ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2014 р.
Справа № 911/1589/14

Розглянувши матеріали справи за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України», м.Київ

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «УкрОпт
«Мастер-енерго», м. Ірпінь

про стягнення 246671,19 грн.

Суддя А.Ю.Кошик

Представники:

Від позивача: Іванкіна Ю.Б.

Від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської
області надійшла позовна заява
Публічного акціонерного товариства
«Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України» (далі - позивач) до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «УкрОпт
«Мастер-енерго» (далі - відповідач) про
стягнення 246671,19 грн.

Провадження у справі №911/1589/14 порушено
відповідно до ухвали суду від 05.05.2014
року та призначено справу до розгляду
на 22.05.2014 року.

Відповідач, належним чином
повідомлений про час і місце розгляду
спору, у судове засідання 22.05.2014 року
без поважних причин не з'явився, про
причини неявки суд не повідомив, відзив
на позов не подав. Розгляд справи
відкладався до 10.06.2014 року.

В судовому засіданні 10.06.2014 року
позивач позовні вимоги підтримав в
повному обсязі.

Відповідач, належним чином
повідомлений про час і місце розгляду
спору, в судове засідання 10.06.2014 року не
з'явився, подав до суду клопотання про
відкладення розгляду справи, яке не
підлягає задоволенню у зв'язку з
необґрунтованістю. Також, відповідач
надав відзив на позов, в якому
повідомив про сплату 19.05.2014 року суми
основного боргу та просив застосувати
строки позовної давності до вимоги про
стягнення пені, зменшити решту
штрафних санкцій і відмовити в
задоволенні позову.

За таких обставин, суд дійшов висновку
про розгляд справи у відповідності до
ст. 75 Господарського процесуального
кодексу України за наявними в ній
матеріалами.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача та дослідивши надані
сторонами докази, судом встановлено
наступне.

28.12.2012 року між Публічним акціонерним
товариством «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України» (позивач,
Продавець) та Товариством з обмеженою
відповідальністю «УкрОпт
«Мастер-енерго» (відповідач, Покупець,
Споживач) був укладений Договір
№13/2808-Б0-17 купівлі-продажу природного
газу (далі - Договір).

Відповідно до розділу 1 Договору
Продавець зобов'язався поставити
Покупцеві імпортований природний газ
в період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року
виключно для виробництва теплової
енергії, яка споживається бюджетними
установами та організаціями та іншими
споживачами, а Покупець зобов'язався
прийняти та оплачувати газ на умовах
Договору.

На виконання умов Договору позивач
поставив протягом січня - грудня 2012
року, а відповідач прийняв природний
газ в обсязі 455,006 тис. куб. м. на загальну
суму 1165 863,25 грн., що підтверджуються
актами приймання-передачі природного
газу: від 30.09.2013р. за січень на суму 242
792,53 грн.; від 31.01.2013р. за січень на суму 538
150,80 грн.; від 30.09.2013р. за лютий на суму 179
695,93 грн.; від 28.02.2013р. за лютий на суму 410
078,94 грн.; від 31.03.2013р. за березень на суму
219 791,54 грн.; від 30.04.2013р. за квітень на
суму 83 230,64 грн.; від 31.10.2013р. за жовтень
на суму 92 096,51 грн.; від 30.11.2013р. за
листопад на суму 125 317,50 грн.; від 31.12.2013р.
за грудень на суму 222 938,60 грн.
Відповідні акти підписані
повноважними представниками сторін,
факт поставки природного газу в
наведених обсягах у спірний період
відповідачем по суті не заперечено та
не спростовано.

Таким чином, матеріалами справи
підтверджується факт передачі
позивачем відповідачу природого газу
на загальну суму 1 165 863,25 грн. за
Договором №13/2808-БО-17 від 28.12.2008 року.

Пунктом 6.1. Договору встановлено, що
оплата за газ здійснюється виключно
грошовий коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставку газу.

Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14 числа
місяця, наступного за місяцем поставки
газу.

Однак, відповідач свої зобов'язання з
оплати поставленого природного газу
своєчасно та в повному обсязі не
виконав, поставлений природний газ
оплачував з простроченнями платежу і
на момент подання позову
заборгованість відповідача складала
225245,82 грн.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

Згідно з ч.1 статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язання виникають
з підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного
кодексу України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу
України передбачає, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Стаття 525 Цивільного кодексу України
передбачено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, що якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

В ході розгляду спору відповідач надав
докази сплати 225245,83 грн. основного
боргу за платіжним дорученням № 10 від
19.05.2014 року, тобто після звернення
позивача до суду та порушення
провадження у справі (позов надіслано
25.04.2014 року, провадження у справі
порушено 05.05.2014 року).

У відповідності до ст. 610 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

У зв'язку простроченням відповідачем
строків оплати природного газу,
позивач просить стягнути з відповідача
15357,64 грн. пені, індексу інфляції за весь
час прострочення в сумі 2674,39 грн. та 3%
річних в сумі 3 393,34 грн.

Пунктом 7.2 Договору передбачено, що у
разі невиконання Покупцем умов пункту
6. цього Договору Покупець
зобов'язується сплатити Продавцю крім
суми заборгованості, пеню в розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період за який сплачується пеня, від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочені платежу.

Відповідач подав клопотання про
застосування скороченого строку
позовної давності для стягнення пені.

