м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №910/10027/14 19.06.14

За позовомПриватного акціонерного
товариства "Страхова компанія
"Провідна" доВідкритого акціонерного
товариства Національна акціонерна
страхова компанія "Оранта" за участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача -
ОСОБА_1простягнення 1 776,38 грн. Суддя
Бойко Р.В.

Представники сторін:

Від позивача:Морозова О.В. Від
відповідача: не з'явився Від третьої
особи:не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство
"Страхова компанія "Провідна" (надалі -
"ПАТ "СК "Провідна") звернулось до
господарського суду міста Києва із
позовною заявою до Відкритого
акціонерного товариства Національна
акціонерна страхова компанія "Оранта"
(надалі - "ВАТ НАСК "Оранта") про
стягнення 1 776,38 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ПАТ
"СК "Провідна" на підставі договору
добровільного комплексного
автострахування №06/0648153/0602/12 від 10.07.2012
р. внаслідок настання страхової події -
дорожньо-транспортної пригоди (надалі -
ДТП) виплачено страхове відшкодування
власнику автомобіля марки ГАЗ 2705-414,
реєстраційний номер НОМЕР_1, а тому
позивачем відповідно до положень
статті 27 Закону України "Про
страхування" та статей 993, 1191 Цивільного
кодексу України отримано право
зворотної вимоги до особи,
відповідальної за завдану шкоду.
Відповідальність власника
транспортного засобу - автомобіля
марки Skoda Oktavia, реєстраційний номер
НОМЕР_2, яким скоєно ДТП, застрахована
ВАТ НАСК "Оранта" на підставі договору
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів №АВ/3959063, а тому позивач вказує,
що обов'язок з відшкодування збитків
покладається на відповідача.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 29.05.2014 р. порушено провадження
у справі №910/10027/14, залучено до участі у
справі третю особу, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача - ОСОБА_1 та
призначено розгляд справи на 19.06.2014 р.

18.06.2014 р. до канцелярії суду надійшло
клопотання позивача, в якому він
просить долучити до матеріалів справи
документи.

В судове засідання представник
позивача з'явилась, вимоги ухвали суду
виконала та просила задовольнити позов
в повному обсязі.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, вимоги ухвали
суду не виконав, про причини неявки суд
не повідомив, хоча про час та місце
розгляду справи був належним чином
повідомлений, що підтверджується
повідомленням про вручення поштового
відправлення №226, яке було
отримане 04.06.2014 р.

Третя особа в судове засідання не
з'явилася, вимоги ухвали суду не
виконала, про причини неявки суд не
повідомила.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що учасники судового розгляду
повідомлені про час та місце судового
розгляду належним чином, а матеріали
справи містять достатні докази для її
розгляду по суті.

Оскільки про час та місце судового
засідання відповідач був належним
чином повідомлений, на підставі статті
75 Господарського процесуального
кодексу України справа може бути
розглянута за наявними в ній
матеріалами.

В судовому засіданні судом оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

У судовому засіданні складався
протокол згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, всебічно і
повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

10.07.2012 р. між ПАТ "СК "Провідна"
(страховик) та ТОВ "ВКП "Укрекоенерго"
(страхувальник) укладено договір
добровільного комплексного
автострахування №06/0648153/0602/12 (надалі -
"Договір"), об'єктом страхування за яким
є майнові інтереси страхувальника, що
не суперечать законодавству України,
пов'язані з володінням, користуванням
та розпорядженням майном, а саме:
автомобілем ГАЗ 2705-414, реєстраційний
номер НОМЕР_1, на випадок настання
страхових випадків, зокрема,
пошкодження чи знищення транспортного
засобу або його частин внаслідок ДТП.

