РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" червня 2014 р.
Справа № 903/232/14

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючого судді
Демянчук Ю.Г.

судді Юрчук
М.І. ,

судді
Крейбух О.Г.

при секретарі судового засідання Лелех
І.Ю.

за участю представників сторін:

позивача - Халіна А.О. довіреність № 14-106
від 18.04.2014р.;

відповідача - Лисюк Р.П. директор,
Будневський Р.П., довіреність № 401 від
11.06.2014р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Рівненського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення господарського суду
Волинської області від 28.04.14 р.

у справі № 903/232/14

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" м.Київ

до Володимир-Волинського підприємства
теплових мереж
"Володимир-Волинськтеплокомуненерго",
м. Володимир-Волинський

про стягнення 1 136 251 грн. 41 коп.

Судом роз'яснено представникам сторін
права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20,
22 ГПК України. Клопотання про технічну
фіксацію судового процесу не
поступало, заяв про відвід суддів не
надходило.

ВСТАНОВИВ:

В березні 2014 року публічне акціонерне
товариство "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" звернулось
до господарського суду з позовом про
стягнення з Володимир-Волинського
підприємства теплових мереж
"Володимир-Волинськтеплокомуненерго" 1
136 251,41 грн., в тому числі 865 460 грн.
заборгованості по оплаті поставленого
у період з вересня по грудень місяць 2012
року у відповідності до укладеного між
сторонами договору №1Г/12-ТЕ-2 від
01.08.2012р. природного газу, 89 872 грн. пені
та 138 999,62 грн. штрафу, нарахованих за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань та не проведення у
встановлені строки належних
розрахунків по оплаті спожитого газу, 8
679,11 грн. збитків від інфляції та 33 240,68
грн. суми трьох процентів річних,
нарахованих згідно із ст. 625 ЦК України.

Рішенням господарського суду
Волинської області від 28.04.2014 року у
справі №903/232/14 (суддя Войціховський
В.А.) позов Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" до
Володимир-Волинського підприємства
теплових мереж
"Володимир-Волинськтеплокомуненерго"
задоволено частково.

Стягнуто з Володимир-Волинського
підприємства теплових мереж
"Володимир-Волинськтеплокомуненерго"
на користь публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" 865 460 грн.
заборгованості, 8 987,20 грн. пені, 13 899,97
грн. штрафу, 33 240,68 грн. трьох процентів
річних та 8 026,25 грн. збитків, завданих
інфляцією, а всього 929 614,10 грн., 22 711,98
грн. в повернення витрат по сплаті
судового збору.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
позивач Публічне акціонерне
товариство "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" звернувся
до Рівненського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення
господарського суду Волинської
області від 28.04.2014 року у даній справі
скасувати в частині відмови в
задоволені позовних вимог про
стягнення 80884,80 грн. пені та 125099,65 грн.
штрафу та прийняти нове рішення, яким
позовні вимоги задоволити в повному
обсязі.

Апеляційна скарга мотивована
порушенням норм процесуального права,
неправильним застосуванням норм
матеріального права, неповним
дослідженням доказів та встановленням
обставин справи, недоведеністю
обставин, що мають значення для справи,
невідповідністю висновків, викладених
у рішенні, обставинам справи.

Відповідач у відзиві на апеляційну
скаргу заперечив проти доводів та
вимог скарги, вказавши, що
господарський суд Волинської області
при винесенні рішення правомірно
застосував норми матеріального та
процесуального права, повністю
з'ясував обставини справи та дослідив
докази у справі, постановив законне та
обгрунтоване рішення, а тому просить
оскаржуване рішення залишити без змін,
а в задоволення апеляційної скарги
відмовити.

Ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду від 20.05.2014 року
апеляційну скаргу позивача прийнято до
провадження у складі колегії:
головуючий суддя Демянчук Ю.Г., суддя
Крейбух О.Г., суддя Юрчук М.І. та
призначено до розгляду на 12.06.2014 року.

В судове засідання прибули
представники скаржника та відповідача,
які надали суду усні пояснення по суті
доводів та заперечень, викладених
відповідно в апеляційній скарзі та у
відзиві на неї.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу.

