КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" червня 2014 р. Справа№ 910/24887/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Гаврилюка О.М.

Іоннікової І.А.

за участю секретаря судового засідання
Куценко К.Л.

за участю представників:

від позивача: Гулевич В.Г. - представник
за дов. № 57 від 10.04.2014р.;

від відповідача: Грегуль Н.В. -
представник за дов. № 064 від 25.04.2014р.

від третьої особи: Проноза Г.С. -
представник за дов. № 4 від 08.01.2014р.

розглянувши апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Київська пересувна механізована
колона - 2"

на рішення Господарського суду міста
Києва від 04.03.2014р.

у справі № 910/24887/13 (суддя - Шкурдова Л.М.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Київобленерго"

до Публічного акціонерного товариства
"Київська пересувна механізована
колона - 2"

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача: Національна комісія, що
здійснює державне регулювання у сфері
енергетики

про спонукання укласти договір,

В судовому засіданні 24.06.2014р. оголошено
лише вступну та резолютивну частини
постанови,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
"Київобленерго" (далі - позивач)
звернулося до Господарського суду
міста Києва з позовом до Публічного
акціонерного товариства "Київська
пересувна механізована колона - 2" (далі
- відповідач, споживач) про спонукання
укласти договір про спільне
використання технологічних
електричних мереж з додатками (в
доданій до позову редакції) та
зобов'язання Публічного акціонерного
товариства "Київська пересувна
механізована колона - 2" звернутися до
Київського територіального
представництва Національної комісії,
що здійснює державне регулювання з
постачання електричної енергії з метою
погодження кошторису обґрунтованих
витрат на утримання технологічних
електричних мереж.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 04.03.2014р. позовні вимоги
Публічного акціонерного товариства
"Київобленерго" задоволено частково.
Визнано укладеним між Публічним
акціонерним товариством "Київська
пересувна механізована колонна-2" та
Публічним акціонерним товариством
"Київобленерго" Договір про спільне
використання технологічних
електричних мереж у відповідній
редакції (з урахуванням наданих
позивачем змін вимог). В задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням
Господарського суду міста Києва від
04.03.2014р., Публічне акціонерне
товариство "Київська пересувна
механізована колона - 2" звернулося до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення Господарського суду міста
Києва від 04.03.2014р. та прийняти нове
рішення, яким у задоволенні позову
Публічного акціонерного товариства
"Київобленерго" відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що
рішення суду першої інстанції прийняте
з порушенням норм матеріального та
процесуального права, без з'ясування
усіх обставин справи, які суд першої
інстанції визнав встановленими,
невідповідності викладених висновків
дійсним обставинам справи, зокрема,
через те, що сторонами не було
досягнуто домовленостей з усіх
істотних умов договору (стосовно
оплати позивачем за використання
технологічних електричних мереж
відповідача в розмірі згідно з
кошторисом витрат за попередній рік, що
попередньо узгоджується
територіальним представництвом НКРЕ),
а саме, місцевим господарським судом не
досліджено, що в запропонованому
позивачем для підписання відповідачем
проекті договору про спільне
використання технологічних мереж
відсутній кошторис витрат на утримання
технологічних електричних мереж. Разом
з цим, відповідач вказує на те, що в
порушення норм процесуального права
місцевим судом було розглянуто та
задоволено заяву позивача про
уточнення позовних вимог, тоді як
позивач мав право змінювати предмет
або підстави позову шляхом подання
письмової заяви лише до початку
розгляду господарським судом справи по
суті.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 25.04.2014р.
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Київська
пересувна механізована колона - 2"
прийнято до провадження, розгляд
справи призначено на 20.05.2014р.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 16.05.2014р.
залучено до участі у справу в якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - Національну
комісію, що здійснює державне
регулювання у сфері енергетики (далі -
НКРЕ).

20.05.2014р. у відповідності до вимог ст. 77
ГПК України було оголошено перерву в
судовому засіданні до 27.05.2014р.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 27.05.2014р.
розгляд справи відкладався на 24.06.2014р.

