ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2014 р.
Справа № 911/1590/14

Господарський суд Київської області в
складі судді Скутельника П.Ф., при
секретарі Жилі Б.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
матеріали справи №911/1590/14

за позовом публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України",
ідентифікаційний код: 20077720,
місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул.
Богдана Хмельницького, буд. 6,

до Комунального підприємства
Київської обласної ради
"Переяслав-Хмельницьктепломережа",
ідентифікаційний код: 20598264,
місцезнаходження: 08400, Київська обл., м.
Переяслав-Хмельницький, вул. Івана
Мазепи, 33,

про стягнення,

за участю представників сторін:

від позивача: Бернацька О.В., яка діє на
підставі довіреності від 18.04.2012 року
№14-351;

від відповідача: не з'явився, -

Обставини справи:

публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" (далі за текстом:
Позивач) звернулось до господарського
суду Київської області з позовною
заявою до Комунального підприємства
Київської обласної ради
"Переяслав-Хмельницьктепломережа"
(далі за текстом: Відповідач) про
стягнення заборгованості за договором
на купівлю-продаж природного газу від
28.08.2012 року №12/499-ТЕ-17 у вигляді пені у
сумі 67 662,60 грн. (шістдесят сім тисяч
шістсот шістдесят дві гривні 60 коп.),
штрафу у сумі 93 575,31 грн. (дев'яносто три
тисячі п'ятсот сімдесят п'ять гривень 31
коп.), інфляційних втрат у сумі 3 574,67
грн. (три тисячі п'ятсот сімдесят чотири
гривні 67 коп.) та трьох процентів річних
у сумі 14 434,22 грн. (чотирнадцять тисяч
чотириста тридцять чотири гривні 22
коп.).

Позовні вимоги Позивач обґрунтовує
тим, що Відповідач свої зобов'язання за
договором на купівлю-продаж природного
газу від 28.08.2012 року №12/499-ТЕ-17 належним
чином не виконував, оплату за переданий
Позивачем Відповідачу природний газ
здійснював невчасно, у зв'язку з чим за
Відповідачем утворилась
заборгованість у вигляді пені у сумі 67
662,60 грн. (шістдесят сім тисяч шістсот
шістдесят дві гривні 60 коп.), штрафу у
сумі 93 575,31 грн. (дев'яносто три тисячі
п'ятсот сімдесят п'ять гривень 31 коп.),
інфляційних втрат у сумі 3 574,67 грн. (три
тисячі п'ятсот сімдесят чотири гривні 67
коп.) та трьох процентів річних у сумі 14
434,22 грн. (чотирнадцять тисяч чотириста
тридцять чотири гривні 22 коп.).

Ухвалою господарського суду Київської
області від 30.04.2014 року порушено
провадження у справі №911/1590/14, розгляд
якої призначено на 26.05.2014 року.

26.05.2014 року через відділ діловодства
господарського суду Київської області
від Відповідача надійшло клопотання
про залишення позову без розгляду від
26.05.2014 року №743 (вх. №9818/14 від 26.05.2014
року), у якому Відповідач просить
залишити позовну заяву без розгляду,
або відкласти розгляд справи та
зобов'язати позивача надати
Відповідачу копію позовної заяви та
додані до неї документи у
відповідності з вимогами ст. 56
Господарського процесуального кодексу
України; 26.05.2014 року справу розглядати
без участі представника Відповідача,
оскільки призначення справи на
указаний час позбавляє представника
Відповідача можливості адекватно
повернутися громадським транспортом
до місцезнаходження Відповідача і
місця його проживання.

26.05.2014 року в судове засідання з'явився
представник Позивача, який вимоги
ухвали суду від 30.04.2014 року в повному
обсязі не виконав, надав пояснення,
позов підтримав та просив
задовольнити. Представник Відповідача
в судове засідання не з'явився, вимоги
ухвали суду від 30.04.2014 року не виконав,
витребувані судом документи не подав.

Розглянувши клопотання Відповідача
про залишення позову без розгляду від
26.05.2014 року №743, заслухавши пояснення
представника Позивача, судом
встановлено наступне.