Розглянувши матеріали справи,
апеляційну скаргу, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування місцевим
господарським судом при винесенні
рішення норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" на рішення
господарського суду Волинської
області від 28.04.14 р. зі справі № 903/232/14
слід задоволити частково, рішення
господарського суду Волинської
області від 28.04.14 р. зі справі № 903/232/14
змінити в частині стягнутих сум пені, 3%
річних і штрафу, виходячи з наступного.

01.08.2012 року між публічним акціонерним
товариством "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", м. Київ
(надалі - продавець, позивач, апелянт) та
Володимир-Волинським підприємством
теплових мереж
"Володимир-Волинськтеплокомуненерго",
м. Володимир-Волинський (по тексту -
покупець, відповідач) було укладено
договір купівлі-продажу природного
газу №1Г/12-ТЕ-2 /а.с. 12-17/ (далі - договір),
відповідно до п.1.1 якого продавець
зобов'язався передати у власність
покупцю у 2012 році природний газ (за
кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезеного
на митну територію України ПАТ
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України", (далі - газ), а
покупець зобов'язався приймати та
оплачувати газ на умовах цього
договору /а.с.12-17/.

Положеннями розділу 11 договору
визначалось, що угода набуває чинності
з дати її підписання уповноваженими
представниками Сторін та скріплення їх
підписів печатками Сторін, поширює дію
на відносини, що фактично склалися між
сторонами з 01.08.2012р. і діє в частині
поставки газу до 31.12.2012 року, а в частині
проведення розрахунків - до їх повного
здійснення.

Пунктом 3.1 договору передбачалось, що
Продавець передає Покупцю газ у
пунктах приймання-передачі газу на
вхідній запірній арматурі Покупця.
Право власності на газ переходить від
Продавця до Покупця в пунктах
приймання-передачі. За умовами пунктом
3.3 договору від 01.08.2012р. №1Г/12-ТЕ-2 було
визначено, що приймання-передача газу,
переданого Продавцем Покупцеві у
відповідному місяці продажу,
оформлюється актом приймання-передачі
газу.

На виконання умов договору позивачем у
період з вересня по грудень місяць 2012
року включно було передано, а
відповідачем прийнято та в подальшому
спожито, природного газу в обсязі 2 779,2
тис. м.куб. загальною вартістю 3 638 528,65
грн., зокрема, у вересні 2012 року в
кількості 72,391 тис. м.куб. вартістю 94 774,30
грн., у жовтні 2012 року в кількості 438,039
тис. м.куб. вартістю 573 480,66 грн., в
листопаді 2012 року в кількості 878,244 тис.
м.куб. вартістю 1 149 797,05 грн., в грудні
місяці 2012 року в кількості 1 390,526 тис.
м.куб. вартістю 1 820 476,64 грн. Викладене
підтверджується долученими /а.с. 18-21/ до
матеріалів справи Актами
приймання-передачі природного газу від
30.11.2012 р. та від 31.12.2012 р.

Матеріалами справи підтверджено, що
зазначені акти приймання-передачі
природного газу підписані
уповноваженими представниками
Продавця - ПАТ "НАК "Нафтогаз України",
Покупця - Володимир-Волинського ПТМ
"Володимир-Волинськтеплокомуненерго"
та Газорозподільної організації -
Володимир-Волинського управління по
газопостачанню та газифікації ПАТ
"Волиньгаз", скріплені відтисками
печаток господарюючих суб'єктів,
містять всі визначені законодавством
обов'язкові реквізити, в повному об'ємі
відображають зміст та обсяги
здійснених сторонами на їх підставі,
згідно умов підписаного договору
№1Г/12-ТЕ-2 від 01.08.2012р. у вересні-грудні
місяцях 2012 року господарських
операцій.

Матеріали справи містять в собі
документи (розрахунки ціни позову,
реєстри проведених оплат), котрі
свідчать про те, коли і на яку суму
відповідачем здійснювались відповідні
платежі, відображають дату проведення
розрахунку, суму платежу, призначення
платежу, розрахунковий період,
обов'язкові реквізити платіжного
документа /а.с. 9-11, 22-23/.

