РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2014 р.
Справа № 906/289/14

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючого судді
Філіпова Т.Л.

судді
Бучинська Г.Б. ,

судді
Василишин А.Р.

при секретарі Карпець О.О.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - Ляшенко Н. В., Гарбарчук Л.
М.

треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача - не з'явилися

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача - не з'явилася

Прокурор - Марщівська О. П.

розглянувши апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Малинська паперова фабрика - Вайдманн"
на рішення господарського суду
Житомирської області від 07.05.14 р. у
справі № 906/289/14

за позовом Житомирського міжрайонного
прокурора з нагляду за додержанням
законів у природоохоронній сфері в
інтересах держави в особі Державної
екологічної інспекції у Житомирській
області (м.Житомир)

до Публічного акціонерного товариства
"Малинська паперова фабрика - Вайдманн"
(м.Малин)

за участю третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача: 1) Малинської
міської ради (м. Малин)

2) Головного управління
державної казначейської служби
України в Житомирській області
(м.Житомир)

3) Міністерства екології та
природних ресурсів України (м.Київ)

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача: Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Житомирекопроект" (м.Житомир)

про стягнення 124653,30 грн.

Рішенням господарського суду
Житомирської області від 07.05.2014 р. у
справі №906/289/14 (суддя Прядко О.В.)
задоволено позов Житомирського
міжрайонного прокурора з нагляду за
додержанням законів у
природоохоронній сфері в інтересах
держави в особі Державної екологічної
інспекції у Житомирській області до
Публічного акціонерного товариства
"Малинська паперова фабрика - Вайдманн"
за участю третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача Малинської міської
ради, Головного управління державної
казначейської служби України в
Житомирській області, Міністерства
екології та природних ресурсів України
за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача: Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Житомирекопроект" про стягнення 124653,30
грн.

Суд першої інстанції, приймаючи
рішення, виходив з того, що позовні
вимоги відповідають чинному
законодавству і фактичним обставинам
справи, підтверджені належними
доказами.

Не погоджуючись із рішенням
господарського суду Житомирської
області від 07.05.2014 р. у справі №906/289/14
Публічне акціонерне товариство
"Малинська паперова фабрика - Вайдманн"
подало апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення
господарського суду Житомирської
області від 07.05.2014 р. та прийняти нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог Житомирської
міжрайонної прокуратури з нагляду за
додержанням законів у
природоохоронній сфері в інтересах
держави в особі Державної екологічної
інспекції у Житомирської області.

В апеляційній скарзі Публічне
акціонерне товариство "Малинська
паперова фабрика - Вайдманн"
посилається на ту обставину, що
господарський суд Житомирської
області порушив норми матеріального та
процесуального права що призвело до
неправильного вирішення питання та
винесення помилкового рішення. Крім
того, суд не в повному обсязі з'ясував
обставини, що мають значення
для справи.

Зокрема апелянт зазначає, що в рішенні
суд першої інстанції зазначив, що 26.12.2007
товариству було видано дозвіл №-29
на викиди забруднюючих речовин в
атмосферне повітря стаціонарними
джерелами, а 20.09.2013 - дозвіл за таким же
№-29. Тобто дозвіл 2013 року не є
новим дозволом, а є продовженням того,
який був виданий в 2007 році.

Крім того, судом першої інстанції не
взято до уваги пояснення третьої особи
- ТОВ, яке наголошувало на тому, що
Мінприроди в листі №1127/11/10-09 від 30.01.2009
надало роз'яснення, стосовно
правомірності застосування санкцій
обласними державними екологічними
інспекціями до підприємств, які
протягом часу, необхідного для
підготовки документів для отримання
дозволу на викиди забруднюючих речовин
у атмосферне повітря, працюють без
такого дозволу, де йдеться про те, що у
разі продовження строку дії дозволу
підприємство вважається таким, що має
дозвіл, у зв'язку з чим, для притягнення
суб'єкта до будь-якого виду
відповідальності, немає жодних
підстав.

