ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2014 р.Справа № 922/1565/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Денисюк Т.С.

при секретарі судового засідання
Нескуба М.Г.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий Дім
"Украгропром", м. Київ до Державного
підприємства "Дослідне господарство
"Борки" Інституту сільського
господарства Північного Сходу
Національної Академії аграрних наук
України" с. Бірки про стягнення коштів
в розмірі 792351,80 грн. за участю :

Представник позивача - Тамазликар Л.Й.
довіреність №31 від 22.04.2014 року;

Представник відповідача - не з"явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Торговий Дім
"Украгропром" звернувся до
господарського суду Харківської
області з позовом до Державного
підприємства "Дослідне господарство
"Борки" Інституту сільського
господарства Північного Сходу
Національної Академії аграрних наук
України" про стягнення основної
заборгованості у розмірі 396175,90 грн.,
штраф у розмірі 396175,90 грн., а також
просить суд покласти на відповідача
витрати по сплаті судового збору. В
обгрунтування позовних вимог позивач
вказує на неналежне виконання з боку
відповідача своїх зобов'язань за
Форвардним контрактом №ФК08/11-10-02 від
08.11.2010 року.

Позовні вимоги обґрунтовані
порушенням відповідачем зобов'язань по
оплаті товару за форвардним контрактом
№ ФК08/11-10-02 від 08.11.2010 року на поставку
товару.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 24.04.2014 року
порушено провадження у справі та
призначено до розгляду у судовому
засіданні на 20.05.2014 року.

20.05.2014 року в судовому засіданні
оголошено перерву до 02.06.2014 року.

26.05.2014 року позивач через канцелярію
суду надав пояснення по справі (вх. №
17224).

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 02.06.2014 року
розгляд справи було відкладено на
10.06.2014 року.

Через канцелярію господарського суду
Харківської області 10.06.2014 року
представник позивача супровідним
листом (вх. № 19312) надав документи для
долучення до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 10.06.2014 року
розгляд справи було відкладено на
16.06.2014 року.

Представник позивача в судовому
засіданні 16.06.2014 року позовні вимоги
підтримав повністю, просив суд позов
задовольнити.

Представник відповідача у судове
засідання 16.06.2014 року не з'явився, але
16.05.2014 року надав відзив на позовну
заяву у якому просить суд відмовити
позивачеві у задоволенні позову щодо
стягнення штрафу у сумі - 396175,90 грн. та
документи для долучення до матеріалів
справи (а.с. 71-79).

Присутній в судовому засіданні 16
червня 2014 року представник позивача
підтримав позовні вимоги та вважає за
можливе розглянути справу по суті в
даному судовому засіданні без участі
представника відповідача, пояснив, що
ним надані всі документи, які необхідні
для розгляду справи по суті.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і
основних свобод людини 1950 року,
ратифікованою Верховною Радою України
( Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР
), кожній особі гарантовано право на
справедливий і відкритий розгляд при
визначенні її громадських прав і
обов'язків впродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
створеним відповідно до закону.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 10 червня 2014
року сторони попереджені про розгляд
справи за наявними в ній матеріалами у
разі неявки представників сторін у
судове засідання та ненадання
витребуваних судом документів.
Враховуючи це, враховуючи також
достатність часу, наданого сторонам
для підготовки до судового засідання
та підготовки витребуваних судом
документів, приймаючи до уваги
принципи змагальності та
диспозитивності господарського
процесу, закріплені п.4 ч.3 ст. 129
Конституції України, ст. 4-3 та ст. 33 ГПК
України, суд вважає, що господарським
судом в межах наданих йому повноважень
сторонам створені усі належні умови
для надання доказів у справі та є
підстави для розгляду справи за
наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, повно та
всебічно дослідивши обставини та
докази на їх підтвердження, вислухавши
уповноваженого представника позивача,
судом встановлено наступне.