Як правильно встановлено судом першої
інстанції, що:

- оплату природного газу вересня 2012
року (прийнято на суму 94 774,30 грн.)
відповідачем було здійснено двома
платежами: 18.10.2012р. на суму 20 000 грн. та
21.12.2012р. на суму 74 774,30 грн., в той час,
коли такі розрахунки мали бути
проведені у строк до 14.10.2012р.;

- оплату природного газу жовтня 2012 року
(прийнято на суму 573 480,66 грн.)
відповідачем було здійснено одним
платежем 21.12.2012р., в той час, коли такі
розрахунки мали бути проведені у строк
до 14.11.2012р.;

- оплату природного газу листопада 2012
року (прийнято на суму 1 149 797,05 грн.)
відповідачем було здійснено двома
платежами: 21.12.2012р. на суму 1 062 923,79 грн.
та 29.12.2012р. на суму 86 873,26 грн., в той час,
коли такі розрахунки мали бути
проведені у строк до 14.12.2012р.;

- оплату природного газу грудня 2012 року
(прийнято на суму 1 820 476,64 грн.)
відповідачем було здійснено частково
на загальну суму 955 016,64 грн. дев'ятьма
платежами: 16.01.2013р. на суму 31 918 грн.,
17.01.2013р. на суму 42 190 грн., 18.01.2013р. на суму
37 764 грн., 21.01.2013р. на суму 42 144 грн.,
23.01.2013р. на суму 42 965 грн., 31.01.2013р. на суму
286 041,74 грн., 25.02.2013р. на суму 442 876,86 грн.,
28.02.2013р. на суму 26 059,04 грн, 17.10.2013р. на
суму 3 058 грн., в той час, коли такі
розрахунки мали бути проведені
повністю у строк до 14.01.2013р.

Таким чином на момент подання позовної
заяви до суду, на час порушення судом
провадження у справі та на день
судового розгляду справи
заборгованість Володимир-Волинського
ПТМ
"Володимир-Волинськтеплокомуненерго"
перед ПАТ "НАК "Нафтогаз України" по
оплаті прийнятого згідно договору
№1Г/12-ТЕ-2 від 01.08.2012р. природного газу
склала 865 460 грн., що включає в себе
залишок неоплаченого природного газу,
отриманого в грудні місяці 2012 року.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу України,
інших актів цивільного законодавства ,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог , що звичайно
ставляться.

У відповідності до част.1 ст.530 ЦК
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства (част.1 ст.628
ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст.629 ЦК України).

Невиконання відповідачем покладеного
на нього обов'язку щодо оплати
поставленого природного газу у строки,
встановлені п. 6.1 Договору, слугувало
підставою для звернення позивача з
позовом про стягнення 865 460 грн.
заборгованості по оплаті поставленого
у період з вересня по грудень місяць 2012
року у відповідності до укладеного між
сторонами договору №1Г/12-ТЕ-2 від
01.08.2012р. природного газу, 89 872 грн. пені
та 138 999,62 грн. штрафу, 8679,11 грн. збитків
від інфляції та 33 240,68 грн. суми 3% річних.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів дійшла висновку, що місцевий
господарський суд давши належну оцінку
фактичним обставинам справи та
правильно застосувавши норми
матеріального права обґрунтовано
стягнув з відповідача основну суму
боргу в розмірі 865 460 грн.

Виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком (част.1 ст. 546 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання
(част.1, 3 ст.549 ЦК України).

Відповідно до п. 7.2 Договору, у разі
невиконання покупцем п.п. 6.1 договору
він у безспірному порядку
зобов'язується сплатити продавцю крім
суми заборгованості пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня, від суми простроченого платежу за
кожен день прострочення платежу, а за
прострочення платежу понад 30 (тридцять)
днів додатково сплатити штраф у
розмірі 7 % від суми простроченого
платежу.

Тобто п. 7.2 Договору, сторони погодили
відповідальність покупця
Володимир-Волинського підприємства
теплових мереж
"Володимир-Волинськтеплокомуненерго" у
разі порушення умов Договору щодо
оплати поставленого природного газу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних з
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Відповідно до п.1.9. постанови пленуму
Вищого господарського суду № 14 від
17.12.2013 року "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань", день фактичної
сплати суми заборгованості не
включається в період часу, за який
здійснюється стягнення інфляційних
нарахувань та пені.

Судом перевірено розрахунки пені та 3 %
річних, виконані позивачем і
встановлено, що останнім при
здійсненні розрахунку неправомірно
враховано дні фактичної сплати
заборгованості відповідачем. При цьому
було застосовано розрахунки, здійснені
за допомогою встановленої в
господарському суді системи
інформаційно-правового забезпечення
"Ліга Закон".