Обґрунтовуючи вказане клопотання
Відповідач зазначає, що Позивачем при
поданні позовної заяви не дотримано
вимог ст. 56 та п. 2 ч. 1 ст. 57
Господарського процесуального кодексу
України, оскільки позовна заява
позивача, що розглядається судом
датована 25.04.2014 року, але надіслана
22.04.2014 року, тобто копія позовної заяви
надіслана підприємству до складання
оригіналу.

Детально дослідивши матеріали справи,
судом встановлено, що Позивачем на
підтвердження надіслання Відповідачу
копії позовної заяви від 25.04.2014 року
№14/2-1166п та доданих до неї документів
надано фіскальний чек від 22.04.2014 року
№1499 та опис вкладення у цінний лист на
ім'я Відповідача від 22.04.2014 року, згідно
якого Позивачем надіслано Відповідачу
копії позовної заяви від 25.04.2014 року
№14/2-1166п та доданих до неї документів.

Таким чином, Позивачем надіслано на
адресу Відповідача копію позовної
заяви від 25.04.2014 року №14/2-1166п, оригінал
якої подано Позивачем до
господарського суду Київської області.
Отже, в матеріалах справи наявні
належні докази направлення
Відповідачу копії позовної заяви з
доданими до неї документами.

Твердження Відповідача про те, що
документи, надані суду як доказ
надсилання Відповідачу копії позовної
заяви та доданих до неї документів, не
можуть вважатися документами, що
підтверджують направлення копії саме
цієї позовної заяви, що розглядається
судом, не відповідають дійсності,
оскільки згідно опису вкладення у
цінний лист на ім'я Відповідача від
22.04.2014 року, Позивачем надіслано саме
копію позовної заяви від 25.04.2014 року
№14/2-1166п, оригінал якої знаходиться в
матеріалах справи.

Разом з тим, суд зазначає, що ч. 1 ст. 81
Господарського процесуального кодексу
України визначено вичерпний перелік
підстав для залишення позову без
розгляду, зокрема, господарський суд
залишає позов без розгляду, якщо:
позовну заяву підписано особою, яка не
має права підписувати її, або особою,
посадове становище якої не вказано; у
провадженні господарського суду або
іншого органу, який діє в межах своєї
компетенції, є справа з господарського
спору між тими ж сторонами, про той же
предмет і з тих же підстав; позивач не
звертався до установи банку за
одержанням з відповідача
заборгованості, коли вона відповідно
до законодавства мала бути одержана
через банк; позивач без поважних причин
не подав витребувані господарським
судом матеріали, необхідні для
вирішення спору, або представник
позивача не з'явився на виклик у
засідання господарського суду і його
нез'явлення перешкоджає вирішенню
спору; громадянин відмовився від
позову, який було подано у його
інтересах прокурором.

Детально дослідивши матеріали справи,
судом встановлено відсутність підстав
для залишення позову без розгляду, у
зв'язку з чим клопотання Відповідача
про залишення позову без розгляду від
26.05.2014 року №743 задоволенню не підлягає.

У зв'язку з цим, спір розглядався за
наявними у справі матеріалами, після
дослідження яких суд видалився до
нарадчої кімнати для прийняття рішення
у справі, оголошення якого призначено
на 26.05.2014 року.

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України, якщо
відзив на позовну заяву і витребувані
господарський судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами.

Враховуючи надані в судовому засіданні
представником Позивача пояснення та
матеріали справи, які є достатніми для
вирішення спору в даному судовому
засіданні, враховуючи клопотання
Відповідача про розгляд справи у
даному судовому засіданні без участі
його представника, суд вважає за
можливе розглянути позов за наявними у
справі матеріалами, згідно з вимогами
ст. 75 Господарського процесуального
кодексу України.

Згідно ч. 2 ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України,
рішення приймається господарським
судом за результатами оцінки доказів,
поданих сторонами та іншими учасниками
господарського процесу, а також
доказів, які були витребувані
господарським судом, у нарадчій
кімнаті.