29.08.2012 р. о 15:00 год. на вул. С. Перовської, 4
у м. Києві сталася ДТП за участі
застрахованого автомобіля ГАЗ 2705-414,
реєстраційний номер НОМЕР_1 та
автомобіля Skoda Oktavia, реєстраційний
номер НОМЕР_2, а саме: ОСОБА_1, керуючи
автомобілем Skoda Oktavia, під час виїзду на
дорогу з двору Інституту гідромеханіки
Національної академії наук України не
надав дорогу автомобілю марки ГАЗ 2705-414,
під керуванням ОСОБА_3, що рухався по
вказаній дорозі та здійснив зіткнення
з ним, в результаті чого обидва
автомобілі отримали механічні
пошкодження. Факт скоєння ДТП
підтверджується довідкою Відділу ДАІ
Шевченківського РУ ГУ МВС України в м.
Києві та довідкою Відділу ДАІ
Шевченківського РУ ГУ МВС України в м.
Києві №9062887 від 06.09.2012 р. про
дорожньо-транспортну пригоду.

ДТП сталася в результаті порушення
водієм ОСОБА_1 п. 10.2 Правил
дорожнього руху України, що
підтверджується постановою
Шевченківського районного суду м.
Києва від 13.09.2012 р. у справі №2610/21575/2012,
відповідно до якої ОСОБА_1 визнано
винним у скоєнні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
Кодексу України про адміністративні
правопорушення.

На підставі страхового акту
№0601/06/2088/S/84829 від 02.10.2012 р. у
відповідності до розрахунку суми
матеріального збитку та калькуляції
№0601/2088 від 01.10.2012 р. та заяви
страхувальника про виплату страхового
відшкодування №0601/06/2088/S/P від 30.08.2012 р.
позивач, виконуючи свої зобов'язання за
Договором, здійснив відшкодування
завданої шкоди внаслідок спірної ДТП
шляхом виплати коштів у сумі 1 776.38 грн.,
що підтверджується платіжним
дорученням №0050169 від 09.10.2012 р.

Статтею 27 Закону України "Про
страхування" та статтею 993 Цивільного
кодексу України визначено, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Відповідно до правового висновку, який
міститься в постанові судових палат у
цивільних та господарських справах
Верховного Суду України від 25.12.2013 р. у
справі №6-112цс13 при виплаті
страховою компанією страхового
відшкодування згідно ст. 993 Цивільного
кодексу України до неї переходить
право вимоги потерпілого.

Тобто, підлягають застосуванню
положення ст. 512 Цивільного кодексу
України - заміна кредитора у вже
існуючому зобов'язанні.

Таким чином, до ПАТ "СК "Провідна"
перейшло в межах суми 1 776,38 грн. право
вимоги, яке мав потерпілий у
зобов'язанні, що виникло внаслідок
заподіяння шкоди, до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Із постанови Шевченківського
районного суду м. Києва від 13.09.2012 р. у
справі №2610/21575/2012 вбачається, що
транспортний засіб - автомобіль Skoda
Oktavia, реєстраційний номер НОМЕР_2, яким
спричинено ДТП, що потягнуло нанесення
шкоди автомобілю ГАЗ 2705-414,
реєстраційний номер НОМЕР_1, знаходився
під керуванням ОСОБА_1.

Частинами першою та другою статті 1187
Цивільного кодексу України
передбачено, що джерелом підвищеної
небезпеки є діяльність, пов'язана з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо - і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1
статті 1188 Цивільного кодексу України
шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою, а за
наявності вини всіх осіб, діяльністю
яких було завдано шкоди, розмір
відшкодування визначається у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у
відносинах між кількома володільцями
джерел підвищеної небезпеки
відповідальність будується на
загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем
Skoda Oktavia, реєстраційний номер НОМЕР_2,
встановлена у судовому порядку.

Цивільно-правова відповідальність
власника транспортного засобу за
шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну
третіх осіб внаслідок експлуатації
автомобіля Skoda Oktavia, реєстраційний
номер НОМЕР_2, застрахована ВАТ НАСК
"Оранта" на підставі договору
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів №АВ/3959063, що підтверджується
Інформацією з єдиної централізованої
бази даних МТСБУ.