Учасники апеляційного провадження в
судовому засіданні 24.06.2014р. підтримали
всі попередні доводи.

Дослідивши матеріали та обставини
справи на предмет надання їм судом
першої інстанцій належної юридичної
оцінки та повноти встановлення
обставин справи, дотримання норм
матеріального та процесуального права,
розглянувши доводи апеляційної скарги
та заперечень на неї, оглянувши
оригінали документів, заслухавши
пояснення представників учасників
апеляційного провадження, Київський
апеляційний господарський суд
встановив наступне.

Згідно зі ст.101 ГПК України, апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Звертаючись до суду з даним позовом,
позивач просив зобов'язати відповідача
укласти з ним договір про спільне
використання технологічних
електричних мереж та зобов'язати
останнього звернутися до Київського
територіального представництва
Національної комісії, що здійснює
державне регулювання у сфері
енергетики з метою погодження
кошторису обґрунтованих річних витрат
власника мереж на утримання
технологічних електричних мереж
спільного використання.

У п. 3.11. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України, від 26.12.2011,
№ 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", вказано, що ГПК,
зокрема статтею 22 цього Кодексу, не
передбачено права позивача на подання
заяв (клопотань) про "доповнення" або
"уточнення" позовних вимог, або
заявлення "додаткових" позовних вимог і
т.п. Тому в разі надходження до
господарського суду однієї із
зазначених заяв (клопотань) останній,
виходячи з її змісту, а також змісту
раніше поданої позовної заяви та
конкретних обставин справи, повинен
розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру
позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

У будь-якому з таких випадків позивачем
має бути додержано правил вчинення
відповідної процесуальної дії, а
недотримання ним таких правил тягне за
собою процесуальні наслідки,
передбачені ГПК та зазначені в цій
постанові.

Пункт 3.12. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України, від 26.12.2011,
№ 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" передбачає також
право позивача на зміну предмета або
підстави позову, яке може бути
реалізоване лише до початку розгляду
господарським судом справи по суті та
лише у суді першої інстанції шляхом
подання до суду відповідної письмової
заяви, яка за формою і змістом має
узгоджуватися із статтею 54 ГПК з
доданням до неї документів, зазначених
у статті 57 названого Кодексу.
Невідповідність згаданої заяви
вимогам цих норм процесуального права
є підставою для її повернення з
підстав, передбачених частиною першою
статті 63 ГПК.

Заяви про зміну предмета або підстави
позову, які відповідають вимогам
статей 54 і 57 ГПК, проте подані після
початку розгляду господарським судом
справи по суті, залишаються без
розгляду і приєднуються до матеріалів
справи, про що суд зазначає в описовій
частині рішення, прийнятого по суті
спору (або в ухвалі, якою закінчується
розгляд справи).

Початок розгляду справи по суті має
місце з того моменту, коли
господарський суд після відкриття
судового засідання, роз'яснення (за
необхідності) сторонам та іншим
учасникам судового процесу їх прав та
обов'язків і розгляду інших клопотань і
заяв (про відкладення розгляду справи,
залучення до участі в ній інших осіб,
витребування додаткових доказів тощо)
переходить безпосередньо до розгляду
позовних вимог, про що зазначається в
протоколі судового засідання. При
цьому неявка у судове засідання сторін
або однієї з сторін, за умови, що їх
належним чином повідомлено про час і
місце цього засідання, не перешкоджає
такому переходові до розгляду позовних
вимог, якщо у господарського суду
відсутні підстави для відкладення
розгляду справи, передбачені частиною
першою статті 77 ГПК.

Як вбачається з матеріалів справи,
заява про уточнення позовних вимог
подана позивачем 18.02.2014р., тоді як у
судовому засіданні 28.01.2014р.
представники сторін надали свої усні
пояснення по суті спору, отже, справа
розглядалася по суті.

