Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "10" червня 2014 р.
Справа № 906/493/14

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Ляхевич А.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Гордійчук В.В.,
довіреність №08/2808-001694 від 06.03.2014 р.,

від відповідача: не з'явився,

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Енергопостачальна
компанія "Житомиробленерго" (м. Житомир)

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2
(м.Новоград-Волинський Житомирська
область)

про стягнення 8019,45 грн.

Публічне акціонерне товариство
"Енергопостачальна компанія
"Житомиробленерго" (м.Житомир)
звернулось до господарського суду
Житомирської області з позовною заявою
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2
(м.Новоград-Волинський Житомирська
область) про стягнення 8019,45грн.

Ухвалою господарського суду
Житомирської області від 22.04.2014р.
позовну заяву прийнято до розгляду та
порушено провадження у справі №906/493/14,
розгляд справи призначено на 29.05.2014р.,
зобов'язано сторони надати суду
відповідні докази.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримав у повному
обсязі з підстав, викладених у позовній
заяві. Вимоги ухвали господарського
суду Житомирської області від 22.04.2014р.
по справі №906/493/14 позивач не виконав в
повному обсязі.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився. 06.05.2014 р. на
адресу суду повернулася неврученою
ухвала господарського суду
Житомирської області від 22.04.2014р. по
справі №906/493/14, яка направлялася на
адресу відповідача (11700, Житомирська
обл., АДРЕСА_1), з відміткою поштового
відділення щодо причин повернення "За
закінченням терміну зберігання".

За таких обставин, зважаючи на неявку
представника відповідача, для надання
сторонам можливості виконати вимоги
ухвали суду, а відповідачу, також,
можливості реалізувати принцип
змагальності, забезпечення участі в
судовому засіданні та враховуючи
необхідність подання додаткових
доказів з метою повного, всебічного,
об'єктивного розгляду справи ухвалою
суду від 29.05.2014 р. розгляд справи
відкладено на 10.06.2014 р.

В засіданні суду представник позивача
підтримав позов та просить його
задовольнити. Представником подано
також наявні в позивача докази по
справі.

Представник відповідача для участі у
справі не з'явився, хоча про дату, час та
місце слухання справи відповідач
повідомлявся належним чином
рекомендованими листами, про що
свідчить реєстр Ф103 на відправку
рекомендованої кореспонденції
господарського суду Житомирської
області та список №1984 поштових
відправлень вид рекомендованих листів
за 02.06.2014р. (а.с.50-51).

При цьому, як уже зазначалось, під час
розгляду справи до суду повернулась
неврученою ухвала суду від 22.04.2014р.,
надіслана на адресу підприємця ОСОБА_2
з довідкою поштового відділення про
причини повернення "За закінченням
терміну зберігання".

Як зазначено у пункті 3.9.1 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції",
особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК. Там же
зазначено, що в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

Відповідно до абз.1 п.3.9.2 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011р. №18 визначено, що у
випадку нез'явлення в засідання
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Крім того, письмових заяв, повідомлень
суду щодо поважності причин
відсутності представника другого
відповідача в судових засіданнях до
суду не надходило.

Згідно роз'яснень, наданих Вищим
господарським судом України у п.3.9
Постанови Пленуму ВГС України №18 від
26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", згідно яких
розпочинаючи судовий розгляд, суддя
має встановити, чи повідомлені про час
і місце цього розгляду особи, які
беруть участь у справі, але не з'явилися
у засідання.

Як зазначено у п.3.9.1 вищезазначеної
Постанови Пленуму ВГСУ, особи, які
беруть участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 ГПК. Там же зазначено, що в разі якщо
ухвалу про порушення провадження у
справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Як вбачається зі Спеціального витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
(а.с.57-60), наданого на запит суду, станом
на 10.06.2014р. фізична особа - підприємець
ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_1
(запис 4).

Відповідно до вимог ч.1 ст.17 Закону
України "Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців" відомості про юридичну
особу або фізичну особу - підприємця
включаються до Єдиного державного
реєстру шляхом внесення записів на
підставі відомостей з відповідних
реєстраційних карток та відомостей, що
надаються юридичними особами
державному реєстратору за
місцезнаходженням реєстраційної
справи згідно із законодавством
України.