Детально розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
Позивача, з'ясувавши фактичні
обставини, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, дослідивши подані докази, суд -

Встановив:

відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського
кодексу України, господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу
України, господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу
України встановлено, що до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 Цивільного
кодексу України, правочином є дія
особи, спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Правочини можуть бути
односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу
України, зобов'язанням є
правововідношення, в якому одна
сторона (боржник) зобов'язана вчинити
на користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утримуватися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання має ґрунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості.

28.08.2012 року між публічним акціонерним
товариством "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (продавець)
та Комунального підприємства
Київської обласної ради
"Переяслав-Хмельницьктепломережа"
(покупець) укладено договір на
купівлю-продаж природного газу від
28.08.2012 року №12/499-ТЕ-17 (далі за текстом:
Договір), згідно п. 1.1. якого, продавець
зобов'язується передати у власність
покупцю у 2012 році природний газ,
ввезений на митну територію України
продавцем, а покупець зобов'язується
прийняти та оплатити газ на умовах
цього договору.

Пунктами 2.1., 2.1.2. Договору передбачено,
що продавець передає Покупцеві з 01.08.2012
року по 31.12.2012 року газ обсягом до 2164,0
тис. куб. м. Допускається відхилення
місячного обсягу переданого газу в
розмірі ± 5% (плюс/мінус п'ять відсотків)
від узгодженого сторонами згідно п. 2.1.
цього договору планового обсягу
продажу газу без коригування
планованого обсягу.

Відповідно до п. п. 3.3., 3.4. Договору,
приймання-передача газу, переданого
продавцем покупцеві у відповідному
місяці продажу, оформлюється актом
приймання-передачі газу. Акти є
підставою для остаточних розрахунків
між сторонами.

Договором у п. 5.2. визначено, що ціна за
1000 куб. м. природного газу становить 1
091,00 грн. з урахуванням збору у вигляді
цільової надбавки до затвердженого
тарифу на природний газ, тарифів на
транспортування, розподіл і постачання
природного газу за регульованим
тарифом та без урахування податку на
додану вартість. До сплати за 1000 куб. м.
природного газу - 1 091,00 грн., крім того
ПДВ - 20% - 218,20 грн., всього з ПДВ - 1 309,20
грн.

Згідно п. 6.1. Договору, оплата за газ
здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця наступного за місяцем
поставки газу.

Відповідно до п. 7.2. Договору, у разі
невиконання покупцем пункту 6.1. умов
цього договору він у безспірному
порядку зобов'язується сплатити
продавцю, крім суми заборгованості,
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла в період, за який сплачується
пеня від суми простроченого платежу за
кожний день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 днів додатково
сплатити штраф у розмірі 7 відсотків
від суми простроченого платежу.

Пунктом 11.1. Договору передбачено, що
цей договір набуває чинності з дати
його підписання уповноваженими
представниками сторін та скріплення їх
підписів печатками сторін, поширює дію
на відносини, що фактично склалися між
сторонами з 01.08.2012 року і діє в частині
поставки газу до 31.12.2012 року, а в частині
розрахунків - до їх повного здійснення.

03.12.2012 року між Позивачем і
Відповідачем укладено Додаткову угоду
від 03.12.2012 року № 1 до Договору, згідно
якої сторони Договору уклали дану
угоду про наступне: з 01.10.2012 року в п. 2.1.
ст. 2 «Кількість та якість газу» обсяги,
що передаються за договором в IV
кварталі 2012 року, викласти в наступній
редакції: жовтень - 220.000 тис. куб. м,
листопад - 450,000 тис. куб. м, грудень - 650,000
тис. куб. м, IV квартал - 1 320, 000 тис. куб. м.

Згідно п. 2 вказаної додаткової угоди,
решта умов цього Договору залишається
незмінною і обов'язковою для виконання
сторонами.

Відповідно до п. 3 Додаткової угоди,
дана додаткова угода складена у двох
примірниках, по одному для кожної із
сторін, які мають однакову юридичну
силу, набуває чинності з моменту її
підписання сторонами та скріплення їх
підписів печатками сторін, поширює
свою дію на відносини сторін, що
фактично склались з 01 жовтня 2011 року.