Зважаючи на вищевикладене, суд
апеляційної інстанції приймає доводи
апелянта стововно порушення судом
першої інстанції вищенаведених норм
процесуального права, який прийняв
таку заяву про уточнення, тоді як
фактично відбулася зміна предмету
позову. Тому, суд апеляційної інстанції
на підставі ст. 101 ГПК України розглядає
справу в редакції первинно заявлених
позовних вимог.

Позивач є ліцензіатом Національної
комісії, що здійснює державне
регулювання у сфері енергетики з
постачання електричної енергії за
регульованим тарифом і діє на підставі
ліцензії серії АЕ №194761 від 16.05.2013 на
право здійснення підприємницької
діяльності з постачання електричної
енергії за регульованим тарифом та
ліцензії серії АЕ №194762 від 16.05.2013 на
право здійснення підприємницької
діяльності з передачі електричної
енергії місцевими (локальними)
електричними мережами.

Відповідач є суб'єктом підприємницької
діяльності та споживачем електричної
енергії згідно з договором про
постачання електричної енергії за №117
від 14.10.2008 (далі - договір). Відповідно до
п.1.1 договору постачальник продає
електроенергію споживачу для
забезпечення потреб електроустановок
споживача, а споживач оплачує
постачальнику вартість використаної
(купленої) ним електричної енергії та
здійснює інші платежі за умовами
договору.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що під
час виконання умов договору, а також
вирішення всіх питань, що не обумовлені
договором, сторони зобов'язуються
керуватися чинним законодавством
України та Правилами користування
електричною енергією, затвердженими
постановою Національної комісії
регулювання електроенергетики України
№28 від 31.07.1996 (далі - ПКЕЕ). З метою
постачання електричної енергії до
низки споживачів, електричні мережі
яких приєднані до мереж Відповідача,
між ПАТ "Київобленерго" та
субспоживачами Відповідача, зокрема:
ОСББ "Каштанове-2009" та ОСББ
"Каштанове-2010" укладені договори про
постачання електричної енергії, що
підтверджується Договором №2454 від
23.02.2010 та Договором №220045213 від 29.04.2011.

У зв'язку з тим, що електричні мережі
перелічених вище субспоживачів
приєднані до електричних мереж, що
належать ПАТ "Київська пересувна
механізована колона-2", позивач 30.03.2012
листом №20-1-130 звернувся до відповідача
з пропозицією укласти договір про
спільне використання технологічних
електричних мереж, який відповідач
отримав 03.04.2012, що підтверджується
наявним в матеріалах справи
повідомленням про вручення поштового
відправлення. Разом з листом №20-1-130
було направлено підписаний з боку
позивача проект Договору про спільне
використання технологічних
електричних мереж у двох екземплярах
(далі - спірний договір). Цей договір є
типовим (п.1.7 ПКЕЕ), форма якого наведена
в додатку №2 до Правил користування
електричною енергією.

Так, як вбачається з матеріалів справи,
відповідач, протягом даного
встановленого законодавством строку
не дав позивачу ні відповіді про згоду
укласти даний договір, ні протокол
розбіжностей, що свідчить про його
відмову укладати спірний договір. Крім
того, 04.12.2012р. позивач звертався до
відповідача з претензією №20-1-852 з
вимогою укласти спірний договір та
надати погоджений НКРЕ кошторис
обґрунтованих витрат на утримання
технологічних електричних мереж, яку
відповідач отримав 21.01.2013, що
підтверджується наявним в матеріалах
справи повідомленням про вручення
поштового відправлення, проте,
зазначена претензія відповідачем
залишена без відповіді та без
задоволення.

Взаємовідносини, які виникають в
процесі продажу і купівлі електричної
енергії між виробниками або
постачальниками електричної енергії
та споживачами (на роздрібному ринку
електричної енергії) регулюються
Правилами користування електричною
енергією, затвердженими постановою
Національної комісії з питань
регулювання електроенергетики України
(далі - Правила НКРЕ) від 31.07.1996 №28 (з
наступними змінами та доповненнями).

