РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

"01" липня 2014 р.
Справа №906/1092/13

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючий суддя
Гулова А.Г.

суддя
Петухов М.Г. ,

суддя
Саврій В.А.

при секретарі судового засідання Яцюку
В.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Рівненського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Каменеобробка"

на рішення господарського суду
Житомирської області від 10.04.2014р.

у справі №906/1092/13 (суддя Давидюк В.К.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Каменеобробка",
м.Житомир

до Житомирської міської ради, м.Житомир

про визнання недійсним рішення

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Житомирської області від 10 квітня 2014
року у справі №906/1092/13 відмовлено у
задоволенні позову Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Каменеобробка" до Житомирської
міської ради про визнання недійсним
рішення від 24.01.2013р. №498 в частині
підпункту 1.3. пункту 1.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
позивач звернувся до суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
оскаржене рішення скасувати та
прийняти нове, яким задоволити позовні
вимоги.

Мотивуючи апеляційну скаргу, позивач
зазначає, зокрема, наступне:

- відповідачем не доведено факту
офіційного оприлюднення у
встановленому порядку та строки рішень
Житомирської міської ради від 05.09.2007р.
№369 "Про затвердження матеріалів
коригування технічної документації з
нормативно грошової оцінки земельних
ділянок м.Житомира" та від 21.11.2007р. №456
"Про введення в дію нових розмірів
плати за земельні ділянки та
приведення у відповідність діючих
договорів оренди у м.Житомирі", а тому
вказані рішення є такими, що не набрали
законної сили;

- відповідачем не надано суду належних
доказів оприлюднення ним рішення
Житомирської міської ради від 24.01.2013р.
№498 "Про затвердження нових розмірів
річної орендної плати та приведення у
відповідність договорів оренди
земельних ділянок
несільськогосподарського
призначення", а тому останнє не набрало
законної сили.

Представник Житомирської міської ради
у письмовому відзиві від 27.06.2014р.
заперечила проти доводів та вимог
апеляційної скарги, вважаючи рішення
господарського суду Житомирської
області від 10.04.2014р. законним та
обґрунтованим, просить залишити його
без змін, а апеляційну скаргу - без
задоволення. Крім того, просить
переглянути справу у її відсутності.

Представник позивача в засідання суду
не з`явився, про причини неявки суд не
повідомив.

Враховуючи норми ст.101 ГПК України про
межі перегляду справ в апеляційній
інстанції, та той факт, що неявка в
засідання суду представників сторін,
належним чином та відповідно до
законодавства повідомлених про дату,
час та місце розгляду справи, не
перешкоджає перегляду оскарженого
судового рішення, колегія суддів
розглянула апеляційну скаргу за
відсутності представників сторін.

Обговоривши доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши повноту з'ясування та
доведеність всіх обставин, що мають
значення для справи, відповідність
висновків, викладених у рішенні
місцевого господарського суду,
обставинам справи, правильність
застосування господарським судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права при прийнятті
оскарженого рішення, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як убачається з матеріалів справи,
10.03.2006р. між Житомирською міською радою
(орендодавець) та Закритим акціонерним
товариством "Каменеобробка" (орендар),
правонаступником якого є позивач
(статут позивача, а.с.12-25), було укладено
договір оренди земельної ділянки,
посвідчений приватним нотаріусом
Житомирського міського нотаріального
округу ОСОБА_1 10.03.2006р. за №1918, що
зареєстрований 21.03.2006р. у Житомирському
міському відділі Житомирської
регіональної філії Центру державного
земельного кадастру за №74 (а.с.8).

Пунктом 1 договору передбачено, що
орендодавець на основі рішення 28 сесії
Житомирської міської ради 4 скликання
від 09.12.2005р. №584 надає, а орендар приймає
в строкове платне користування
земельну ділянку для іншої
промисловості, яка знаходиться за
адресою: м.Житомир, вул.Баранова, 137.

Згідно п.2 договору в оренду
передаються земельні ділянки: ділянка 1
площею 0,8111 га; ділянка 2 площею 1,0992 га.

Відповідно до п.3 договору нормативна
грошова оцінка земельних ділянок
становить: ділянка 1 - 476507,37 грн.; ділянка
2 - 645761,20 грн.

