ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" червня 2014 р.Справа № 916/1454/14

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань Князєвій
К.Р.

За участю представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_2 /особисто/;

Від відповідача: не з'явився.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом фізичної
особи - підприємця ОСОБА_2 до фізичної
особи - підприємця ОСОБА_3 про стягнення
110 308,00 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2
(далі по тексту - ОСОБА_2) звернувся до
господарського суду Одеської області з
позовом до фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3 (далі по тексту - ОСОБА_3) про
стягнення заборгованості в сумі 34 460,00
грн., обгрунтовуючи заявлені позовні
вимоги фактом неналежного виконання
відповідачем прийнятих на себе
зобов'язань за договором оренди № 18 від
27.12.2012р. щодо своєчасного внесення
орендної плати та повернення
орендованого майна.

Згідно із заявою від 16.06.2014р. позивачем
було збільшено розмір заявлених
позовних вимог до суми 110 308,00 грн., яка
складається із заборгованості із
орендної плати в сумі 88 160,00 грн.,
збитків від інфляції в сумі 5 933,00 грн.,
трьох відсотків річних в сумі 3 514,00 грн.,
пені в сумі 1 431,00 грн. та неустойки в
розмірі подвійної орендної плати за
несвоєчасне повернення об'єкту оренди
в сумі 11 270,00 грн. Вказана редакція
позовних вимог є остаточною та була
прийнята до розгляду.

Представник відповідача жодного разу в
судові засідання по даній справі не
з'явився та про причини неявки суд не
повідомив. При цьому, суд зазначає, що
конверти із поштовими відправленнями
суду, які були надіслані за адресою
місцезнаходження ОСОБА_3 згідно з
відомостями Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців: АДРЕСА_1, були
повернуті суду через вибуття адресата,
у зв'язку з чим, відповідно до п. 3.9.1
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
26.12.2011р. за № 18 „Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" (з наступними змінами
та доповненнями) відповідач вважається
таким, що належним чином повідомлений
про час та місце розгляду даної справи
господарським судом. Оскільки ОСОБА_3
не було надано суду відзиву на позов,
справа розглядається за наявними в ній
матеріалами згідно зі ст. 75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши доводи та пояснення
позивача, суд встановив наступне.

27.12.2012р. між ОСОБА_2 (Орендодавець) та
ОСОБА_3 (Орендар) було укладено договір
оренди № 18, у відповідності до п.п.
Орендодавець передає, а Орендар
приймає у тимчасове платне
користування ліси будівельні у
кількості 485 кв.м., далі по тексту -
обладнання, з метою використання їх при
проведенні будівельних робіт щодо
будівлі, споруди, які знаходяться за
адресою: Обласна лікарня. Обладнання
передається у повній комплектації, в
розукомплектованому стані. Склад та
комплектація обладнання наводяться в
акті приймання-передачі.

В подальшому, згідно з додатковою
угодою від 26.01.2013р. сторонами було
погоджено, що Орендодавець передає, а
Орендар приймає у строкове платне
користування ліси будівельні у
кількості 805 кв.м. (обладнання) з метою
використання їх при проведенні
будівельних робіт, або ремонту будівлі,
споруди, які знаходяться за адресою: м.
Одеса, вул. Заболотного, будівля
Обласної лікарні.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому
числі і з договорів. Згідно ст. 629 ЦК
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами. Зобов'язання, в
свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК
України, має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу. Одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається.

Згідно зі ст.ст. 759, 760 ЦК України за
договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк. Предметом
договору найму може бути річ, яка
визначена індивідуальними ознаками і
яка зберігає свій первісний вигляд при
неодноразовому використанні
(неспоживна річ).

Положеннями п. 2.1 договору оренди № 18
від 27.12.2012р. передбачено, що передача
обладнання Орендарю оформлюється
актом приймання-передачі, в якому
зазначаються комплектуючі обладнання,
їх кількість та технічний стан. Акт
підписується обома сторонами в день
передачі обладнання та є невід'ємною
частиною договору оренди.

В силу положень ст.ст. 765, 766 ЦК України
наймодавець зобов'язаний передати
наймачеві майно у користування негайно
або у строк, встановлений договором
найму. Якщо наймодавець не передає
наймачеві майно, наймач має право за
своїм вибором: вимагати від наймодавця
передання майна і відшкодування
збитків, завданих затримкою;
відмовитися від договору найму і
вимагати відшкодування завданих йому
збитків.