Пунктом 1.10 Правил НКРЕ передбачено, що
для забезпечення передачі електричної
енергії електричними мережами, що не
належать електропередавальній
організації, між електропередавальною
організацією та відповідним власником
мереж, який не має ліцензії на
здійснення діяльності з передачі
електричної енергії місцевими
(локальними) електричними мережами,
укладається договір щодо спільного
використання електричних мереж.У
відповідності до п. 1.7 вищезазначених
Правил НКРЕ, у разі використання
технологічних електричних мереж
електропередавальною організацією
відносини між власником цих мереж та
електропередавальною організацією, у
тому числі їх взаємна
відповідальність, регулюються
договором про спільне використання
технологічних електричних мереж, що
укладається між ними на основі
типового договору (додаток 2).

Пунктом 1.7 ПКЕЕ передбачено, що у разі
використання технологічних
електричних мереж,
електропередавальною організацією
відносини між власником цих мереж та
електропередавальною організацією, у
тому числі їх взаємна
відповідальність, регулюються
договором про спільне використання
технологічних електричних мереж, що
укладається між ними на основі
типового договору (додаток 2). Основний
споживач не має права відмовити
електропередавальній організації, яка
здійснює ліцензовану діяльність на
закріпленій території, в укладенні
(переукладенні) договору про спільне
використання технологічних
електричних мереж, а субспоживачу у
разі дотримання ним вимог цих правил - в
укладенні (переукладенні) договору про
технічне забезпечення
електропостачання споживача в
передбачених правилами випадках.

Отже, укладення спірного договору є
обов'язковим в силу наведеної норми
права.

Згідно з ч. 4 ст. 179 ГК України, при
укладенні господарських договорів
сторони можуть визначати зміст
договору на основі типового договору,
затвердженого Кабінетом Міністрів
України, чи у випадках, передбачених
законом, іншим органом державної влади,
коли сторони не можуть відступати від
змісту типового договору, але мають
право конкретизувати його умови.
Статтею 181 ГК України визначений
загальний порядок укладення
господарських договорів.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку, що
відповідач, як власник електричних
мереж, в силу норм п. 1.7. правил НКРЕ,
зобов'язаний був укласти з позивачем
договір про спільне використання
технологічних електричних мереж.

Стосовно доводів відповідача,
викладених в апеляційній скарзі та
письмових поясненнях, суд апеляційної
інстанції зазначає наступне.

Відповідно до п. 1.2 ПКЕЕ договором про
спільне використання технологічних
електричних мереж - домовленість двох
сторін, що є документом певної форми,
який встановлює зміст та регулює
правовідносини між
електропередавальною організацією
(ліцензіатом з передачі електричної
енергії місцевими (локальними)
мережами) та основним споживачем під
час передачі (транзиту) електричної
енергії технологічними електричними
мережами.

Згідно п. 5.17. ПКЕЕ договір про технічне
забезпечення електропостачання
споживача та договір про спільне
використання технологічних
електричних мереж споживача (основного
споживача) має містити такі умови, що є
істотними та обов'язковими для цього
виду домовленостей:

1) найменування сторін;

2) місце і дату укладення договору;

3) обсяг передачі електричної енергії
та договірної граничної величини
електричної потужності;

4) режими постачання;

5) гарантований рівень надійності
електропостачання (за категорією
надійності електропостачання);

6) величини дозволеної та приєднаної
потужності електроустановок
субспоживача;

7) порядок обліку перетікання
реактивної енергії, порядок
розрахунків за перетікання реактивної
електроенергії (за необхідності);

8) порядок обліку споживання
електричної енергії та вимірювання
величини потужності, споживання та
генерування реактивної
електроенергії, контролю показників
якості електричної енергії (у тому
числі у випадку пошкодження або
тимчасової відсутності відповідних
розрахункових засобів обліку);

9) порядок надання даних щодо
використаної субспоживачем
електричної енергії;

10) умови дії договору у разі
відсутності у споживача договору про
постачання або про купівлю-продаж
електричної енергії та/або у разі
відключення споживача за борги чи з
інших причин;

11) строк дії договору;

12) умови та порядок розірвання
договору;

13) місцезнаходження, банківські
реквізити сторін.