Стаття 525 Цивільного кодексу України
передбачає, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим до
виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 655 Цивільного кодексу
України передбачено, що за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов`язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов`язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного
кодексу України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Судом встановлено, що Позивач на
виконання вимог п.п. 1.1., 2.1. Договору, з
дотриманням вимог ст.ст. 526, 629, 712
Цивільного кодексу України, у період з
жовтня 2012 року по грудень 2012 року
передав, а Відповідач прийняв
природний газ на загальну суму 1 956 243,29
грн., що підтверджено актами
приймання-передачі природного газу від
27.11.2012 року, від 30.11.2012 року та від 31.12.2012
року, які підписані Відповідачем на
виконання вимог п.п. 1.1., 3.3. Договору і
ст. 193 Господарського кодексу України
без будь-яких заперечень з приводу
зазначеної у вказаних актах
приймання-передачі вартості, строків,
обсягу та якості поставленого
Позивачем природного газу з метою
засвідчення факту прийняття
Відповідачем природного газу в обсягах
та вартості, визначених у актах
приймання-передачі природного газу,
копії яких знаходяться в матеріалах
справи і достовірність яких Відповідач
не заперечує. Тобто, підписані
Відповідачем акти приймання-передачі
природного газу без будь-якого
зазначення Відповідачем про незгоду із
зазначеною у вказаних актах вартістю,
якістю та обсягом поставленого
Позивачем природного газу свідчать про
належне виконання Позивачем своїх
зобов'язань за Договором.

Як вказує Позивач, та не заперечує
Відповідач, останній належним чином не
виконав зобов'язань за Договором з
своєчасної оплати отриманого ним
природного газу згідно актів
приймання-передачі природного газу від
27.11.2012 року, від 30.11.2012 року та від 31.12.2012
року, здійснивши оплату за поставлений
Позивачем природний газ у повному
обсязі лише 16.09.2013 року.

Як встановлено судом, ухвалою від 30.04.2014
року суд зобов'язував Відповідача
подати належні докази виконання
Відповідачем зобов'язань за договором
купівлі-продажу природного газу від
28.08.2012 року №12/499-ТЕ-17. Проте, Відповідач
доказів виконання зобов'язань за
договором купівлі-продажу природного
газу від 28.08.2012 року №12/499-ТЕ-17, зокрема,
доказів оплати грошових коштів за
отриманий природний газ згідно актів
приймання-передачі природного газу від
27.11.2012 року, від 30.11.2012 року та від 31.12.2012
року на загальну суму 1 956 243,29 грн. суду
не надав.

Таким чином, у зв'язку з несвоєчасною
оплатою Відповідачем отриманого
природного газу суд дійшов висновку, що
Відповідачем прострочено виконання
грошового зобов'язання за договором на
купівлю-продаж природного газу від
28.08.2012 року №12/499-ТЕ-17.

За несвоєчасне виконання грошового
зобов'язання з оплати поставленого
природного газу, Позивач просить
стягнути з Відповідача пеню,
передбачену п. 7.2. Договору, за періоди з
15.11.2012 року по 21.12.2012 року, з 15.12.2012 року
по 27.12.2012 року та з 15.01.2013 року по 14.07.2013
року у загальній сумі 67 662,60 грн.
(шістдесят сім тисяч шістсот шістдесят
дві гривні 60 коп.) та штраф у розмірі 7%
від суми простроченого платежу,
передбачений п. 7.2. Договору, у сумі 93
575,31 грн. (дев'яносто три тисячі п'ятсот
сімдесят п'ять гривень 31 коп.).

Господарський кодекс України у ст. 216
передбачає, що учасники господарських
відносин несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

У відповідності з ч. 1 ст. 218
Господарського кодексу України,
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 230
Господарського кодексу України,
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу
України, штрафні санкції за порушення
грошових зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Частиною 1 ст. 549 Цивільного кодексу
України визначено, що пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відповідно до вимог ст. 610 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу
України, у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Цивільний кодекс України у ст. 612
передбачає, що боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.
Боржник, який прострочив виконання
зобов'язання, відповідає перед
кредитором за завдані простроченням
збитки і за неможливість виконання, що
випадково настала після прострочення.
Якщо внаслідок прострочення боржника
виконання зобов'язання втратило
інтерес для кредитора, він може
відмовитися від прийняття виконання і
вимагати відшкодування збитків.
Прострочення боржника не настає, якщо
зобов'язання не може бути виконане
внаслідок прострочення кредитора.