Між товариством з обмеженою
відповідальністю «Торговий Дім
Украгропром» (далі - позивач, покупець)
та державним підприємством «Дослідне
господарство «Борки» Національної
академії аграрних наук України» (далі -
відповідач, продавець) укладено
форвардний контракт № ФК08/11-10-02 від
08.11.2010 року (далі контракт) згідно із п.
1.1. якого визначено, що продавець
зобов'язується передати покупцю у
власність базовий актив, а покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
його у кількості, строки та за ціною
передбаченою цим контрактом (а.с.11).

Пунктом 12.1. встановлено, що договір
набирає чинності з дня підписання
уповноваженими представниками сторін
та скріплення печатками сторін і діє до
повного виконання сторонами своїх
зобов'язань за цим контрактом (а.с.14).

Згідно із пунктом 1 додаткової угоди №3
від 29.08.2011 року, що є невід'ємною
частиною форвардного контракту
(далі-додаткова угода №3), пункт 2.1.
контракту який визначає базовий актив
та його характеристики викладено
сторонами у новій редакції, а саме
(а.с.18-19):

2.1. Базовим активом (далі за текстом
«Товар») за цим контрактом виступає:

2.1.1. Ячмінь (Товар-1) у кількості 1054,30
тон;

2.1.2. Кукурудза фуражна (Товар -2) в
кількості 2245,00 тони;

2.1.3. Горох фуражний (Товар-3) у кількості
642,50 тони;

2.1.4. Соняшник продовольчий (Товар-4) у
кількості 518 тон.

Відповідно до пункту 2 додаткової угоди
№1 пункти розділу 4 контракту що
встановлює вартість контракту
викладено в наступній редакції:

4.1. Ціна однієї тони товару -1 в
заліковій вазі елеватору на базисі
поставки EXW (франко-елеватор),
відповідно до умов п. 3.1. цього
контракту, встановлюється сторонами у
сумі 1000,00 грн. у тому числі ПДВ 20% - 200,00
грн., загальна вартість 1200,00 грн.

4.2.Ціна однієї тони товару -2 в заліковій
вазі елеватору на базисі поставки EXW
(франко-елеватор), відповідно до умов п.
3.1. цього контракту, встановлюється
сторонами у сумі 958,34 грн. у тому числі
ПДВ 20% - 191,66 грн., загальна вартість 1150,00
грн.

4.3.Ціна однієї тони товару -3 в заліковій
вазі елеватору на базисі поставки EXW
(франко-елеватор), відповідно до умов п.
3.1. цього контракту, встановлюється
сторонами у сумі 1000,00 грн. у тому числі
ПДВ 20% - 200,00 грн., загальна вартість 1200,00
грн.

4.6. Загальна вартість товару -1
складає1265160,00 грн. в тому числі ПДВ 20% -
210860,00 грн.

4.7. Загальна вартість товару -2 складає
2581750,00 грн. в тому числі ПДВ 20% - 430291,67 грн.

4.8. Загальна вартість товару -3 складає
771000,00 грн. в тому числі ПДВ 20% - 128500,00 грн.

4.9. Загальна вартість цього контракту
складає 4617910,00 грн., ПДВ - 769651,67 грн., є
кінцевою і зміні не підлягає.

Згідно з пунктом 4 додаткової угоди №3
зазначено, що у зв'язку із зміною ціни
базового активу та загальної вартості
контракту, оплату різниці загальної
вартості контракту, що виникла в
результаті такої зміни, покупець
здійснює траншами в розмірах,
погоджених сторонами в строк до 31.12.2011
року.

Пунктом 5.1 контракту визначено порядок
оплати згідно із яким, оплата вартості
товару проводиться покупцем на умовах
100% попередньої оплати траншами за
графіком узгодженим сторонами.

- перший транш в розмірі 50%
вартості товару у строк до 31 грудня 2010
року;

- другий транш в розмірі 50%
вартості товару у строк до 15 червня 2011
року;

Згідно із пунктом 5.3 контракту
зобов'язання покупця щодо оплати
товару вважаються виконаними з моменту
списання останнього траншу з
розрахункового рахунку покупця.