Вищевказані обов'язкові умови спірний
договір містить.

Також, договір про спільне
використання технологічних
електричних мереж додатково містить:

1) порядок розрахунків за використання
технологічних електричних мереж
споживача (основного споживача);

2) однолінійну схему технологічних
електричних мереж спільного
використання з обов'язковим
зазначенням місць установлення, типів,
марки обладнання, довжини ліній, які
задіяні в передачі електричної
енергії, у тому числі для підприємств
та організацій, які обслуговують
(утримують) внутрішньобудинкові
електричні мережі, вказуються
кількість квартир та інформація про
наявність або відсутність ввідного
загальнобудинкового пристрою з
розрахунковим засобом обліку
електричної енергії;

3) перелік елементів технологічних
електричних мереж споживача (основного
споживача), які використовуються для
передачі електричної енергії;

4) розрахунок умовних одиниць
технологічних електричних мереж
спільного використання, узгоджений
електропередавальною організацією, на
території здійснення ліцензованої
діяльності якої розташовані ці
технологічні електричні мережі.

Таким чином, з огляду на вищевикладене,
доводи апелянта про те, що ціна є
істотною умовою даного договору є
помилковими. Тоді як, колегія суддів
також зазначає, що кошторис
обґрунтованих річних витрат власника
мереж на утримання електричних мереж
спільного використання є невід'ємною
частиною спірного договору, проте,
обов'язок складання кошторису
покладається саме на відповідача. А
його відсутність не є підставою для
відмови в задоволенні такої позовної
вимоги. При отриманні від позивача
проекту спірного договору та
враховуючи обов'язковість його
укладення, відповідач не був
позбавлений можливості скласти
кошторис та направити його, крім
іншого, позивачу на розгляд разом з
проектом.

Відповідно до положень пункту 6.29
ПКЕЕ електропередавальні організації,
які використовують технологічні
електричні мережі інших власників
електричних мереж, сплачують останнім
плату за спільне використання
технологічних електричних мереж, яка
визначається відповідно до Методики
обрахування плати за спільне
використання технологічних
електричних мереж, затвердженої
постановою НКРЕ від 12.06.2008 N 691,
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 08.08.2008 за N 732/15423.

Відшкодування обґрунтованих витрат з
утримання технологічних електричних
мереж споживача (основного споживача)
оплачується відповідно до договору про
спільне використання технологічних
електричних мереж і враховує фактичні
обґрунтовані витрати основного
споживача на утримання цих електричних
мереж (пункт 6.30 ПКЕЕ).

Положеннями пункту 6.32 ПКЕЕ
встановлено, що фактичні обґрунтовані
витрати на утримання технологічних
електричних мереж відшкодовуються
власнику електричних мереж
відповідно до його кошторису витрат на
здійснення цієї діяльності. Кошторис
витрат на утримання технологічних
електричних мереж складається на
підставі бухгалтерських документів
про фактичні витрати на здійснення
цієї діяльності впродовж базового
періоду.

У разі використання технологічних
електричних мереж власника
електричних мереж (споживача,
основного споживача) для
електрозабезпечення електроустановок
декількох суб'єктів господарювання
величина витрат на утримання цих
технологічних електричних мереж
розподіляється пропорційно обсягам
електричної енергії, що надійшла в
мережі відповідних суб'єктів
господарювання, та обсягу електричної
енергії, використаної власником
електричних мереж (споживачем,
основним споживачем), відповідно до
складеного балансу електричної
енергії за базовий період.

У разі виникнення між сторонами
спірних питань кошторис передається до
відповідного територіального
представництва НКРЕ для вирішення
спірних питань.