Договір укладено на 10 років (п.4
договору).

Орендна плата, згідно до п.5 договору,
вноситься орендарем у грошовій формі,
розмір якої становить: 14570,15 грн. в рік, у
тому числі: ділянка 1 - 6498,13 грн. в рік;
ділянка 2 - 8072,02 грн. в рік.

Згідно п.п.6, 7 договору обчислення
розміру орендної плати за землю
здійснюється з урахуванням індексів
інфляції. Орендна плата вноситься
щомісячно, до п`ятнадцятого числа
поточного місяця.

Відповідно до п.8 договору розмір
орендної плати щорічно переглядається
у разі:

- зміни умов господарювання,
передбачених договором;

- зміни розмірів земельного податку,
підвищення цін, тарифів, у тому числі
внаслідок інфляції;

- погіршення стану орендованої
земельної ділянки не з вини орендаря,
що підтверджено документами;

- в інших випадках, визначених законом.

Рішенням Житомирської міської ради 19
сесії шостого скликання від 24.01.2013р. №498
"Про затвердження нових розмірів
річної орендної плати та приведення у
відповідність договорів оренди
земельних ділянок
несільськогосподарського призначення"
затверджено нові розміри нормативної
грошової оцінки та орендної плати за
використання земельних ділянок на
умовах оренди в м.Житомирі (а.с.41-44).
Зокрема, підпунктом 1.3 пункту 1
вказаного рішення для ТОВ
"Каменеобробка" (договір оренди
земельної ділянки площею: ділянка 1 -
0,8111 га; ділянка 2 - 1,0992 га по вул.
Баранова, 137, від 21.03.06р. №74)
встановлено:

- нормативна грошова оцінка становить:
ділянка 1 - 2305205,22грн; ділянка 2 -
3124006,39грн.

- орендна плата становить:

ділянка 1 - 76071,77грн. в рік. Коефіцієнт
співвідношення орендної плати до
земельного податку при цьому становить
3,300;

ділянка 2 - 112464,23грн. в рік. Коефіцієнт
співвідношення орендної плати до
земельного податку при цьому становить
3,600.

Виконавчий комітет Житомирської
міської ради листом №15/1467 від 22.02.2013р.
запропонував позивачу у двотижнений
термін з дня отримання листа внести
зміни до договору оренди земельної
ділянки від 10.03.2006р. в частині розміру
річної орендної плати, на підставі
рішення Житомирської міської ради від
24.01.2013р. №498 (а.с.11).

Не погоджуючись з підпунктом 1.3. п.1
вказаного вище рішення, ТзОВ
"Каменеобробка", з посиланням на ст.59
Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні", ч.5 ст.12
Закону України "Про засади державної
регуляторної політики у сфері
господарської діяльності", ст.22 Закону
України "Про порядок висвітлення
діяльності органів державної влади та
органів місцевого самоврядування в
Україні засобами масової інформації",
п.271.2 ст.271 Податкового кодексу України,
звернулося до господарського суду
Житомирської області з позовом про
визнання недійсним підпункту 1.3 п.1
рішення Житомирської міської ради 19
сесії шостого скликання від 24.01.2013р. №498
"Про затвердження нових розмірів
річної орендної плати та приведення у
відповідність договорів оренди
земельних ділянок
несільськогосподарського
призначення".

Як зазначалося вище, рішенням
господарського суду Житомирської
області від 10.04.2014р. у задоволенні
позову відмовлено.

Судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст.15 Закону України "Про
оренду землі" однією з істотних умов
договору оренди, є орендна плата із
зазначенням її розміру, індексації,
форм платежу, строків, порядку її
внесення і перегляду та
відповідальності за її несплату.

Частинами 2, 3 ст.21 Закону України "Про
оренду землі" встановлено, що розмір,
форма і строки внесення орендної плати
за землю встановлюються за згодою
сторін у договорі оренди (крім строків
внесення орендної плати за земельні
ділянки державної та комунальної
власності, які встановлюються
відповідно до Податкового кодексу
України). Обчислення розміру орендної
плати за землю здійснюється з
урахуванням індексів інфляції, якщо
інше не передбачено договором оренди.