При цьому, у відповідності до ст. 640 ЦК
України договір є укладеним з моменту
одержання особою, яка направила
пропозицію укласти договір, відповіді
про прийняття цієї пропозиції. Якщо
відповідно до акта цивільного
законодавства для укладення договору
необхідні також передання майна або
вчинення іншої дії, договір є укладеним
з моменту передання відповідного майна
або вчинення певної дії.

Як вбачається із матеріалів справи,
згідно з актом приймання-передачі, який
є додатком № 1 до договору оренди № 18
від 27.12.2012р., позивачем було передано у
користування ОСОБА_3 комплект
будівельних лісів, комплектація яких
дозволяє встановити конструкцію
площею 485 кв.м. Всі елементи лісів
перевірені та перебувають в робочому
стані.

Крім того, згідно з актом
приймання-передачі, датованого 22.01.2013р.,
в користування відповідача було
додатково передано комплект
будівельних лісів, комплектація яких
дозволяла встановити конструкцію
площею 320 кв.м.

Таким чином, з 27.12.2012р. у користуванні
ОСОБА_3 перебували будівельні ліси, з
яких можливо встановити конструкцію
площею 485 кв.м., а з 22.01.2013р. - будівельні
ліси, з яких можливо встановити
конструкцію площею 805 кв.м.

Договір оренди було укладено строком
до 26.01.2013р. При цьому, згідно із
додатковою угодою від 26.01.2013р. термін
дії договору оренди № 18 від 27.12.2012р.
було продовжено до 30.04.2013р.

Відповідно до ст. 764 ЦК України якщо
наймач продовжує користуватися майном
після закінчення строку договору
найму, то, за відсутності заперечень
наймодавця протягом одного місяця,
договір вважається поновленим на
строк, який був раніше встановлений
договором.

В свою чергу, згідно з ч. 4 ст. 284 ГК
України строк договору оренди
визначається за погодженням сторін. У
разі відсутності заяви однієї із
сторін про припинення або зміну умов
договору оренди протягом одного місяця
після закінчення строку дії договору
він вважається продовженим на такий
самий строк і на тих самих умовах, які
були передбачені договором.

Оскільки в матеріалах справи відсутні
докази відмови сторін від пролонгації
договору оренди № 18 від 27.12.2012р.
протягом місяця після закінчення
строку його дії, вказаний договір в
силу положень ст. 764 ЦК України та ст. 284
ГК України вважається автоматично
пролонгованим на той самий строк та на
тих самих умовах, на яких його було
укладено, та є чинним на теперішній час.

Згідно з п. 3.1 договору оренди № 18 від
27.12.2012р. (в редакції додаткової угоди
від 26.01.2013р.) розмір орендної плати за
користування обладнанням складає 5 635,00
грн. на місяць та сплачується щомісячно
до 10 числа, шляхом перерахування
грошових коштів на розрахунковий
рахунок (в касу) Орендодавця.

При цьому, як вбачається із матеріалів
справи, згідно із протоколом наради від
20.06.2013р. сторони погодили, що станом на
момент проведення наради
заборгованість Орендаря за договором
оренди № 18 від 27.12.2012р. щодо внесення
орендної плати складає 13 680,00 грн.

Відповідно до ст. 286 ГК України орендна
плата - це фіксований платіж, який
орендар сплачує орендодавцю незалежно
від наслідків своєї господарської
діяльності. Розмір орендної плати може
бути змінений за погодженням сторін, а
також в інших випадках, передбачених
законодавством. Орендна плата
встановлюється у грошовій формі.
Залежно від специфіки виробничої
діяльності орендаря орендна плата за
згодою сторін може встановлюватися в
натуральній або грошово-натуральній
формі. Строки внесення орендної плати
визначаються в договорі.

Статтею 762 ЦК України передбачено, що за
користування майном з наймача
справляється плата, розмір якої
встановлюється договором найму. Якщо
розмір плати не встановлений
договором, він визначається з
урахуванням споживчої якості речі та
інших обставин, які мають істотне
значення. Наймач має право вимагати
зменшення плати, якщо через обставини,
за які він не відповідає, можливість
користування майном істотно
зменшилася. Плата за користування
майном вноситься щомісячно, якщо інше
не встановлено договором. Наймач
звільняється від плати за весь час,
протягом якого майно не могло бути
використане ним через обставини, за які
він не відповідає.