Вказаним договором (поліс №АВ/3959063)
передбачено, що ліміт відповідальності
за шкоду заподіяну майну третіх осіб
становить 50 000,00 грн., а франшиза - 510,00
грн.

Матеріалами справи підтверджується, що
ОСОБА_1 користувався транспортним
засобом на законній підставі, а відтак
відповідальність за шкоду, заподіяну
життю, здоров'ю, майну третіх осіб
внаслідок експлуатації ним автомобіля
Skoda Oktavia, реєстраційний номер НОМЕР_2,
була застрахована ВАТ НАСК "Оранта".

Судом встановлено, що до позивача
перейшли всі права та обов'язки
потерпілого згідно ст. 512 Цивільного
кодексу України, а тому, оскільки
правовідносини між потерпілим та
страховиком за полісом ОСЦВВТЗ
(відповідач) регулюються Законом
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», заміна кредитора в
зобов'язанні не змінює їх суті та норми,
якою вони регулюються.

Таким чином, заподіяння шкоди
внаслідок ДТП є згідно п.3 ч.2 ст. 11
Цивільного кодексу України підставою
для виникнення зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

В силу положень Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" та ст. 1194 Цивільного кодексу
України таке зобов'язання у визначених
законом частинах підлягає виконанню
страховиком за полісом ОСЦВВТЗ.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Пунктом 35.1 ст. 35 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" (надалі - "Закон") визначено, що
для отримання страхового
відшкодування особа, яка має право на
відшкодування, подає страховику (або
якщо страховик невідомий - МТСБУ)
відповідну заяву.

Згідно із 36.1 ст. 36 Закону страховик (у
випадках, передбачених статтею 41 цього
Закону, - МТСБУ), керуючись нормами
цього Закону, приймає вмотивоване
рішення про здійснення страхового
відшкодування (регламентної виплати)
або про відмову у здійсненні
страхового відшкодування
(регламентної виплати). Рішення про
здійснення страхового відшкодування
(регламентної виплати) приймається у
зв'язку з визнанням майнових вимог
заявника або на підставі рішення суду,
у разі якщо спір про здійснення
страхового відшкодування
(регламентної виплати) розглядався в
судовому порядку. Якщо розмір
заподіяної шкоди перевищує страхову
суму, розмір страхової виплати
(регламентної виплати) за таку шкоду
обмежується зазначеною страховою
сумою.

Пунктом 36.2 статті 36 Закону передбачено,
що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з
дня узгодження ним розміру страхового
відшкодування з особою, яка має право
на отримання відшкодування, за
наявності документів, зазначених у
статті 35 цього Закону, повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду, але не
пізніш як через 90 днів з дня отримання
заяви про страхове відшкодування
зобов'язаний:

- у разі визнання ним вимог
заявника обґрунтованими - прийняти
рішення про здійснення страхового
відшкодування (регламентної виплати)
та виплатити його.

- у разі невизнання майнових вимог
заявника або з підстав, визначених
статтями 32 та/або 37 цього Закону, -
прийняти вмотивоване рішення про
відмову у здійсненні страхового
відшкодування (регламентної виплати).

Таким чином, момент виконання
зобов'язання страховика за полісом
ОСЦВВТЗ (відповідачем), що виникло
внаслідок заподіяння шкоди при ДТП, і
право вимоги, яке мав потерпілий,
перейшли до страхової компанії, яка
провела виплату (позивач), пов'язаний із
направлення заяви в порядку п. 35.1 ст. 35
Закону.

При цьому, до позивача перейшли як
права, так і обов'язки потерпілого, а
відтак наслідки вчинення певних дій
або утримання від їх вчинення будуть
однаковими як для потерпілого, так і
для особи, яка змінила його у
зобов'язанні.

З метою отримання страхового
відшкодування позивач звернувся до
відповідача з претензією №04-09/13872 від
05.09.2013 р. на виплату страхового
відшкодування.