Згідно ст.288 Податкового кодексу
України підставою для нарахування
орендної плати за земельну ділянку є
договір оренди такої земельної
ділянки, у якому і визначаються розмір
та умови внесення орендної плати.

Нормами ч.1 ст.632 Цивільного кодексу
України встановлено, що ціна в договорі
встановлюється за домовленістю сторін.
У випадках, встановлених законом,
застосовуються ціни (тарифи, ставки
тощо), які встановлюються або
регулюються уповноваженими органами
державної влади або органами місцевого
самоврядування.

Зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом (ч.1 ст.651 ЦК України).

Як зазначалося, у п.8 договору сторони
передбачили, що розмір орендної плати
щорічно переглядається у разі: зміни
розмірів земельного податку,
підвищення цін, тарифів, у тому числі
внаслідок інфляції; погіршення стану
орендованої земельної ділянки не з
вини позивача, що підтверджено
документами; в інших випадках,
визначених законом.

Відповідно до ст.289 Податкового кодексу
України для визначення розміру податку
та орендної плати використовується
нормативна грошова оцінка земельних
ділянок.

Статтями 1,5 Закону України "Про оцінку
земель", ст.201 Земельного кодексу
України встановлено, що нормативна
грошова оцінка земельних ділянок як
капіталізований рентний дохід із
земельної ділянки, визначений за
встановленими і затвердженими
нормативами, використовується,
зокрема, для визначення розміру
земельного податку та орендної плати
за земельні ділянки державної та
комунальної власності.

Згідно п.288.5 ст.288 Податкового кодексу
України, річна сума орендної плати не
може бути меншою трикратного розміру
земельного податку (за винятком земель
сільськогосподарського призначення)
та перевищувати 12 відсотків
нормативної грошової оцінки (за
винятком земель, на яких розміщуються,
будуються, обслуговуються та
експлуатуються об'єкти енергетики, які
виробляють електричну енергію з
відновлюваних джерел енергії, та
земельних ділянок, які перебувають у
державній або комунальній власності,
що надані для будівництва та/або
експлуатації аеродромів).

З наведеного вбачається, що орендна
плата за користування земельною
ділянкою державної та комунальної
власності фактично є регульованою
ціною, а тому зміна нормативної
грошової оцінки такої земельної
ділянки згідно рішення Житомирської
міської ради 19 сесії 6 скликання від
24.01.2013р. №498 є підставою для перегляду
розміру орендної плати в межах,
встановлених п.288.5 ст. 288 Податкового
кодексу України.

Згідно ч.1 ст.79 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні", акти
ради, сільського, селищного, міського
голови, голови районної в місті ради,
виконавчого комітету сільської,
селищної, міської, районної у місті (у
разі її створення) ради, прийняті в
межах наданих їм повноважень, є
обов'язковими для виконання всіма
розташованими на відповідній
території органами виконавчої влади,
об'єднаннями громадян, підприємствами,
установами та організаціями,
посадовими особами, а також
громадянами, які постійно або
тимчасово проживають на відповідній
території.

Відповідно до ч.5 ст.59 зазначеного
Закону, рішення ради
нормативно-правового характеру
набирають чинності з дня їх офіційного
оприлюднення, якщо радою не
встановлено більш пізній строк
введення цих рішень у дію.

Як встановлено частинами 1,4 статті 23
Закону України "Про оцінку земель",
технічна документація з бонітування
ґрунтів, економічної оцінки земель та
нормативної грошової оцінки земельних
ділянок у межах населених пунктів
затверджується відповідною сільською,
селищною, міською радою. Рішення рад,
зазначених у цій статті, щодо технічної
документації з нормативної грошової
оцінки земельних ділянок набирають
чинності у строки, встановлені
відповідно до пункту 271.2 статті 271
Податкового кодексу України.

Підпунктом 271.2 ст.271 Податкового
кодексу України передбачено, що
рішення рад щодо нормативної грошової
оцінки земельних ділянок офіційно
оприлюднюється відповідним органом
місцевого самоврядування до 15 липня
року, що передує бюджетному періоду, в
якому планується застосування
нормативної грошової оцінки земель або
змін (плановий період). В іншому разі
норми відповідних рішень
застосовуються не раніше початку
бюджетного періоду, що настає за
плановим періодом.