Суд провівши власний перерахунок
встановив, що розмір пені який підлягає
до стягнення з врахуванням подвійної
облікової ставки Національного банку
України за заявлені позивачем періоди
становить 88735,67 грн., в решті вимоги на
суму 1136,33 грн. слід відмовити у зв'язку з
невірним обрахуванням вказаних сум
позивачем.

Поскільки прострочення відповідача по
оплаті поставленого природного газу
має місце, то позовні вимоги про
стягнення 3 % річних за заявлений
позивачем період є підставними та
підлягають задоволенню частково у сумі
33021,04 грн. на підставі ст.625 ЦК України за
розрахунком суду, у стягненні 219,64 грн. 3
% річних слід відмовити у зв'язку з
невірним обрахуванням вказаних сум
позивачем.

Розглянувши позовні вимоги в частині
стягнення штрафу в загальному розмірі
138 999,62 грн., перевіривши методику та
періоди нарахування цієї санкції,
судом була встановлена повна
підставність та арифметична вірність,
обґрунтованість таких вимог, у зв'язку
з чим вимоги підлягають задоволенню у
визначеному позивачем розмірі.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання. Боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
врахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Судом засвідчується, що передбачене
законом право кредитора вимагати
сплати боргу з урахуванням індексу
інфляції та процентів річних є
способами захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
коштами, належними до сплати
кредиторові.

Розглянувши позовні вимоги в частині
стягнення 8 679,11 грн. загальної суми
збитків, завданих інфляцією,
перевіривши методику та періоди
нарахування позивачем цієї суми, суд
вважає, що відповідні вимоги
підлягають до задоволення частково (на
суму 8 026,25 грн.), а в частині стягнення
652,86 грн. суми інфляційних в позові ПАТ
"НАК "Нафтогаз України" слід відмовити.

При цьому судом зазначається, що
фактично позивачем суму збитків від
інфляції в загальному розмірі 8 679,11 грн.
нараховано у наступних розмірах та за
наступні періоди:

- із боргових зобов'язань вересня
місяця 2012 року:

74,62 грн. інфляційних із суми боргу 74 774,30
грн. за період з 01.11.2012р. по 31.12.2012р. а
також 0,15 грн. інфляційних за період
січня місяця 2013 року;

- із боргових зобов'язань жовтня місяця
2012 року:

572,33 грн. інфляційних із суми боргу 573
480,66 грн. за період з 14.11.2012р. по 31.12.2012р., а
також 1,14 грн. інфляційних за період
січня місяця 2013 року із суми боргу 572,33
грн.;

- із боргових зобов'язань листопада
місяця 2012 року:

2 299,59 грн. інфляційних із суми боргу 1 149
797,05 грн. за період з 14 по 31 грудня 2012
року, а також 4,60 грн. інфляційних за
період січня місяця 2013 року;

- із боргових зобов'язань грудня місяця
2012 року:

5 726,66 грн. загальної суми збитків від
інфляції, нарахованих з врахуванням
тих чи інших сум заборгованостей за
період прострочки платежів з 14.01.2013р. по
31.12.2013р.

Згідно з пунктом 2 рекомендацій,
викладених у Інформаційному листі
Вищого господарського суду України від
17.07.2012р. № 01-06/928/2012 "Про практику
застосування Вищим господарським
судом України у розгляді справ окремих
норм матеріального права", при
застосуванні індексу інфляції слід
мати на увазі, що індекс розраховується
не на кожну дату місяця, а в середньому
на місяць і здійснюється шляхом
множення суми заборгованості на момент
її виникнення на сукупний індекс
інфляції за період прострочення
платежу. При цьому сума боргу, яка
сплачується з 1 по 15 день відповідного
місяця, індексується з врахуванням
цього місяця, а якщо сума боргу
сплачується з 16 по 31 день місяця,
розрахунок починається з наступного
місяця. Аналогічно, якщо погашення
заборгованості здійснено з 1 по 15 день
відповідного місяця, інфляційні втрати
розраховуються без врахування цього
місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то
інфляційні втрати розраховуються з
врахуванням даного місяця.

Судом встановлено, що позивачем в
деяких випадках (на загальну суму 646,96
грн.) здійснювалось нарахування сум
інфляційних за періоди прострочки
платежів з 01.11.2012р. по 31.12.2012р. із
врахуванням зведеного індексу
споживчих цін (індексу інфляції)
100,099800000%.