Скаржник також звертає увагу суду на
те, що Товариство постійно і своєчасно
сплачувало всі екологічні платежі (в
т.ч. і за період тимчасової відсутності
дозволу), що підтверджується
податковими деклараціями екологічного
податку за 4 квартал 2012 року та за 1, 2, 3, 4
квартали 2013 року. За четвертий квартал
2012 року було сплачено екологічний
податок за викиди в атмосферне повітря
забруднюючих речовин стаціонарними
джерелами забруднення в розмірі - 2 110,91
грн., за перший квартал 2013 року - 4 432,49
грн., за другий - 2 380,50 грн., за третій - 2
725,57 грн., за четвертий - З 249,99 грн., що
підтверджується також відповідними
платіжними дорученнями.

Ухвалою Рівненського
апеляційного господарського суду від
05.06.2014 р. апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Малинська
паперова фабрика - Вайдманн" прийнято
до провадження, справу призначено до
слухання.

17.06.14 р. на електронну пошту суду
від третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача - Міністерства
екології та природних ресурсів України
надійшли пояснення по справі №246/06-02/14
від 13.06.14 р., в яких уповноважений
представник, зокрема, просить розгляд
справи здійснити без його участі. В
свою чергу, від позивача - Державної
екологічної інспекції у Житомирській
області надійшло клопотання, в якому
представник заперечує проти доводів
апеляційної скарги у повному обсязі,
вважає рішення господарського суду
Житомирської області законним та
обгрунтованим, просить суд розглядати
апеляційну скаргу за його відсутності.
Крім цього, представник третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні позивача -
Головного управління державної
казначейської служби України в
Житомирській області електронною
поштою надіслав суду заяву №15-12/1354-6358
від 17.06.14 р., в якій заперечує проти
доводів апеляційної скарги ПАТ
"Малинська паперова фабрика - Вайдманн",
вважає, що судом першої інстанції
прийнято законне та обгрунтоване
рішення, та просить розглядати справу
без участі представника Головного
управління.

18.06.2014 р. Житомирська міжрайонна
прокурора з нагляду за додержанням
законів у природоохоронній сфері
надіслала Рівненському апеляційному
господарському суду відзив на
апеляційну скаргу, у якому просить
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Малинська
паперова фабрика - Вайдманн" залишити
без задоволення, рішення
господарського суду Житомирської
області від 07.05.2014 р. без змін.

У судовому засіданні представник
відповідача - Публічного акціонерного
товариства "Малинська паперова
фабрика - Вайдманн" Ляшенко Н.В.
підтримала доводи, викладені в
апеляційній скарзі, та надала
пояснення на обгрунтування своєї
правової позиції. Вважає, що рішення
господарського суду Житомирської
області від 07.05.14 р. у справі №906/289/14 є
незаконним та таким, що прийняте з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, тому просить
його скасувати і винести нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Представник відповідача - Публічного
акціонерного товариства "Малинська
паперова фабрика - Вайдманн" Гарбарчук
Л.М. підтримала позицію представника
Ляшенко Н.В. в повному обсязі та надала
додаткові пояснення щодо обставин
справи.

Прокурор Марщівська О.П. заперечила
проти доводів апеляційної скарги та
надала пояснення на обгрунтування
своєї правової позиції. Вважає, що
рішення господарського суду
Житомирської області від 07.05.14 р. у
справі №906/289/14 є законним та
обгрунтованим, тому просить залишити
його без змін, а апеляційну скаргу - без
задоволення.

Представники третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача - Малинської
міської ради, та третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача -
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Житомирекопроект" в
судове засідання не прибули, хоча були
належним чином повідомлені про дату,
час та місце розгляду апеляційної
скарги, про що свідчать повідомлення
про вручення поштових відправлень,
наявні в матеріалах справи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
вивчивши матеріали справи, наявні в ній
докази, перевіривши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, Рівненський апеляційний
господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи,
Публічне акціонерне товариство
"Малинська паперова фабрика - Вайдманн"
створене з метою задоволення потреб
замовників у папері та картоні, в
продукції виробничо-технічного
призначення, товарами широкого вжитку,
різноманітних послугах (ст.2 Статуту
товариства).