Статтею 22 Закону України "Про порядок
висвітлення діяльності органів
державної влади та органів місцевого
самоврядування в Україні засобами
масової інформації" встановлено,
рішення органів місцевого
самоврядування, інші
нормативно-правові акти публікуються в
офіційних виданнях (відомостях,
бюлетенях, збірниках, інформаційних
листках тощо) та друкованих засобах
масової інформації відповідних
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування.

Зокрема, Конституційний Суд України у
своєму рішенні від 16.04.2009р. у справі
№1-9/2009 (справа про скасування актів
органів місцевого самоврядування)
дійшов висновку, що органи місцевого
самоврядування, вирішуючи питання
місцевого значення, представляючи
спільні інтереси територіальних
громад сіл, селищ та міст, приймають
нормативні та ненормативні акти. До
нормативних належать акти, які
встановлюють, змінюють чи припиняють
норми права, мають локальний характер,
розраховані на широке коло осіб та
застосовуються неодноразово, а
ненормативні акти передбачають
конкретні приписи, звернені до
окремого суб'єкта чи юридичної особи,
застосовуються одноразово і після
реалізації вичерпують свою дію.

Регуляторний акт - це прийнятий
уповноваженим регуляторним органом
нормативно-правовий акт, який або
окремі положення якого спрямовані на
правове регулювання господарських
відносин, а також адміністративних
відносин між регуляторними органами
або іншими органами державної влади та
суб'єктами господарювання; прийнятий
уповноваженим регуляторним органом
інший офіційний письмовий документ,
який встановлює, змінює чи скасовує
норми права, застосовується
неодноразово та щодо невизначеного
кола осіб і який або окремі положення
якого спрямовані на правове
регулювання господарських відносин, а
також адміністративних відносин між
регуляторними органами або іншими
органами державної влади та суб'єктами
господарювання, незалежно від того, чи
вважається цей документ відповідно до
закону, що регулює відносини у певній
сфері, нормативно-правовим актом (ст.1
Закону України "Про засади державної
регуляторної політики у сфері
господарської діяльності").

Відповідно до ст.1 Закону України "Про
засади державної регуляторної
політики у сфері господарської
діяльності" органи місцевого
самоврядування відносяться до
регуляторних органів, які відповідно
до своїх повноважень приймають
регуляторні акти.

Згідно ч.5 ст.12 Закону України "Про
засади державної регуляторної
політики у сфері господарської
діяльності" регуляторні акти, прийняті
органами та посадовими особами
місцевого самоврядування, офіційно
оприлюднюються в друкованих засобах
масової інформації відповідних рад, а у
разі їх відсутності - у місцевих
друкованих засобах масової інформації,
визначених цими органами та посадовими
особами, не пізніш як у десятиденний
строк після їх прийняття та підписання.

Судова колегія вважає безпідставними
доводи позивача про ненабрання
чинності рішеннями Житомирської
міської ради від 05.09.2007р. №369, від
21.11.2007р. №456, на які є посилання в
оспореному рішенні.

Так, постановою Рівненського
апеляційного господарського суду від
17.12.2013р. у справі №906/865/13 за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Рибні промислові
технології" до Житомирської міської
ради про визнання недійсним рішення
Житомирської міської ради від 24.01.2013р.
№498 в частині підпункту 1.11 пункту 1 та
постановою Рівненського апеляційного
господарського суду від 11.12.2013р. у
справі №906/1049/13 за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "Офіс Хаус"
до Житомирської міської ради про
визнання недійсним рішення
Житомирської міської ради від 24.01.2013р.
№498 в частині підпункту 1.17 пункту 1,
залишеними без змін постановами Вищого
господарського суду України від
25.02.2014р. у даних справах, відповідно,
встановлено факт опублікування
Житомирською міською радою
повідомлення про зазначені вище
рішення №369 від 05.09.2007р., №456 від 21.11.2007р.
у друкованих засобах масової
інформації відповідних органів
державної влади - газеті "Місто".