Однак, згідно встановлених у цей період
Держкомстатом України індексів
споживчих цін, зведений індекс
інфляційних за період листопада-грудня
місяців 2012 року склав 100,0% (листопад -
99,9%, грудень - 100,2%), тобто має нульове
значення, що, в свою чергу, унеможливлює
нарахування кредитором відповідних
сум збитків від інфляції.

Також судом встановлено факти
нарахування позивачем збитків від
інфляції (на суму 0,15 грн. із боргу 74,62
грн., на суму 1,14 грн. із боргу 572,33 грн., на
суму 4,60 грн. із боргу 2 299,59 грн., всього
5,90 грн. інфляційних нарахувань) не із
сум основних заборгованостей, котрі
існували у той чи інший період, а із
ймовірної суми боргу, котра, як
з'ясовано судом, не є заборгованістю, а
складає суму збитків від інфляції за
попередній період, що також є
необґрунтованим та безпідставним.

Відповідно до част. 2 ст. 231 ГК України, у
разі, якщо порушено господарське
зобов'язання, в якому хоча б одна
сторона є суб'єктом господарювання, що
належить до державного сектора
економіки, або порушення пов'язане з
виконанням державного контракту, або
виконання зобов'язання фінансується за
рахунок Державного бюджету України чи
за рахунок державного кредиту, штрафні
санкції застосовуються, якщо інше не
передбачено законом чи договором, у
таких розмірах: за порушення строків
виконання зобов'язання стягується пеня
у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів
(робіт, послуг), з яких допущено
прострочення виконання за кожний день
прострочення, а за прострочення понад
тридцять днів додатково стягується
штраф у розмірі семи відсотків
вказаної вартості.

Част. 1 ст. 550 ЦК України встановлено,
кредитор має право на стягнення
неустойки у всіх випадках порушення
боржником зобов'язання, незалежно від
того, виникли чи ні у зв'язку з цим
порушенням збитки на стороні
кредитора.

Згідно част. 3 ст. 551 ЦК України, розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Колегія суддів апеляційного суду
вважає, що зменшення неустойки
відповідає вимогам співрозмірності та
враховує інтереси позивача, що у свою
чергу, не суперечить принципу рівності
сторін у господарському процесі,
поскільки боржник допустив
неправомірну поведінку, тобто
невиконавши зобов'язання у строк, він в
будь-якому разі не повинен отримувати
перевагу зі своєї неправомірної
поведінки. В цьому випадку, місцевий
господарський суд обгрунтовано
зменшив стягуваний розмір штрафних
санкцій.

У випадку нарахування пені та 7% штрафу,
які є явно завищеними, не відповідають
передбаченим у п. 6 ст. 3, част.3 ст. 509 та
ч.ч. 1-2 ст. 627 ЦК України засадам
справедливості, добросовісності,
розумності як складовим елементам
загального конституційного принципу
верховенства права, суд має право її
зменшувати. Наявність у кредитора
можливості стягувати із споживача
надмірні грошові суми як неустойку,
спотворює її дійсне правове
призначення, оскільки із засобу
розумного стимулювання боржника
виконувати основне грошове
зобов'язання неустойка перетворюється
на несправедливо непомірний тягар для
споживача та джерело отримання
невиправданих додаткових прибутків
кредитором.

Пунктом 1 ст. 233 ГК України встановлено,
що суд має право зменшити розмір
санкцій, якщо належні до сплати штрафні
санкції надмірно великі порівняно із
збитками кредитора.

Аналогічні приписи містить п. 3 ст. 83 ГПК
України.

При цьому, повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Вищого господарського суду
України від 12.12.2013 року у справі №
910/8826/13.

Представник відповідача в судовому
засіданні посилаючись на обставини,
викладені у відзиві від 10.06.2014 р. № 394 на
апеляційну скаргу, просить суд
зменшити розмір штрафних санкцій.

Колегією суддів взято до уваги
клопотання відповідача про зменшення
розміру нарахованих штрафних санкцій з
огляду на таке.