Відповідачем було направлено ПАТ "СК
"Провідна" відповідь на регресну вимогу
№09-02-11/24700 від 11.11.2013 р., що була
отримана позивачем 18.11.2013 р.
(підтверджується відміткою страховика
№12348 на даній відповіді), в якій ВАТ
НАСК "Оранта" вказує на відсутність
правових підстав для здійснення
страхового відшкодування у зв'язку з
пропуском ПАТ "СК "Провідна" строку на
звернення для отримання такого
відшкодування.

У відповідь на лист відповідача
№09-02-11/24700 від 11.11.2013 р. позивач надіслав
на адресу ВАТ НАСК "Оранта" лист №04-09/19410
від 06.12.2013 р. в якому послався на ст. 1191
Цивільного кодексу України та вказав,
що зміг реалізувати своє право на
зворотною вимогу лише після здійснення
сплати відшкодування за Договором, а
тому строк на звернення в порядку ст. 35
Закону почав свій перебіг після
здійснення ним виплати страхувальнику.

Представник позивача в судовому
засіданні посилалась на постанову
Верховного Суду України від 28.08.2012 р. у
справі №23/279, у якій висловлена позиція,
що позивач отримує право вимоги
потерпілої особи після виплати
останній страхового відшкодування та
не зобов'язаний звертатися
безпосередньо до особи, відповідальної
за заподіяний збиток, або до особи, у
якої застраховано її цивільно-правову
відповідальність. А тому, на думку
позивача, пропущення ПАТ "СК "Провідна"
строку для звернення із регресною
вимогою на підставі ст. 37 Закону, не
може бути підставою для відмови у
виплаті страхового відшкодування,
оскільки вказана норма регулює
відносини між страховиком та
страхувальником цивільно-правової
відповідальності, а не між страховими
компаніями.

Суд не погоджується з такою позицією
позивача з огляду на наступне.

По-перше, на момент прийняття Верховним
Судом України (судова палата у
господарських справах) постанови від
28.08.2012 р. у справі №23/279 існувала правова
позиція Верховного Суду України
(судова палата у господарських справах)
від 27.03.2012 р. у справі №58/168 в якій
зазначено, що страховик, який виплатив
страхове відшкодування набуває право в
порядку регресу.

Суд виходив з того, що внаслідок
регресу виникає нове зобов'язання, яке
не регулюється нормами Закону.

В той же час, відповідно до правового
висновку, який міститься в постанові
судових палат у цивільних та
господарських справах Верховного Суду
України від 25.12.2013 р. у справі №6-112цс13
при виплаті страховою компанією
страхового відшкодування згідно ст. 993
Цивільного кодексу України до неї
переходить права вимоги потерпілого, а
не відбувається набуття такого права в
порядку регресу.

Тобто, спільне засідання палат дійшло
нового правового висновку про те, що
внаслідок проведеної виплати
відбувається заміна кредитора в
зобов'язанні, а тому продовжує існувати
зобов'язання із заміненим кредитором.

Оскільки згідно ч. 1 ст. 514 Цивільного
кодексу України до нового кредитора
переходять права первісного кредитора
у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що
існували на момент переходу цих прав,
якщо інше не встановлено договором або
законом, то до всіх правовідносин між
позивачем та відповідачем у даній
справі підлягають застосуванню норми
Закону (в т.ч. в частині строку
виконання грошового зобов'язання).
Більш того, до страхової компанії
(позивача) перейшли права виключно в
наявному у потерпілого обсязі.

По-друге, в постанові Верховного Суду
України від 28.08.2012 р. у справі №23/279 мова
йде про по-перше, наявність у
страховика права на пред'явлення
регресного позову, по-друге, міститься
посилання на ст. 38 Закону.

В той же час, як було встановлено судом -
в більш пізній постанові Верховного
Суду України (від 25.12.2013 р.), яка прийнята
на спільному засіданні палат (на
відміну від постанови від 28.08.2012 р., яка
прийнята лише однією палатою) зроблено
правовий висновок про відсутність у
даних правовідносинах регресу.