Суд приходить до висновку, що дії
Відповідача є порушенням договірних
зобов'язань, тому Відповідач
вважається таким, що прострочив
виконання зобов'язання, внаслідок чого
є підстави для застосування
встановленої законом та Договором
відповідальності.

Закон України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань» від 10 січня 2002 року за N
2921-III у ст.ст. 1, 3 встановлює, що платники
грошових коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

На підставі ст. 611 Цивільного кодексу
України, ст.ст. 230, 231 Господарського
кодексу України, ст.ст. 1, 3 Закону
України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань» та п. 7.2. Договору,
Позивачем Відповідачу нараховано пеню
за несвоєчасне виконання грошового
зобов'язання з оплати поставленого
природного газу у розмірі подвійної
облікової ставки Національного банку
України у загальній сумі 67 662,60 грн.
(шістдесят сім тисяч шістсот шістдесят
дві гривні 60 коп.).

З метою дослідження правильності
визначення Позивачем суми пені, судом
встановлено, що сума пені у розмірі 67
662,60 грн. визначена обгрунтовано і
вірно. Доказів сплати Відповідачем
вказаної суми пені перед Позивачем не
надано.

При дослідженні правильності
визначення Позивачем суми штрафу у
розмірі 7 відсотків від суми вартості
поставленого товару у сумі 93 575,31 грн.
(дев'яносто три тисячі п'ятсот сімдесят
п'ять гривень 31 коп.), судом встановлено,
що вказана сума штрафу визначена
Позивачем обґрунтовано і вірно.
Доказів сплати Відповідачем вказаної
суми штрафу перед Позивачем в
добровільному порядку не надано.

Поряд з цим, Позивач, за прострочення
виконання Відповідачем грошового
зобов'язання за Договором, просить суд
стягнути з Відповідача за періоди з
15.11.2012 року по 21.12.2012 року, з 15.12.2012 року
по 27.12.2012 року та з 15.01.2013 року по 26.09.2013
року три проценти річних у сумі 14 434,22
грн. (чотирнадцять тисяч чотириста
тридцять чотири гривні 22 коп.) та за
періоди з 16.11.2012 року по 15.12.2012 року та з
16.12.2012 року по 15.01.2013 року інфляційні
втрати у сумі 3 574,67 грн. (три тисячі
п'ятсот сімдесят чотири гривні 67 коп.).

У відповідності із ст. 625 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Згідно абз.абз. 2, 3 п. 2 Інформаційного
листа Вищого господарського суду
України «Про практику застосування
Вищим господарським судом України у
розгляді справ окремих норм
матеріального права» від 17.07.2012 року №
01-06/928/2012, сума боргу з урахуванням
індексу інфляції повинна
розраховуватися, виходячи з індексу
інфляції за кожний місяць (рік)
прострочення, незалежно від того, чи
був в якийсь період індекс інфляції
менше одиниці (тобто мала місце не
інфляція, а дефляція). При застосуванні
індексу інфляції слід мати на увазі, що
індекс розраховується не на кожну дату
місяця, а в середньому на місяць і
здійснюється шляхом множення суми
заборгованості на момент її виникнення
на сукупний індекс інфляції за період
прострочення платежу. При цьому сума
боргу, яка сплачується з 1 по 15 день
відповідного місяця, індексується з
врахуванням цього місяця, а якщо сума
боргу сплачується з 16 по 31 день місяця,
розрахунок починається з наступного
місяця. Аналогічно, якщо погашення
заборгованості здійснено з 1 по 15 день
відповідного місяця, інфляційні втрати
розраховуються без врахування цього
місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то
інфляційні втрати розраховуються з
врахуванням даного місяця.

Перевіркою правильності визначення
Позивачем вищевказаних сум трьох
процентів річних та інфляційних
нарахувань, судом встановлено, що
останні визначені Позивачем вірно і
обґрунтовано.