В обґрунтування зазначеного
клопотання представник сторони
посилається на те, що відповідач є
комунальним підприємством власником
майна якого є територіальна громада
міста Володимира-Волинського, чинні
тарифи, які затверджені рішеннями
виконавчого комітету
Володимир-Волинської міської ради не є
економічно обґрунтованими та не
покривають затрат підприємства на
виробництво теплової енергії та
надання послуг з теплопостачання,
основними споживачами теплової
енергії, яка виробляється
підприємством з природного газу,
поставленого позивачем згідно угоди
№1Г/12-ТЕ-2 від 01.08.2012р. є населення та
релігійні організації, котрі, в свою
чергу, несвоєчасно і не в повній мірі
оплачують отримані послуги.

Відтак, беручи до уваги зазначені
причини неналежного виконання
зобов'язання, майновий стан
відповідача (в тому числі на момент
виконання Договору), колегія суддів
вважає нараховані суми пені та 7 %
штрафу неспіврозмірними порівняно із
збитками кредитора, а тому зменшує їх
розмір на 50 %, а саме: розмір пені - до
44367,84 грн.; розмір 7 % штрафу до 69499,81 грн.

Враховуючи вищевикладене, позовні
вимоги про стягнення пені, 3% річних та 7
% штрафу підлягають задоволенню
частково у сумі 44367,84 грн. пені, 33021,04
грн. 3% річних та 69499,81 грн. штрафу; в
частині стягнення 44367,83 грн пені та 69499,81
грн. штрафу слід відмовити - у зв'язку
зі зменшенням їх розміру за рішенням
суду; 1136,33 грн. пені та 219,64 грн. 3% річних -
у зв'язку з невірним розрахунком
позивача.

Щодо розподілу судових витрат.

Загальна сума заявлених позовних вимог
- 1136251,41 грн.;

Загальна сума задоволених позовних
вимог - 1020374,94 грн.

Відношення задоволених позовних вимог
до заявлених - 99,82 %.

На відповідача покладається судовий
збір за подання позовної заяви у сумі
22684,12 грн. пропорційно розміру
задоволених позовних вимог на підставі
ст.49 ГПК України.

Разом з тим, згідно із п. 4 част. 1 ст. 103
ГПК України, апеляційна інстанція за
результатами розгляду апеляційної
скарги (подання) має право змінити
рішення.

Відповідно до п.4 част.1 ст.104 ГПК
України, підставами для скасування або
зміни рішення місцевого
господарського суду є порушення або
неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права.

Оцінюючи вищевикладені обставини
справи, колегія приходить до висновку,
що апеляційна скарга Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на рішення господарського суду
Волинської області від 28.04.14 р. у даній
справі слід задоволити частково, а
рішення господарського суду
Волинської області від 28.04.14 р. у справі
№ 903/232/14 змінити в частині стягнутих
сум пені, 3% річних і штрафу.

Керуючись ст.ст.49, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на рішення господарського суду
Волинської області від 28.04.14 р. зі
справі № 903/232/14 задоволити частково.

Рішення господарського суду
Волинської області від 28.04.14 р. зі
справі № 903/232/14 залишити без змін в
частині стягнення основного боргу та
збитків завданих інфляцією та змінити
в частині стягнутих сум пені, 3% річних і
штрафу, виклавши резолютивну частину в
такій редакції:

1. Позов задоволити частково.

2. Стянути з Володимир-Волинського
підприємства теплових мереж
"Володимир-Волинськтеплокомуненерго"
(м. Володимир-Волинський, вул.
Сагайдачного, 19, ) на
користь публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (м. Київ,
вул. Б. Хмельницького, 6, )
865460 грн. заборгованості, 44367,84 грн. пені,
69499,81 грн. штрафу, 33021,04 грн. 3% річних та
8026,25 грн. збитків, завданих інфляцією, а
всього 1020374,94 грн., 22684,12 грн. в
повернення витрат по сплаті судового
збору.

3. В позові про стягнення 45504,16 грн. пені,
219,64 грн. 3% річних, 652,86 грн. збитків,
завданих інфляцією, - 69499,81 грн. штрафу -
відмовити.

4. Доручити господарському суду
Волинської області видати наказ.

5. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання постановою
апеляційного господарського суду
законної сили.

6. Справу № 903/232/14 повернути до
господарського суду Волинської
області.

Головуючий суддя
Демянчук Ю.Г.

Суддя
Юрчук М.І.

Суддя
Крейбух О.Г.