Згідно з ч.4 ст.17 вказаного Закону в
Єдиному державному реєстрі містяться
відомості щодо фізичної
особи-підприємця, у тому числі її місце
проживання.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України
"Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців" якщо
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру, були
внесені до нього, то такі відомості
вважаються достовірними і можуть бути
використані в спорі з третьою особою,
доки до них не внесено відповідних
змін.

У пункті 11 інформаційного листа Вищого
господарського суду України від 15.03.2007
№01-8/123 "Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2006 році"
зазначено, що до повноважень
господарських судів не віднесено
установлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому відповідні процесуальні
документи надсилаються господарським
судом згідно з поштовими реквізитами
учасників судового процесу, наявними в
матеріалах справи.

Враховуючи викладене, господарський
суд вважає, що відповідача було
належним чином повідомлено про час та
місце розгляду справи, проте, своїм
правом приймати участь в судовому
засіданні останній не скористався.

Відповідно до абз.1 п.3.9.2 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України, від 26.12.2011р. №18 визначено, що у
випадку нез'явлення в засідання
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

З огляду на наведене, враховуючи, що
явка представників сторін в судове
засідання не визнавалася обов'язковою,
а також, запобігаючи невиправданому
затягуванню розгляду спору по справі,
господарський суд Житомирської
області визнає за можливе розглянути
справу за відсутності представника
відповідача та за наявними матеріалами
справи, відповідно до ст.75 ГПК України.

Заслухавши пояснення присутнього
представника позивача, дослідивши
матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно до ст. 275 Господарського кодексу
України за договором енергопостачання
підприємство (енергопостачальник)
відпускає електричну енергію, пару,
гарячу і перегріту воду споживачеві
(абоненту), який зобов'язаний оплатити
прийняту енергію та дотримуватися
передбаченого договором режиму її
використання, а також забезпечити
безпечну експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

Статтею 276 Господарського кодексу
України передбачено, що загальна
кількість енергії, що відпускається,
визначається за погодженням сторін. У
разі якщо енергія виділяється в
рахунок замовлення на пріоритетні
державні потреби (ліміту),
енергопостачальник не має права
зменшувати абоненту цей ліміт без його
згоди. Пропозиції абонента щодо
кількості та видів енергії, строків її
відпуску є пріоритетними за наявності
виробничих можливостей у
енергопостачальника.

Згідно статті 26 Закону України "Про
електроенергетику" споживання енергії
можливе лише на підставі договору з
енергопостачальником. Споживач
енергії зобов'язаний додержуватися
вимог нормативно-технічних документів
та договору про постачання енергії.

Пунктом 1.3 Правил користування
електричною енергією, затверджених
постановою Національної комісії
регулювання електроенергетики № 28 від
31.07.1996 р. (надалі - ПКЕЕ), передбачено, що
постачання електричної енергії для
забезпечення потреб електроустановки
здійснюється на підставі договору про
постачання електричної енергії, що
укладається між власником цієї
електроустановки (уповноваженою
власником особою) та постачальником
електричної енергії за регульованим
тарифом, або договору про
купівлю-продаж електричної енергії, що
укладається між власником цієї
електроустановки (уповноваженою
власником особою) та постачальником
електричної енергії за нерегульованим
тарифом.

У відповідності до договору №887 від
28.07.2008р., укладеного між
Новоград-Волинським районом
електричних мереж, який діє на підставі
положення і є виробничим підрозділом
ПАТ "ЕК "Житомиробленерго"
(постачальник) та підприємцем ОСОБА_2 -
споживачем електричної енергії
(споживач), за споживання якої останній
зобов'язався щомісячно сплачувати її
вартість у порядку та строки,
передбачені даним договором та
додатками до нього (а.с.8-13).

В додатку №1 договору між сторонами
узгоджено обсяги постачання
електричної енергії по місяцях (а.с.12).

У відповідності до п.7.3 договору на
підставі отриманого від постачальника
рахунку споживач до 5 числа
розрахункового місяця здійснює оплату
за електроенергію плановим платежем 100
відсотків вартості заявленого згідно з
додатком №1 договору обсягу споживання
електроенергії на розрахунковий
період, за який здійснюється плановий
платіж.

