
відхилити як помилково нараховані.

Судові витрати відповідно до ст. 49 ГПК
України покладаються на відповідача
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

В разі добровільного виконання
рішення суду до відкриття виконавчого
провадження відповідач не позбавлений
права звернутися до суду з заявою про
визнання наказу таким, що не підлягає
виконанню повністю або частково, на
підставі ст. 117 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

Вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Велика Круча" (с. Велика
Круча, Пирятинський район, Полтавська
область, 37052; ідентифікаційний код 05267222)
на користь Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації "Лубнигаз" (вул. Л.Толстого,
буд. 87, м. Лубни, Полтавська область, 37500;
ідентифікаційний код 05524713) 38943грн. 71
коп. основного боргу, 2218грн. 16 коп. пені,
1432грн. 19 коп. інфляційних, 919грн. 42 коп.
річних, 1773грн. 16 коп. витрат з оплати
судового збору.

Видати наказ після набрання цим
рішенням законної сили.

3. В іншій частині - у позові відмовити.

Повне рішення складено та підписано:
23.06.2014р.

Суддя
Безрук Т.М.