У разі використання
електропередавальною організацією,
яка здійснює ліцензовану діяльність на
закріпленій території, мереж споживача
(основного споживача) останній
погоджує кошторис обґрунтованих
витрат у відповідному територіальному
представництві НКРЕ.

Узгоджений з територіальним
представництвом НКРЕ кошторис витрат є
невід'ємним додатком до договору про
спільне використання технологічних
електричних мереж.

Для підтвердження величини
обґрунтованих витрат на утримання
технологічних електричних мереж
спільного використання за
розрахунковий період (календарний рік)
власник мереж складає кошторис витрат
(без ПДВ) на підставі бухгалтерських
документів про фактичні витрати, що
безпосередньо стосуються цього виду
діяльності (п.1.8.Методики). Витрати
власника мереж визначаються щодо тих
електричних мереж, які
використовуються власником мереж
спільно з іншим користувачем та
виділені на однолінійній схемі, яка є
невід'ємним додатком до договору про
спільне використання технологічних
електричних мереж (п. 1.3. Методики).

Водночас, відповідно до п. 1.1. Методики,
остання встановлює методологію
обрахування вартості обґрунтованих
витрат на утримання технологічних
електричних мереж спільного
використання, у тому числі порядок
складення кошторису витрат власників
мереж на утримання їх технологічних
електричних мереж, порядок розрахунку
об'єму технологічного обладнання
електричних мереж в умовних одиницях
електропередавальних організацій, на
території здійснення ліцензованої
діяльності яких приєднані
електроустановки власників мереж, та
власників мереж, порядок визначення
нормативів витрат на умовну одиницю та
розподілу витрат на утримання мереж
між суб'єктами господарювання, які
використовують мережі, на частини, що
відповідають платі за спільне
використання відповідного суб'єкта
господарювання.

Відповідно до п. 1.7. Методики власник
мереж має вести окремий бухгалтерський
облік витрат, пов'язаних з утриманням
та експлуатацією технологічних
електричних мереж спільного
використання.

Пункт 1.8. Методики передбачає, що для
підтвердження величини обґрунтованих
витрат на утримання технологічних
електричних мереж спільного
використання за розрахунковий період
(календарний рік) власник мереж складає
кошторис витрат (без ПДВ) на підставі
бухгалтерських документів про
фактичні витрати, що безпосередньо
стосуються цього виду діяльності за
попередній календарний рік.

Пунктом 2.5. Методики встановлено, що
кошторис витрат на утримання
технологічних електричних мереж
спільного використання з
обґрунтуванням щодо кожної статті
витрат та розрахунок плати за спільне
використання технологічних
електричних мереж подаються власником
мереж щороку на погодження до
відповідного територіального
представництва НКРЕ.

У разі обґрунтованих змін статей
витрат на утримання мереж спільного
використання, що відбулися протягом
календарного року, власник мереж
зобов'язаний погодити новий кошторис.

Тому суд апеляційної інстанції дійшов
висновку, що зазначити конкретну суму
таких витрат в проекті договору
позивач не міг, оскільки ціна (кошторис)
не може бути узгоджена сторонами (без
НКРЕ) на цій стадії укладання договору,
а формується за результатом його
виконання.

Узгоджений з територіальним
представництвом НКРЕ кошторис витрат є
додатком до договору про спільне
використання технологічних
електричних мереж, укладеного згідно з
ПКЕЕ.