Відповідно до пункту 5.4.встановлено, що
продавець у день надходження кожного
траншу на свій поточний рахунок видає
покупцю податкову накладну на
відповідну суму.

На виконання умов контракту позивачем
сплачено на умовах передоплати у
встановлені строки суму коштів в
розмірі 4617910,00 грн. що підтверджується
наявними в матеріалах справи
платіжними дорученнями (а.с. 25-34):

- № 1646 від 27.01.2011 року на 19604 грн. 57
коп.;

- № 1699 від 04.02.2011 року на 862800 грн. 00
коп.;

- № 1816 від 18.02.2011 року на 650490 грн. 58
коп.;

- № 1910 від 25.02.2011 року на 427854 грн.85
коп.;

- № 541133 від 29.08.2011 року на 6700 грн. 00
коп.;

- № 541148 від 30.08.2011 року на 67750 грн. 00
коп.;

- № 584867 від 06.09.2011 року на 922585 грн. 00
коп.;

- № 58268 від 15.11.2011 року на 200000 грн. 00
коп.;

- № 586277 від 15.11.2011 року на 141994 грн. 82
коп.;

- № 58369 від 18.11.2011 року на 526316 грн. 10
коп.;

- № 586410 від 21.11.2011 року на 791814 грн. 08
коп.;

Відповідачем частково здійснено
поставку товару на загальну суму 4221734,10
грн., що підтверджується видатковими
накладними (а.с. 35-51):

- № 531 від 01.10.2011 року на суму 389640
грн. 00 коп.;

- № 529 від 14.10.2011 року на суму 222303
грн. 60 коп.;

- № 540 від 31.10.2011 року на суму 931939
грн. 30 коп.

- № 539 від 31.10.2011 року на суму 343435,20
грн.00 коп.

- № 561 від 30.11.2011 року на суму 109296
грн.00 коп.

- № 561 від 23.08.2013 року на суму 88400
грн.00 коп.

- № 564 від 30.08.2013 року на суму 1196000
грн.00 коп.

- № 572 від 12.09.2013 року на суму 127740
грн.00 коп.

- № 574 від 13.09.2013 року на суму 111780
грн.00 коп.

- № 575 від 14.09.2013 року на суму 111000
грн.00 коп.

- № 579 від 16.09.2013 року на суму 98749
грн.50 коп.

- № 580 від 16.09.2013 року на суму 13170
грн.50 коп.

- № 581 від 17.09.2014 року на суму 37560
грн.00 коп.

- № 582 від 17.09.2014 року на суму 79840
грн.00 коп.

- № 583 від 18.09.2013 року на суму 109080
грн.00 коп.

- № 586 від 19.09.2013 року на суму 113160
грн.00 коп.

- № 588 від 24.09.2013 року на суму 138640
грн.00 коп.

Також заборгованість відповідача
підтверджується актом звірки взаємних
розрахунків станом на 01.12.2013 року,
підписаним обома сторонами та
скріплений печатками.

У відзиві на позовну заяву відповідач
доказів спростування позовних вимог в
частині стягнення суми оплати за
форвардним договором суду не надав.

Матеріалами справи підтверджено, що на
виконання пункту 5.1. контракту
позивачем було перераховано
відповідачу грошові кошти у розмірі
4617910,00 грн., проте останній здійснив
часткову поставку товару на суму 4221734,10
грн., у зв`язку з чим залишок
відповідача по поставці товару
позивачу складає 396175,90 грн. (основна
заборгованість), що й стало підставою
для звернення останнього до суду.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, суд виходить із
наступного.

Відповідно до статті 11 Цивільного
кодексу України та статті 174
Господарського кодексу України
договір є підставою для виникнення
цивільних прав і обов'язків
(господарських зобов'язань).

Згідно із приписами статті 509
Цивільного кодексу України,
зобов'язанням є правовідносини, у яких
одна сторона (боржник) зобов'язана
вчинити на користь іншої сторони
(кредитора) певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші), чи утриматися від
виконання певних дій, а інша сторона
має право вимагати виконання такого
обов'язку.