На час розгляду справи, Відповідачем не
надано суду доказів сплати Позивачу
суми трьох процентів річних та
інфляційних нарахувань.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що Позивач довів суду та Відповідач не
спростував належними і допустимими
доказами те, що у Відповідача перед
Позивачем наявна заборгованість за
договором на купівлю-продаж природного
газу від 28.08.2012 року №12/499-ТЕ-17 у вигляді
пені у сумі 67 662,60 грн. (шістдесят сім
тисяч шістсот шістдесят дві гривні 60
коп.), штрафу у сумі 93 575,31 грн.
(дев'яносто три тисячі п'ятсот сімдесят
п'ять гривень 31 коп.), інфляційних втрат
у сумі 3 574,67 грн. (три тисячі п'ятсот
сімдесят чотири гривні 67 коп.) та трьох
процентів річних у сумі 14 434,22 грн.
(чотирнадцять тисяч чотириста тридцять
чотири гривні 22 коп.).

За таких обставин, позовні вимоги про
стягнення з Відповідача
заборгованості за договором на
купівлю-продаж природного газу від
28.08.2012 року №12/499-ТЕ-17 у вигляді пені у
сумі 67 662,60 грн. (шістдесят сім тисяч
шістсот шістдесят дві гривні 60 коп.),
штрафу у сумі 93 575,31 грн. (дев'яносто три
тисячі п'ятсот сімдесят п'ять гривень 31
коп.), інфляційних втрат у сумі 3 574,67
грн. (три тисячі п'ятсот сімдесят чотири
гривні 67 коп.) та трьох процентів річних
у сумі 14 434,22 грн. (чотирнадцять тисяч
чотириста тридцять чотири гривні 22
коп.) є обґрунтованими та доведеними за
допомогою належних і допустимих
доказів, у зв'язку з чим підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 32
Господарського процесуального кодексу
України, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Господарський процесуальний кодекс
України у ст. 36 встановлює, що
письмовими доказами є документи і
матеріали, які містять дані про
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку про те, що копії документів,
які знаходяться в матеріалах справи та
надавались суду Позивачем та
Відповідачем в якості доказів, є
належними та допустимими письмовими
доказами, які стосуються предмету
спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог і заперечень.

Поряд з цим, Позивач просить суд
покласти на Відповідача витрати по
сплаті судового збору у сумі 3 584,90 грн.

Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, судовий збір покладається: у
спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав, - на
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, у зв'язку з
задоволенням позовних вимог у повному
обсязі, витрати по сплаті судового
збору у сумі 3 584,90 грн. (три тисячі
п'ятсот вісімдесят чотири гривні 90
коп.), відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, покладаються судом на
Відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України,
ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" до
Комунального підприємства Київської
обласної ради
"Переяслав-Хмельницьктепломережа" про
стягнення, - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального
підприємства Київської обласної ради
"Переяслав-Хмельницьктепломережа",
ідентифікаційний код: 20598264,
місцезнаходження: 08400, Київська обл., м.
Переяслав-Хмельницький, вул. Івана
Мазепи, 33, на користь публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України",
ідентифікаційний код: 20077720,
місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул.
Богдана Хмельницького, буд. 6,
заборгованість за договором на
купівлю-продаж природного газу від
28.08.2012 року №12/499-ТЕ-17 у вигляді пені у
сумі 67 662,60 грн. (шістдесят сім тисяч
шістсот шістдесят дві гривні 60 коп.),
штрафу у сумі 93 575,31 грн. (дев'яносто три
тисячі п'ятсот сімдесят п'ять гривень 31
коп.), інфляційних втрат у сумі 3 574,67
грн. (три тисячі п'ятсот сімдесят чотири
гривні 67 коп.) та трьох процентів річних
у сумі 14 434,22 грн. (чотирнадцять тисяч
чотириста тридцять чотири гривні 22
коп.) та судовий збір у сумі 3 584,90 грн.
(три тисячі п'ятсот вісімдесят чотири
гривні 90 коп.).

3. Видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його
належного оформлення та підписання і
може бути оскаржено в апеляційному
порядку.

Суддя
Скутельник П.Ф.

Повний текст рішення складено та
підписано 28 травня 2014 року