З аналізу правової природи договору
оренди вбачається, що орендар
зобов'язаний сплачувати орендну плату
виключно за строк, протягом якого він
користується орендованим майном.
Наведений висновок суду ґрунтується на
приписах зокрема ст. 762 ЦК України, які
передбачають, що оренда плата
вноситься саме за користування майном,
з наданням орендарю права на
звільнення від внесення орендної плати
за строк, протягом якого він був не мав
можливості користуватись орендованим
майном з обставин, за які він не
відповідає, та права вимагати
зменшення розміру орендної плати з
випадку істотного зменшення
можливості користування цим майном за
відсутності його вини у цих обставинах.

Слід зазначити, що в матеріалах справи
відсутні докази повернення
відповідачем на користь ОСОБА_2 майна,
орендованого згідно умов договору
оренди № 18 від 27.12.2012р., у зв'язку з чим,
суд доходить висновку щодо наявності у
ОСОБА_3 обов'язку внесення щомісячних
орендних платежів за користування
орендованим майном. Приймаючи до уваги,
що станом на 20.06.2013р. за відповідачем
рахувалась заборгованість із орендної
плати в сумі 13 680,00 грн., а також
враховуючи терміни внесення
щомісячної орендної плати, закріплені
у п. 3.1 договору оренди № 18 від 27.12.2012р. (в
редакції додаткової угоди від 26.01.2013р.)
та визначений позивачем граничний
період нарахування орендної плати в
заяві про уточнення позовних вимог,
господарський суд доходить висновку,
що для визначення розміру
заборгованості ОСОБА_3 із орендної
плати необхідно до суми заборгованості
станом на 20.06.2013р. в сумі 13 680,00 грн.
додати заборгованість за період з
липня 2013 року по травень 2014 року
включно, яка складає 61 985,00 грн.

В результаті викладеного, суд доходить
висновку, що розмір заборгованості
ОСОБА_3 перед ОСОБА_2 за договором
оренди № 18 від 27.12.2012р. складає 75 665,00
грн. В той же час, правомірність
нарахування решти заявленої до
стягнення суми орендної плати в
розмірі 12 495,00 грн. матеріалами справи
не підтверджується, у зв'язку з чим, суд
доходить висновку про наявність
правових підстав для часткового
задоволення позовних вимог ОСОБА_2 щодо
стягнення із ОСОБА_3 заборгованості із
орендної плати в сумі 75 665,00 грн.

Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
не звільняє винну сторону від
відповідальності за порушення
зобов'язання.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

В порядку ст. 625 ЦК України позивачем
станом було нараховано відповідачу до
сплати три відсотки річних в розмірі 3
514,00 грн. та збитки від інфляції в сумі 5
933,00 грн. Проаналізувавши позовні
вимоги у названій частині та
перевіривши правильність здійсненого
позивачем розрахунку, господарський
суд зазначає, що нарахування платежів в
порядку ст. 625 ЦК України було здійснене
ОСОБА_2 щодо неправомірно визначеної
загальної суми основного боргу ОСОБА_3
та без урахування того, що нарахування
вказаних заходів забезпечення
майнових інтересів кредитора мало
здійснюватись щодо кожного із
щомісячних орендних платежів окремо.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 549, п. 3 ч.
1 ст. 611 ЦК України у разі порушення
зобов'язання настають наслідки,
встановлені договором або законом,
зокрема сплата неустойки -грошової
суми, яку боржник повинен сплатити
кредиторові у рази порушення ним
зобов'язання. Так, згідно ч.ч. 1, 3 ст. 549
ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею)
є грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожний день прострочення виконання.
При цьому, відповідно до ст.ст. 1, 3
Закону України "Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" від 22.11.1996р. №543/96-ВР (із
змінами та доповненнями) платники
грошових коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений ст. 1
вказаного Закону, обчислюється від
суми простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

При здійсненні нарахування пені слід
мати на увазі приписи ч. 6 ст. 232
Господарського кодексу України, згідно
з якими нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Положеннями п. 5.2 договору оренди № 18
від 27.12.2012р. за порушення строків
внесення платежів, встановлених п.п. 3.2,
3.3, 3.5 даного договору, Орендар сплачує
Орендодавцю пеню в розмірі 1 процента
від загальної суми заборгованості,
однак при цьому не більше подвійної
облікової ставки НБУ за кожен день
прострочення платежу.