Пунктом 7.4. договору передбачено, що при
відсутності оплати за електричну
енергію в терміни, обумовлені в п.7.3
цього договору, постачальник
повідомляє споживача про дату і час
відключення чи обмеження споживання
електроенергії. На суму, вказаному в
платіжному документі, нараховується
пеня в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ за кожний день прострочення
платежу, інфляційні та річні згідно з
діючим законодавством. Припинення
(обмеження) електропостачання
застосовується у відповідності до
вимог чинного законодавства та Правил
користування електричною енергією до
погашення заборгованості з всіх
платежів та оплати витрат
постачальника на повторне підключення
споживача згідно з чергою, враховуючи
пріоритет поточних робіт
постачальника.

Як вбачається з матеріалів справи, у
зв'язку з тим, що споживачем
електроенергії - підприємцем ОСОБА_2
всупереч умов договору, до 05.01.2014р. не
було здійснено авансового платежу
відповідно до обсягу договірної
величини споживання електроенергії,
заявленої ним на січень 2014 року - 1200
кВт.год., у відповідності до умов п.7.4.
договору було здійснено відключення
споживача від електропостачання за
актом №569 від 09.01.2014р. (а.с.34,53).

Разом з тим, після відключення від
електропостачання споживач
самовільно, в порушення умов договору,
підключився до засобу обліку
електроенергії та відібрав додатково
1082 кВт електроенергії (013057 - 014139 = 1083
кВт.год. (з урахуванням кількісної
втрати активної електроенергії в
лініях) на суму 1341,70 грн. (рахунок з
додатком а.с.24,25), що було зафіксовано
працівником РЕМ у відомості
контрольного огляду засобів обліку
(а.с.30).

05.02.2014р. за порушення умов договору
позивачем було повторно відключено від
електропостачання об'єкт користування
споживача - підприємця ОСОБА_2 за
адресою АДРЕСА_2, згідно завдання №4268
(а.с.35).

У зв'язку з порушенням відповідачем
договірних зобов'язань, на суму
заборгованості відповідача, що
існувала перед позивачем станом на
05.02.2014р. останнім нараховано за період з
05.02.2014р. по 20.03.2014р. та заявлено до
стягнення за позовом у даній справі
пеню в сумі 25,80грн., інфляційні в сумі
33,22 грн. та 3% річних в сумі 5,95 грн.
(розрахунки а.с.31,32,33).

У відповідності до п.4.2.2. договору про
постачання електроенергії, у випадку
споживання електроенергії та
потужності понад кількість, обумовлену
розділом 5 цього договору за
відповідний період (місяць) при
одно-дво- чи тризонній системі обліку,
споживач, виключно грошовими коштами,
сплачує енергопостачальній
організації двократну вартість
електроенергії та потужності,
витраченої понад обумовлений даним
договором обсяг електричної енергії та
потужності згідно із Законом України
"Про електроенергетику" за тарифами,
які діяли в період, коли було виявлено
перевищення.

Пунктом 5.1. договору передбачено, що для
визначення договірних величини
споживання електричної енергії та
потужності на наступний рік споживач
надає постачальнику електричної
енергії відомості про розмір
очікуваного споживання електричної
енергії (додаток №1 договору "Обсяги
постачання електричної енергії
споживачу та субспоживачу").

Відповідачем за січень 2014 року спожито
електроенергії в обсязі 3389 кВт.год., в
той час як згідно додатку №1 договору
сторонами погоджено споживання
електроенергії в розмірі 1200кВт.год.,
таким чином, відповідачем допущено
споживання електричної енергії понад
договірну величину за розрахунковий
період в розмірі 2189 кВт.год. (3389кВт.год. -
1200кВт.год.).

Статтею 27 Закону України "Про
електроенергетику" встановлена
відповідальність за порушення
законодавства про електроенергетику.
Зокрема, правопорушенням в
електроенергетиці є порушення правил
користування енергією, що мало місце в
даному випадку.

За змістом пункту 13 Порядку постачання
електричної енергії споживачам,
споживачі у разі перевищення
встановлених граничних величин
споживання електричної енергії та
потужності несуть відповідальність
згідно з частинами п'ятою і шостою
статті 26 Закону України "Про
електроенергетику".

Відповідно ч.6 ст.26 Закону України "Про
електроенергетику" споживачі (крім
населення, професійно-технічних
навчальних закладів та вищих
навчальних закладів I-IV рівнів
акредитації державної і комунальної
форм власності) у випадку споживання
електричної енергії понад договірну
величину за розрахунковий період
сплачують енергопостачальникам
двократну вартість різниці фактично
спожитої і договірної величини.