Вищий господарський суд України у
постановах від 25.02.2014р. у вказаних
справах №906/865/13 та №906/1049/13, відповідно,
вказав, що повідомлення Житомирської
міської ради у газеті "Місто" про
рішення ради від 05.09.2007р. №369 та від
21.11.2007р. №456 є доказом опублікування
рішень у встановленому законодавством
порядку.

Відповідно до ч.1 ст.101 ГПК України у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу.

Згідно ч.3 ст.35 ГПК України (у редакції
Закону України від 17.04.2014р.№1226-VIII,
чинної на момент прийняття цієї
постанови) обставини, встановлені
рішенням суду у господарській,
цивільній або адміністративній справі,
що набрало законної сили, крім
встановлених рішенням третейського
суду, не доказуються при розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті самі
особи або особа, щодо якої встановлено
ці обставини.

Таким чином, обставини щодо
опублікування Житомирською міською
радою у встановленому законодавством
порядку своїх рішень від 05.09.2007р. №369 та
від 21.11.2007р. №456 встановлені у справах
№906/865/13, №906/1049/13, де Житомирська міська
рада є відповідачем, щодо якого
встановлено ці обставини.

При цьому, судом береться до уваги,
відповідно до преамбули та статті 6
параграфу 1 Конвенції про захист прав
та свобод людини, згідно з рішенням
Європейського суду з прав людини від 25
липня 2002 року у справі за заявою №48553/99
"Совтрансавто-Холдинг проти України", а
також згідно з рішенням Європейського
суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року
у справі за заявою №28342/95 "Брумареску
проти Румунії" встановлено, що існує
встановлена судова практика
конвенційних органів щодо визначення
основним елементом верховенства права
принципу правової певності, який
передбачає серед іншого і те, що у
будь-якому спорі рішення суду, яке
вступило в законну силу, не може бути
поставлено під сумнів.

Оскільки в силу частини 3 статті 4 ГПК
України, статті 17 Закону України "Про
виконання рішеня та застосування
практики Європейського суду з прав
людини" згадані судові рішення та зміст
самої Конвенції про захист прав та
свобод людини є пріоритетним джерелом
права для національного суду, судова
колегія вважає безсумнівними
встановлені судовими рішеннями у
справах №906/865/13 та 906/1049/13 факти, при
цьому ці факти не можуть ставитися
судом під сумнів та є такими, які не
потребують додаткового доведення.

З аналізу спірного рішення
Житомирської міської ради від 24.01.2013р.
№ 498 "Про затвердження нових розмірів
річної орендної плати та приведення у
відповідність договорів оренди
земельних ділянок
несільськогосподарського призначення"
судова колегія встановила, що останнє
не має ознак регуляторного акту,
оскільки підлягає застосуванню серед
визначеного кола осіб, в тому числі й
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Каменеобробка", а
тому офіційне оприлюднення не
вимагається.

В матеріалах справи наявний лист
виконавчого комітету Житомирської
міської ради від 22.02.2013р. №15/1476, яким
належним чином було повідомлено
позивача про існування рішення
Житомирської міської ради від 24.01.2013р.
№498, згідно якого останньому було
встановлено новий розмір річної
орендної плати за користування
земельною ділянкою.

Згідно ст.33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень; докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу. Це стосується, в
першу чергу, позивача, який повинен
довести факти та обставини, на підставі
яких він будує позовні вимоги.

З огляду на викладене, позов про
визнання недійсним підпункту 1.3. п.1
спірного рішення від 24.01.2013р. №498 із
зазначених у позовній заяві підстав
задоволенню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються наведеним вище,
матеріалами справи та не грунтуються
на нормах чинного законодавства.

Відтак, судова колегія дійшла висновку,
що рішення господарського суду
Житомирської області від 10.04.2014р.
прийняте з повним з`ясуванням обставин,
що мають значення для справи,
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а тому його слід
залишити без змін..

Керуючись ст.ст. 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Рівненський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду
Житомирської області від 10.04.2014р. у
справі №906/1092/13 залишити без змін, а
апеляційну скаргу ТзОВ "Каменеобробка",
м.Житомир - без задоволення.

2. Справу №906/1092/13 повернути до
господарського суду Житомирської
області.

Головуючий суддя
Гулова А.Г.

Суддя
Петухов М.Г.

Суддя
Саврій В.А.