З посиланням на положення п. 5.2 договору
оренди № 18 від 27.12.2012р. позивачем було
нараховано відповідачу до сплати пеню
в сумі 1 431,00 грн. Проаналізувавши
позовні вимоги у названій частині та
перевіривши правильність здійсненого
позивачем розрахунку, господарський
суд зазначає, що нарахування штрафних
санкцій було здійснене ОСОБА_2 без
урахування того, що нарахування
вказаних заходів забезпечення
майнових інтересів кредитора мало
здійснюватись щодо кожного із
щомісячних орендних платежів окремо.

Згідно з ч. 2 ст. 785 ЦК України якщо
наймач не виконує обов'язку щодо
повернення речі, наймодавець має право
вимагати від наймача сплати неустойки
у розмірі подвійної плати за
користування річчю за час
прострочення.

Положеннями п. 5.3 договору оренди № 18
від 27.12.2012р. передбачено, що у випадку
несвоєчасної передачі обладнання
Орендарем після закінчення даного
договору, Орендар сплачує неустойку в
розмірі подвійної плати, яка
встановлена п. 3.1 даного договору, за
користування обладнанням за кожен день
після припинення договору.

З посиланням на наведену законодавчу
норму та умови п. 5.2 договору оренди № 18
від 27.12.2012р. позивачем було нараховано
ОСОБА_3 до сплати неустойку в розмірі
подвійної орендної плати в сумі 11 270,00
грн. Перевіривши здійснений позивачем
розрахунок вказаної неустойки,
господарський суд доходить висновку
про неможливість встановлення періоду,
за який нарахована вказана міра
відповідальності орендаря у спірних
правовідносинах, що унеможливлює
вирішення питання про обґрунтованість
заявлених вимог у вказаній частині.

Підсумовуючи вищевикладене, приймаючи
до уваги допущення позивачем низки
численних помилок при здійсненні
нарахування відповідачу до сплати
збитків від інфляції в сумі 5 933,00 грн.,
трьох відсотків річних в сумі 3 514,00 грн.,
пені в сумі 1 431,00 грн. та неустойки в
сумі 11 270,00 грн., допущення яких
унеможливлює здійснення судом
самостійного розрахунку даних
платежів відповідно до використаних
позивачем вихідних даних,
господарський суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

Згідно вимог ст.ст. 32, 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
При цьому, докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.
В свою чергу, доказами у справі є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

У п. 18 інформаційного листа Вищого
господарського суду України „Про
деякі питання практики застосування
норм Господарського процесуального
кодексу України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2004 році" зазначено наступне.
Господарський суд у розгляді справи не
зобов'язаний здійснювати "перерахунок"
замість позивача розрахованих
останнім сум штрафних санкцій, річних
тощо. Однак з огляду на вимоги частини 1
статті 4-7 ГПК щодо прийняття судового
рішення за результатами обговорення
усіх обставин справи та частини 1
статті 43 ГПК стосовно всебічного,
повного і об'єктивного розгляду в
судовому процесі всіх обставин справи
в їх сукупності суд повинен перевірити
обґрунтованість і правильність
здійсненого позивачем нарахування
таких сум, і в разі, якщо їх обчислення
помилкове - зобов'язати позивача
здійснити перерахунок відповідно до
закону чи договору або зробити це
самостійно. Якщо для здійснення
перерахунку необхідні додаткові
матеріали, суд витребує їх у позивача, а
в разі неподання ним таких матеріалів -
з урахуванням обставин конкретної
справи залишає позов (в частині
стягнення відповідних спірних сум) без
розгляду на підставі пункту 5 частини 1
статті 81 ГПК або відмовляє в
задоволенні позову у відповідній
частині у зв'язку з недоведеністю
позовних вимог.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК України
господарський суд залишає позов без
розгляду, якщо позивач без поважних
причин не подав витребувані
господарським судом матеріали,
необхідні для вирішення спору, або
представник позивача не з'явився на
виклик у засідання господарського суду
і його нез'явлення перешкоджає
вирішенню спору.