За змістом статті193 Господарського
кодексу України та статті 526 Цивільного
кодексу України, яка містить
аналогічні положення, зобов'язання
повинні виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання -відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.
Цими ж статтями передбачено також, що
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом не допускається.

Відповідно до пункту 2 статті 218
Господарського кодексу України
учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання.

Згідно зі частиною 1 статті 693
Цивільного кодексу України, якщо
договором встановлений обов'язок
покупця частково або повністю оплатити
товар до його передання продавцем
(попередня оплата), покупець повинен
здійснити оплату в строк, встановлений
договором купівлі-продажу, а якщо такий
строк не встановлений договором, - у
строк, визначений відповідно до статті
530 цього Кодексу

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу
України).

Стаття 129 Конституції України
відносить до основних засад
судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов'язок
доказування певних обставин
покладається на особу, яка посилається
на ці обставини. Обов'язок доказування
та подання доказів розподіляється між
сторонами, виходячи з того, хто
посилається на юридичні факти, які
обґрунтовують його вимоги та
заперечення. Це стосується позивача,
який повинен доказати факти, на
підставі яких пред'явлено позов, а
також відповідача, який має можливість
доказувати факти, на підставі яких він
будує заперечення проти позову.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

За таких обставин, враховуючи
доведеність факту порушення
відповідачем умов контракту та
додаткової угоди до нього, а також,
враховуючи, що сума заборгованості
відповідачем не сплачена, жодних
аргументованих доказів, які б
спростовували суму заявленого боргу,
останнім не представлено, тому позовні
вимоги про стягнення з відповідача
заборгованості у розмірі 396175,90 грн. є
правомірними та такими, що підлягають
задоволенню.

Також, у зв'язку із неналежним
виконанням відповідачем своїх
зобов'язань за договором, позивачем
заявлено до стягнення з відповідача
штрафну санкцію у розмірі 100% суми
недопоставленого товару яка складає
396175 грн. 90 коп.

Пунктом 9.2. контракту встановлено, що за
невиконання продавцем умов контракту
щодо обсягів поставки ним сплачується
штраф у розмірі 100% вартості
непоставленого товару.

Згідно з пунктом 9.5 контракту,
продавець за несвоєчасну поставку
товару згідно з пунктом 3.2. цього
контракту сплачує покупцю штраф у
розмірі 0,01 % від вартості
непоставленого товару за кожен день
затримання поставки товару.

Відповідно до пункту 9.10. контракту
визначено, якщо продавець, який одержав
від покупця суму попередньої оплати,
передав у власність покупцеві товар на
суму меншу, ніж сума одержаної
попередньої оплати, продавець
зобов'язаний за вибором покупця або
повернути покупцеві залишок суми
попередньої оплати, або передати
кількість товару недопоставлену на
залишок суми попередньої оплати.

В випадку повернення залишку суми
попередньої оплати продавець
зобов'язаний сплатити покупцю штраф в
розмірі 100% залишку попередньої оплати.

Статтею 611 Цивільного кодексу України
передбачено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

За змістом положень частини 1 статті 230
Господарського кодексу України
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Згідно з приписами статті 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання; штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання; пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

У випадку нарахування неустойки, яка є
явно завищеною, не відповідає
передбаченим у пункті 6 статті 3,
частині третій статті 509 та частинах
першій, другій статті 627 Цивільного
кодексу України засадам
справедливості, добросовісності,
розумності як складовим елементам
загального конституційного принципу
верховенства права, суд має право її
зменшувати.

Частиною першою статті 233
Господарського кодексу України
закріплено, що суд має право зменшити
розмір санкцій, якщо належні до сплати
штрафні санкції надмірно великі
порівняно із збитками кредитора. При
цьому повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу.