Проте, в цій частині підлягають
задоволенню доводи апелянта про те, що
вказаний договір не є безоплатним. А
тому, суд апеляційної інстанції вважає
за доцільне абзац 2 п. 1.1. Додатку №3 до
спірного договору про спільне
використання технологічних
електричних мереж змінити, виклавши в
наступній редакції: «Витрати власника
мереж на утримання та експлуатацію
електричних мереж спільного
використання згідно кошторису витрат
на 2012р. складають ____ (сума) грн. (без ПДВ),
обраховані у відповідності до Методики
обрахування плати за спільне
використання технологічних
електричних мереж, затвердженої
Постановою Національної комісії
регулювання електроенергетики України
від 12 червня 2008 року N 691». Також, абзац 6
п. 1.1. Додатку №3 до спірного договору
про спільне використання
технологічних електричних мереж слід
змінити, виклавши в наступній редакції:
«Частина витрат власника мереж на
утримання та експлуатацію електричних
мереж спільного користування, яку
сплачує Електропостачальна
організація на 2012р. складає ____ (сума)
грн. (без ПДВ), обрахована у
відповідності до Методики обрахування
плати за спільне використання
технологічних електричних мереж,
затвердженої Постановою Національної
комісії регулювання електроенергетики
України від 12 червня 2008 року N 691».

Таким чином, рішення в цій частині
підлягає частковому скасуванню з
прийняттям нового рішення про
задоволення позову частково.

Стосовно другої позовної вимоги, суд
апеляційної інстанції відзначає
наступне.

Суд першої інстанції встановив, що
наявним у матеріалах справи листом
відповідача від 17.01.2014, адресованим
Управлінню Національної комісії, що
здійснює державне регулювання у сфері
енергетики, підтверджується факт
звернення відповідача до зазначеної
установи з метою погодження кошторису
обґрунтованих витрат на утримання та
експлуатацію електричних мереж
спільного використання. Третя особа в
письмових поясненнях по справі
підтверджує, що відповідач звертався
до Управління Національної комісії, що
здійснює державне регулювання у сфері
енергетики у місті Києві та Київській
області листом від 17.01.2014р. з проханням
погодити кошторис обґрунтованих
витрат на утримання та експлуатацію
електричних мереж спільного
використання, включаючи витрати на
виконання аварійно-відновлюваних
робіт в межах спільного використання
впродовж базового періоду. Вищевказане
звернення відповідача було розглянуто
Управлінням Національної комісії, що
здійснює державне регулювання у сфері
енергетики у місті Києві та Київській
та листом від 19.02.2014р. № 41/252-14
повідомлено відповідача про те, що
документи, необхідні для погодження
даного кошторису до Управління в 2013
році, не подавались. Відповідач у
письмових поясненнях зазначив, що він
відповіді на його звернення про
погодження кошторису обґрунтованих
витрат на утримання та експлуатацію
електричних мереж спільного
використання від НКРЕ не отримував.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні вимоги позивача щодо
зобов'язання відповідача звернутися до
НКРЕ з метою погодження кошторису
обґрунтованих витрат на утримання
технологічних електричних мереж,
дійшов помилкового висновку про те, що
на момент звернення з позовом до
місцевого господарського суду даний
предмет спору не існував. Однак, суд
апеляційної інстанції не погоджується
з вказаним висновком місцевого
господарського суду, оскільки позов
поданий до суду першої інстанції
20.12.2013р., тоді як, 04.12.2012р. позивач
звертався до відповідача з претензією
№20-1-852 з вимогою укласти договір про
спільне використання технологічних
електричних мереж та надати погоджений
НКРЕ кошторис обґрунтованих витрат на
утримання технологічних електричних
мереж, яку відповідач отримав 21.01.2013, що
підтверджується наявним в матеріалах
справи повідомленням про вручення
поштового відправлення, проте,
зазначена претензія відповідачем
залишена без відповіді та без
задоволення.

Разом з цим, позов в цій частині не
підлягає задоволенню через наступне.

Статтею 1 ГПК України встановлено, що
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

За результатами перегляду рішення суду
першої інстанції у відповідності до
ст.101 ГПК України, судом апеляційної
інстанції не встановлено порушення
прав позивача в цій частині. Викладене
є підставою для відмови в позові.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції не встановив порушення прав
позивача неподанням відповідачем до
третьої особи у справі кошторису
витрат, зокрема, стосовно права сторони
на укладання спірного договору,
оскільки обов'язок відповідача укласти
останній є законодавчо встановленим.
Тому, в позові в цій частині слід
відмовити, а рішення суду першої
інстанції - підлягає залишенню без
змін.