З огляду на викладене, приймаючи до
уваги, що здійснений позивачем
розрахунок заявлених до стягнення сум
трьох відсотків річних, збитків від
інфляції, пені та неустойки є
необгрунтованим, а також враховуючи
неможливість здійснення
обгрунтованого перерахунку даних
платежів за наявними у справі
матеріалами відповідно до
використаних ОСОБА_2 вихідних даних,
господарський суд дійшов висновку про
необхідність залишення без розгляду
позову ОСОБА_2 в частині стягнення із
ОСОБА_3 збитків від інфляції в сумі 5 933,00
грн., трьох відсотків річних в сумі 3 514,00
грн., пені в сумі 1 431,00 грн. та неустойки
в сумі 11 270,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, факт
існування заборгованості ОСОБА_3 з
орендної плати перед ОСОБА_2 в сумі 75
665,00 грн. витікає з умов укладеної між
сторонами по справі угоди, положень
чинного законодавства та
підтверджується матеріалами справи.
Доказів, спростовуючих викладене,
відповідачем суду надано не було.

Відповідно до ч. 2 ст. 617 ЦК України
особа, не звільняється від
відповідальності за порушення
зобов'язання у разі відсутності у
боржника необхідних коштів. Крім того,
згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Підсумовуючи вищезазначене, суд
доходить висновку щодо необхідності
задоволення заявлених позовних вимог
частково, в результаті чого із ОСОБА_3
слід стягнути на користь ОСОБА_2 суму
основного боргу в розмірі 77 665,00 грн.
ст.ст. 11, 509, 525, 526, 617, 625, 629, 640, 759, 760, 762, 764 -
766 ЦК України, ст.ст. 284, 286 ГК України. При
цьому, позов ОСОБА_2 в частині стягнення
із ОСОБА_3 збитків від інфляції в сумі 5
933,00 грн., трьох відсотків річних в сумі 3
514,00 грн., пені в сумі 1 431,00 грн. та
неустойки в сумі 11 270,00 грн. слід
залишити без розгляду на підставі п. 5 ч.
1 ст. 81 ГПК України.

Судові витрати зі сплати судового
збору покладаються на відповідача
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог відповідно до ст.ст. 44, 49
ГПК України.

Керуючись ст.ст. 11, 509, 525, 526, 617, 625, 629, 640,
759, 760, 762, 764 - 766 ЦК України, ст.ст. 284, 286 ГК
України, ст. ст. 32, 33, 43, 44, 49, 75, п. 5 ч. 1 ст. 81
ГПК України, ст.ст. 82-85 ГПК України, суд,
-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3 /АДРЕСА_1,
ідентифікаційний код НОМЕР_1/ на
користь фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2 /АДРЕСА_3, ідентифікаційний код
НОМЕР_2/ суму основного боргу в розмірі
75 665 грн. 00 коп. /сімдесят п'ять тисяч
шістсот шістдесят п'ять грн. 00 коп.,
судовий збір в сумі 1 513 грн. 30 коп. /одна
тисяча п'ятсот тринадцять грн. 30 коп./.
Наказ видати.

3. Позов фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 в частині вимог про
стягнення із фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3 збитків від інфляції
в сумі 5 933,00 грн., трьох відсотків річних
в сумі 3 514,00 грн., пені в сумі 1 431,00 грн. та
неустойки в сумі 11 270,00 грн. - залишити
без розгляду.

Рішення набирає законної сили в
порядку, передбаченому ст. 85 ГПК
України.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Відповідно до ст. ст. 91, 93 ГПК України
сторони у справі, прокурор, треті особи,
особи, які не брали участь у справі,
якщо господарський суд вирішив питання
про їх права та обов'язки, мають право
подати апеляційну скаргу на рішення
місцевого господарського суду, яке не
набрало законної сили. Апеляційна
скарга подається на рішення місцевого
господарського суду протягом десяти
днів з дня його оголошення місцевим
господарським судом. У разі якщо в
судовому засіданні було оголошено лише
вступну та резолютивну частину
рішення, зазначений строк обчислюється
з дня підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повний текст рішення підписано 01.07.2014р.

Суддя
С.П. Желєзна