Зі змісту наведених норм випливає, що у
вирішенні питання про можливість
зменшення неустойки суд бере до уваги
майновий стан сторін і оцінює
співвідношення розміру заявлених
штрафних санкцій, зокрема з розміром
збитків кредитора, враховує інтереси
обох сторін.

Відповідно до частини 2 статті 231
Господарського кодексу України, у разі
якщо порушено господарське
зобов'язання, в якому хоча б одна
сторона є суб'єктом господарювання, що
належить до державного сектора
економіки, або порушення пов'язане з
виконанням державного контракту, або
виконання зобов'язання фінансується за
рахунок Державного бюджету України чи
за рахунок державного кредиту, штрафні
санкції застосовуються, якщо інше не
передбачено законом чи договором, у
таких розмірах:

- за порушення умов зобов'язання щодо
якості (комплектності) товарів (робіт,
послуг) стягується штраф у розмірі
двадцяти відсотків вартості неякісних
(некомплектних) товарів (робіт, послуг);

- за порушення строків виконання
зобов'язання стягується пеня у розмірі
0,1 відсотка вартості товарів (робіт,
послуг), з яких допущено прострочення
виконання за кожний день прострочення,
а за прострочення понад тридцять днів
додатково стягується штраф у розмірі
семи відсотків вказаної вартості.

Аналіз наведеної норми матеріального
права дає підстави для висновку, що
застосування до боржника, який порушив
господарське зобов'язання, санкції у
вигляді штрафу, передбаченого абзацом 3
частини 2 статті 231 Господарського
кодексу України, можливо за сукупності
таких умов:

- якщо інший розмір певного виду
штрафних санкцій не передбачено
договором або законом;

- якщо порушено господарське
зобов'язання, в якому хоча б одна
сторона є суб'єктом господарювання, що
належить до державного сектора
економіки;

- якщо допущено прострочення виконання
не грошового зобов'язання, пов'язаного
з обігом (поставкою) товарів,
виконанням робіт, наданням послуг, з
вартості яких і вираховується у
відсотковому відношенні розмір штрафу.

За приписом пункту 3 статті 83
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд, приймаючи
рішення, має право зменшувати у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.

Вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
Господарського процесуального кодексу
України), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Відповідно до 3.17.4. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" №18 від 26.12.2011,
вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
Господарського процесуального Кодексу
), господарський суд повинен об'єктивно
оцінити, чи є даний випадок винятковим,
виходячи з інтересів сторін, які
заслуговують на увагу, ступеню
виконання зобов'язання, причини
(причин) неналежного виконання або
невиконання зобов'язання, незначності
прострочення виконання, наслідків
порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

У відзиві на позовну заяву щодо
зменшення розміру заявленої до
стягнення суми штрафу відповідач
посилається на здійснення
господарювання у державному секторі
економіки, на витяг з статуту
Державного підприємства «Дослідне
господарство «Борки» Інституту
сільського господарства Північного
Сходу Національної академії аграрних
наук України» (далі статут) та копію
виписки з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців.(а.с.74-78)

Відповідно до пункту 1.1. статуту за
організаційно правовою формою
господарювання відповідач є державним
підприємством, та згідно з пунктом 1.3.
безпосередньо підпорядковане
Інституту сільського господарства
Північного Сходу Національної
академії аграрних наук України.

Отже з огляду на наведене, підприємство
відповідача фінансуються з державного
бюджету, а відтак частка коштів у
вигляді штрафу, має бути стягнена з
поточних рахунків із спеціальним
режимом використання що створює
додаткове бюджетне навантаження.

Посилання відповідача, щодо порушень
господарських зобов'язань у якому хоча
б одна сторона є суб'єктом
господарювання, що належить до
державного сектора економіки, або
порушення пов'язане з виконанням
державного контракту, або виконання
зобов'язання фінансується за рахунок
Державного бюджету України чи за
рахунок державного кредиту, штрафні
санкції застосовуються, якщо інше не
передбачене законом чи договором, у
розмірах 7 % вказаної вартості за
прострочення понад 30 днів є
необґрунтованим та безпідставним,
оскільки положенням статті 231
встановлено порядок застосування
штрафних санкцій визначених договором.