Згідно пунктом 6.16 Правил користування
електричною енергією обсяг
перевищення договірних величин
споживання електричної енергії та/або
величини потужності протягом
розрахункового періоду оплачується
споживачами постачальнику електричної
енергії за регульованим тарифом
відповідно до законодавства України та
договору.

Визначені відповідно до законодавства
України вартість різниці між обсягом
фактично спожитої величини і обсягом
договірної величини електричної
енергії, а також вартість різниці між
найбільшою величиною споживаної
електричної потужності, що зафіксована
протягом розрахункового періоду в
години контролю максимуму
навантаження, та договірною граничною
величиною електричної потужності
зараховуються на поточний рахунок із
спеціальним режимом використання
постачальника електричної енергії за
регульованим тарифом.

Частиною 1 ст.216 Господарського кодексу
України передбачено, що учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Господарськими санкціями визнаються
заходи впливу на правопорушника у
сфері господарювання, в результаті
застосування яких для нього настають
несприятливі економічні та/або правові
наслідки (ч.1 ст.217 Господарського
кодексу України).

Частини 5 ст.277 Господарського кодексу
України відповідальність за порушення
правил користування енергією
встановлюється законом.

У відповідності до вищевикладених
приписів закону відповідач
зобов'язаний сплатити двократну
вартість різниці фактично спожитої і
договірної величини в сумі 2259,92 грн.,
про сплату якої позивачем виставлено
відповідачу рахунок №1294 (а.с.23).

Проте, свої зобов'язання з оплати
нарахованої суми 2259,92грн. плати за
споживання електричної енергії понад
договірні величини, а також здійснення
розрахунків за спожиту активну
електроенергію, відповідно до рахунків
№1293,1294,10031 (а.с.21-25), відповідач не
виконав.

Слід зазначити також, що згідно п.4.2.1.
договору про електропостачання,
укладеного між сторонами, за внесення
платежів, передбачених п.7.3. договору
(оплата електроенергії), з порушенням
термінів, визначених додатком (дод.№4),
споживач сплачує постачальнику пеню за
кожний день прострочення платежу, в
розмірі, що не перевищує подвійної
облікової ставки НБУ, яка діяла на
момент прострочення платежу.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

У відповідності до ст.625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Зважаючи на викладене та встановивши
правомірність здійснених позивачем
нарахувань (розрахунки, а.с.31-33)
господарський суд
визнаєобґрунтованимии вимоги позивача
про стягнення з відповідача 146,84 грн.
пені, 33,88 грн. 3% річних та 41,61 грн.
інфляційних, нарахованих на
заборгованість відповідача за спожиту
активну електроенергію.

Згідно ст.33 ГПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Відповідно до ст.4-3
ГПК України сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, обґрунтовують
свої вимоги і заперечення поданими
суду доказами. В даному випадку,
відповідач позов за підставою та
предметом не оспорив, доказів сплати
боргу та/або інших доказів у
спростування позовних вимог не надав.

Враховуючи викладене, господарський
суд вважає, що позовні вимоги
обґрунтовані, заявлені відповідно до
вимог чинного законодавства,
підтверджуються належними доказами,
наявними в матеріалах справи, та
підлягають задоволенню повністю:
стягненню з відповідача на користь
позивача підлягає 5537,20 грн.
заборгованості за спожиту активну
електроенергію, 2259,92 грн. плати за
споживання електричної енергії понад
договірні величини, 146,84 грн. пені, 33,88
грн. 3% річних та 41,61 грн. інфляційних.

У відповідності до вимог ст.49 ГПК
України, судові витрати по справі
покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України,
господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 (11700, Житомирська
обл., АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) на користь Публічного
акціонерного товариства
"Енергопостачальна компанія
"Житомиробленерго" (10008, м.Житомир,
вул.Пушкінська, буд.32/8,
ідентифікаційний код 220486220:

- 5537,20 грн. заборгованості за спожиту
активну електроенергію,

- 2259,92 грн. плати за споживання
електричної енергії понад договірні
величини,

- 146,84 грн. пені,

- 33,88 грн. 3% річних,

- 41,61 грн. інфляційних,

- 1827,00 грн. витрат по сплаті судового
збору.

Рішення господарського суду набирає
законної сили відповідно до статті 85
Господарського процесуального кодексу
України.

Повне рішення складено: 17.06.14

Суддя
Ляхевич А.А.

віддрук.прим.:

1 - до справи

2 - позивачу

3 - відповідачу (реком.)