Крім того, положення ст. 38 Закону
визначають право (а також випадки в
яких таке право може бути реалізоване)
страхової компанії, яка застрахувала
цивільну-правову відповідальність
винуватця ДТП (тобто, відповідача у
даній справі) (п. 1.2 Закону) звернутися
із позовом до винуватця ДТП.

Наведена норма не регулює
правовідносини, які виникли у даній
справі, оскільки позивачем набуте
право вимоги не в порядку Закону, а в
наслідок виплати страхового
відшкодування за договором
добровільного страхування, що зумовило
заміну кредитора в зобов'язанні.

До того ж, право регресу, передбачене
ст. 38 Закону, обумовлене наявністю
випадків, визначених п. 38.1.1 ст. 38 Закону,
які в свою чергу в даній справі
відсутні.

Вказане виключає можливість
застосування правових висновків, що
містяться в постанові Верховного Суду
України від 28.08.2012 р. у справі №23/279 під
час розгляду даної справи.

Отже, у спірному зобов'язанні відбулася
заміна кредитора - страхувальник
передав страховикові, який виплатив
страхове відшкодування за договором
майнового страхування, у межах
фактичних витрат право вимоги до особи,
відповідальної за завдані збитки, а
позивач є таким, що вступив у спірні
правовідносини на тих самих умовах, на
яких був страхувальник в момент такої
передачі.

За таких обставин, які свідчать про
перехід до страховика права вимоги, а
не набуття ним такого права правильним
і обґрунтованим є застосування до
спірних правовідносин статей 257, 262, 512,
993 Цивільного кодексу України, а не
частини шостої статті 261, статті 1191
Цивільного кодексу України, на які
посилається позивач, оскільки стаття
1191 Цивільного кодексу України
застосовується до деліктних
правовідносин, а стаття 993 Цивільного
кодексу України - до договірних, що
мають місце у справі, яка
розглядається.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові судових палат у цивільних та
господарських справах Верховного Суду
України від 25.12.2013 р. у справі №6-112цс13.

А відтак, посилання позивача на ст. 1191
Цивільного кодексу України як на
правову підставу, яка пов'язує початок
перебігу строку звернення з
відповідною заявою про страхове
відшкодування з моментом виплати
коштів страховиком страхувальнику за
Договором, є необгрунтованим.

В той же час, ст. 37 Закону передбачені
підстави для відмови у здійсненні
страхового відшкодування, зокрема, у п.
37.1.4 якої вказано, що неподання заяви
про страхове відшкодування впродовж
одного року, якщо шкода заподіяна майну
потерпілого, і трьох років, якщо шкода
заподіяна здоров'ю або життю
потерпілого, з моменту скоєння
дорожньо-транспортної пригоди є
підставою для відмови у здійсненні
страхового відшкодування.

З огляду на те, що до ПАТ "СК "Провідна"
перейшли всі права та обов'язки
потерпілої особи у зв'язку з заміною
кредитора у зобов'язанні, то положення
статті 37 Закону є обов'язковими у
рівній силі як для потерпілої особи,
так і для особи, яка замінила її у
зобов'язанні.

Керуючись наведеним та приймаючи до
уваги, що спірна ДТП сталася 29.08.2012 р., а
позивач звернувся до ПАТ НАСК "Оранта" з
претензією про виплату страхового
відшкодування лише 05.09.2013 р., тобто
через 1 рік та 7 днів, то відмова
відповідача від здійснення страхового
відшкодування на підставі п. 37.1.4 ст. 37
Закону є правомірною та не суперечить
вимогам чинного законодавства.

За таких обставин, позов ПАТ "СК
"Провідна" про стягнення суми
страхового відшкодування з ВАТ НАСК
"Оранта" у розмірі 1 776,38 грн. задоволенню
не підлягає.

Відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати покладаються на
позивача.

На підставі викладеного та керуючись
статтями 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Провідна" відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 23.06.2014 р.

Суддя
Р.В. Бойко