Пунктом 2.2 постанови від 17 грудня 2013
року N 14 «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» визначено,що
штрафні санкції, передбачені абзацом
третім частини другої статті 231 ГК
України, застосовується за допущене
прострочення виконання лише
негрошового зобов'язання пов'язаного з
обігом (поставкою) товару, виконанням
робіт, наданням послуг, з вартості яких
й вираховується у відсотковому
відношенні розмір штрафних санкцій.

Пунктом 14 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 17
жовтня 2012 року N 11 «Про деякі питання
практики застосування законодавства
про державний матеріальний резерв»
зазначено, що застосування до боржника
штрафних санкцій, передбачених
частиною другою статі 231 ГК України,
можливе лише якщо інший розмір
штрафних санкцій не передбачено
законом чи договором. Оскільки Законом
передбачено відповідальність за
операції з матеріальними цінностями
державного матеріального резерву, в
тому числі за прострочення поставки,
недопоставку (неповне закладення)
матеріальних цінностей до державного
резерву та за поставку (закладення) до
нього матеріальних цінностей,
непридатних для тривалого зберігання,
некомплектних або таких, що не
відповідають умовам контракту
(договору) щодо їх якості та
асортименту (пункти 3 і 4 статті 14
Закону), то застосуванню за відповідні
порушення підлягають саме заходи
відповідальності, передбачені
згаданими нормами Закону.

Відповідач у відзиві посилається на
винятковість обставин та на положення
статті 83 Господарського
процесуального Кодексу

Дослідивши надані докази суд дійшов до
висновку про виконання зобов'язання
відповідачем за контрактом в частині
поставки товару більше ніж на половину
вартості суми передоплати, а саме на
4221734,10 грн., що на думку суду є підставою
для зменшення суми штрафу.

Таким чином, суд вважає за необхідне
зменшити розмір штрафу на 50% на
підставі статті пункту 3 статті 83
Господарського процесуального Кодексу
що даний випадок є винятковим, виходячи
з інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) щодо
нарахування штрафу в розмірі 198087 грн. 95
коп.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України.
У спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав судовий
збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються: при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Відповідно до пункту 4.3 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України" №7 від
21.02.2013 року передбачено, що у разі коли
господарський суд на підставі пункту 3
статті 83 ГПК України зменшу розмір
неустойки (штрафу, пені), витрати
позивача, пов`язані зі сплатою судового
збору, відшкодовуються за рахунок
відповідача у сумі, сплаченій
позивачем за позовною вимогою, яка
підлягала б задоволенню, якби
зазначений розмір судом не було
зменшено.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає
за необхідне судові витрати у даній
справі покласти відповідача в сумі
15847,04 грн.

Керуючись статтями 1, 4, 12, 32 - 34, 36, 43, 44, 49,
82 -85, 115 -117 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з державного підприємства
«Дослідне господарство «Борки»
Інституту сільського господарства
Північного Сходу Національної
академії аграрних наук України» (вул.
Леніна 2-А, с. Бірки, Зміївський район,
Харківська область, 63421, , п/р
260027982 в ХОД АТ «Райффайзен Банк Аваль»
м. Харків МФО 350589) на користь товариства
з обмеженою відповідальністю
«Торговий Дім «Украгропром»» (вул.
Щусєва 36, м. Київ 04060, , п/р
8292 в ПАТ «Радикал Банк» МФО 319111) -
суму основного боргу 396175,90 грн., суму
штрафу 198087,95 грн. та 15847,04 грн. витрат зі
сплати судового збору.

Видати наказ видати після набрання
рішенням законної сили.

В частині стягнення штрафу в розмірі
198087,95 грн. в задоволенні позову
відмовити.

Повне рішення складено 23.06.2014 р.

Суддя Т.С. Денисюк

922/1565/14