Однак, як вбачається з п. 9.3. Договору,
сторони погодили інший строк позовної
давності за Договором в тому числі щодо
стягнення заборгованості, штрафів,
пені, річних та інфляційних протягом 5
років, що передбачено відповідною
нормою ст. 259 Цивільного кодексу
України.

Статтею 549 Цивільного кодексу України
встановлено, що неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського
кодексу України штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочення платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного
Закону.

Нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не передбачено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України).

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Судом досліджено та встановлено, що
позивачем нарахована пеня, 3% річних та
інфляційні по кожному періоду на
фактичні суми заборгованості,
існування яких у відповідні періоди
відповідачем не заперечено та не
спростовано. Пеня нарахована в межах п.
6 ст. 232 Господарського кодексу України
в розмірі подвійної облікової ставки
НБУ.

Здійснені позивачем розрахунки пені, 3%
річних та інфляційних є арифметично
вірними, відповідають вимогам
законодавства та обставинам справи, а
тому позовні вимоги у відповідній
частині є доведеними та обґрунтованими
і підлягають задоволенню.

Щодо клопотання відповідача про
зменшення розміру неустойки та відмови
в задоволенні позову, суд зазначає, що
відповідно до п. 3.1 та п. 4.1 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» від 17.12.2013 року №
14 інфляційні нарахування на суму боргу,
сплата яких передбачена частиною
другою статті 625 ЦК України, не є
штрафною санкцією, а виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення коштів внаслідок
інфляційних процесів за весь час
прострочення в їх сплаті. Сплата трьох
процентів річних від простроченої суми
(якщо інший їх розмір не встановлений
договором або законом), так само як й
інфляційні нарахування, не мають
характеру штрафних санкцій і є
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора шляхом отримання
від боржника компенсації (плати) за
користування ним коштами, належними до
сплати кредиторові.

Таким чином, з огляду на норми чинного
законодавства ст. 551 Цивільного кодексу
України та ст. 233 Господарського
кодексу України не передбачають
зменшення заявлених на підставі 625
Цивільного кодексу України
нарахувань.

Нарахована позивачем пеня в порівнянні
з сумою боргу станом на момент
звернення до суду, та враховуючи суми
прострочених платежів, не вважається
надмірно завищеною.

Крім того, як визначено ст. 617
Цивільного кодексу України, особа, яка
порушила зобов'язання, звільняється
від відповідальності за порушення
зобов'язання, якщо вона доведе, що це
порушення сталося внаслідок випадку
або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема,
недодержання своїх обов'язків
контрагентом боржника, відсутність на
ринку товарів, потрібних для виконання
зобов'язання, відсутність у боржника
необхідних коштів.

Крім того, як наголошує Вищий
господарський суд України, зокрема, в
постановах від 11.04.2013 року у справі №
5023/5038/12, від 13.12.2012 року у справі
10/5026/1270/20, зазначення в мотивувальній
частині рішення в обґрунтування
висновків про особливості бюджетного
фінансування державних установ та
організацій - споживачів тепла, а також
про наявність перед відповідачем
заборгованості населення за спожиті
послуги з теплопостачання, визнати
законним і обґрунтованим не можна.

Відповідно п. 3.17.4. Постанови Пленуму
Вищого господарського суд України №18
від 26.12.2011 року «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», вирішуючи питання
про зменшення розміру неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання
(пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд
повинен об'єктивно оцінити, чи є даний
випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам.

З огляду на викладені обставини та
заперечення позивача, суд не вбачає
підстав для зменшення
відповідальності відповідача за
порушення термінів розрахунків за
Договором.

Оскільки відповідач сплатив суму
боргу після подачі позовної заяви, на
день розгляду справи відсутній
предмет спору в частині стягнення
основного боргу в сумі 225245,83 грн., тому
відповідно до п. 11 ст. 80 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд припиняє
провадження у справі у відповідній
частині.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог і заперечень.

За наслідками розгляду спору суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню в
сумі 15357,64 грн. пені, індексу інфляції за
весь час прострочення в сумі 2674,39 грн.
та 3% річних в сумі 3 393,34 грн. Щодо суми
основного боргу 225245,83 грн. провадження
у справі підлягає припиненню у зв'язку
з відсутністю предмету спору, оскільки
відповідач сплатив суму основного
боргу після звернення позивача до суду
та порушення провадження у справі
(позов надіслано 25.04.2014 року,
провадження у справі порушено 05.05.2014
року).

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
оскільки спір виник внаслідок
неправильних дій відповідача, який
сплатив суму основного боргу після
звернення позивача до суду,
відшкодування судових витрат
покладається на відповідача в повному
обсязі.

Керуючись ст. ст. 33, 49, п. 11 ст. 80, ст.ст. 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд Київської
області, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «УкрОПТ
«Мастер-енерго» (08298, Київська обл., смт.
Коцюбинське, вул. Доківстка, 14, код 33482826)
на користь Публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України» (01001, м.
Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, код 20077720) 2
674,39 грн. інфляційних, 3 393,34 грн. 3% річних,
15 357,64 грн. пені та 4933,43 грн. витрат по
сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання судовим
рішенням законної сили.

3. В решті позову провадження у справі
припинити.

Суддя
Кошик А.Ю.

дата підписання 24.06.2014 року.