Зважаючи на вищевикладене, суд
апеляційної інстанції приймає доводи
апелянта стосовно порушення судом
першої інстанції норм процесуального
права, що фактично розглянув позовні
вимоги в редакції заяви про уточнення
позовних вимог. А відтак, рішення
місцевого господарського суду
підлягає скасуванню в цій частині на
підставі п.п. 2, 4 ч. 1, 2 ст. 104 ГПК України.

Судові витрати за розгляд вимоги про
зобов'язання укласти договір як в суді
першої інстанції, так і в суді
апеляційної інстанції покладаються на
апелянта в порядку ч. 2 ст. 49 ГПК України,
оскільки спір в цій частині виник з
його вини, зокрема, через неукладання
останнім спірного договору,
обов'язковість якого є законодавчо
встановленою.

Керуючись статтями 32-34, 36, 43, 49, 99, 101- 106
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Київська
пересувна механізована колона - 2" на
рішення Господарського суду міста
Києва від 04.03.2014р. у справі № 910/24887/13
задовольнити частково.

2. Частину 1 пункту 2 резолютивної
частини рішення Господарського суду
міста Києва від 04.03.2014р. скасувати з
прийняттям нового рішення в цій
частині.

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства
"Київобленерго" до Публічного
акціонерного товариства "Київська
пересувна механізована колона - 2" про
зобов'язання укласти договір про
спільне використання технологічних
електричних мереж задовольнити
частково.

Зобов'язати Публічне акціонерне
товариство "Київська пересувна
механізована колона - 2" (01033, м. Київ, вул.
Саксаганського, 67-Б; код 00858473) укласти
договір про спільне використання
технологічних електричних мереж з
Публічним акціонерним товариством
"Київобленерго" (08132, Київська обл., м.
Вишневе, вул. Київська, 2-Б; код 23243188).

В іншій частині пункт 2 резолютивної
частини рішення Господарського суду
міста Києва від 04.03.2014р. (викладений
текст редакції договору) залишити без
змін.

Доповнити пункт 2 резолютивної частини
рішення новою частиною (останньою)
наступного змісту: частину 2 п. 1.1.
Додатку №3 до спірного договору про
спільне використання технологічних
електричних мереж змінити, виклавши в
наступній редакції: «Витрати власника
мереж на утримання та експлуатацію
електричних мереж спільного
використання згідно кошторису витрат
на 2012р. складають ____ (сума) грн. (без ПДВ),
обраховані у відповідності до Методики
обрахування плати за спільне
використання технологічних
електричних мереж, затвердженої
Постановою Національної комісії
регулювання електроенергетики України
від 12 червня 2008 року N 691»;

Частину 6 п. 1.1. Додатку №3 до спірного
договору про спільне використання
технологічних електричних мереж
змінити, виклавши її в наступній
редакції: «Частина витрат власника
мереж на утримання та експлуатацію
електричних мереж спільного
користування, яку сплачує
Електропостачальна організація на 2012р.
складає ____ (сума) грн. (без ПДВ),
обрахована у відповідності до Методики
обрахування плати за спільне
використання технологічних
електричних мереж, затвердженої
Постановою Національної комісії
регулювання електроенергетики України
від 12 червня 2008 року N 691».

3. Пункти 1, 3, 4, 5 резолютивної частини
рішення Господарського суду міста
Києва від 04.03.2014р. залишити без змін, а
апеляційну скаргу в цій частині - без
задоволення.

4. Матеріали справи справи №
910/24887/13 повернути до Господарського
суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з
моменту її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України протягом двадцяти днів з
дня набрання постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Повний текст складено 26.06.2014р.

Головуючий суддя
О.М. Коротун

Судді
О.М. Гаврилюк

І.А. Іоннікова