З метою досягнення мети своєї
діяльності, 26.12.2007 ВАТ "Малинська
паперова фабрика" (назва
правопопередника відповідача до
перейменування у ВАТ "Малинська
паперова фабрика - Вайдманн") було
видано дозвіл Державного управління
охорони навколишнього природного
середовища в Житомирській області
№-29 на викиди забруднюючих
речовин в атмосферне повітря
стаціонарними джерелами терміном дії 5
років до 26.12.2012.

У зв'язку з внесенням змін до Статуту
ВАТ "Малинська паперова фабрика" від
22.04.2008 номер запису 1000059 в частині
зміни назви підприємства на ВАТ
"Малинська паперова фабрика - Вайдманн",
24.01.2009 відповідачу було надано дозвіл
№-29а на внесення змін до дозволу
№-29 на викиди забруднюючих
речовин в атмосферне повітря
стаціонарними джерелами.

07.06.2012 між Публічним акціонерним
товариством "Малинська паперова
фабрика - Вайдманн"
(відповідач/замовник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Житомирекопроект" (третя
особа-4/виконавець) було укладено
договір №ДГ-0000019, згідно п.1.1 якого
замовник доручає, а виконавець, який
має реєстраційне свідоцтво Мінприроди
України №392 від 17.11.2008, бере на себе
зобов'язання власними та залученими
силами та засобами виконати у
відповідності до умов цього договору
роботи по розробці документації, у якій
обґрунтовуються обсяги викидів для
отримання дозволу на викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря в територіальному управлінні
ОНПС для ПАТ "Малинська паперова
фабрика - Вайдманн".

Відповідно до п.1.4 договору термін
здачі виконавцем замовнику робіт по
договору в цілому - 31.08.2012.

Згідно п.6.2 договору, останній діє до
31.08.2012. Закінчення строку договору не
звільняє виконавця та замовника від
виконання своїх зобов'язань, а також
від відповідальності за невиконання
або неналежне їх виконання за цим
договором.

Додатковою угодою №1 до договору
№ДГ-0000019 від 29.08.2012 сторони внесли зміни
в п.6.2 договору в частині продовження
строку його дії до 01.11.2012.

24.12.2012 ПАТ "Малинська паперова фабрика -
Вайдманн" направило ТОВ
"Житомирекопроект" лист №3745 з
проханням в термін до 27.12.2012 надати
товариству дозвіл або письмову
інформацію про причини невиконання
умов договору.

10.01.2013 ТОВ "Житомирекопроект" надав ПАТ
"Малинська паперова фабрика - Вайдманн"
лист-відповідь №3 із зобов'язаннями
отримати позитивне заключення
Мінприроди України щодо документів, у
яких обґрунтовуються обсяги викидів
для отримання дозволу на викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря стаціонарними джерелами
відповідача протягом двох тижнів.
Після провести заключний етап
погоджень в Управлінні охорони
навколишнього середовища в
Житомирській області. У випадку
неможливості виконання умов договору
№ДГ-0000019 від 29.08.2012 до 20.02.2013 ТОВ
"Житомирекопроект" зобов'язалося
повернути замовнику виготовлену
науково-технічну документацію з усіма
отриманими довідками та заключеннями,
які будуть необхідні при самостійному
проведенні погоджень в Мінприроді
України та Управлінні охорони
навколишнього середовища в
Житомирській області.

Внаслідок невиконання ТОВ
"Житомирекопроект" своїх зобов'язань,
24.01.2013 ПАТ "Малинська паперова фабрика -
Вайдманн" самостійно звернулося листом
№168 до Міністерства екології та
природних ресурсів України згідно
якого направило на розгляд матеріали
для отримання дозволу на викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря стаціонарними джерелами.

Листами №4232/12/10-13 від 13.03.2013, б/н від
10.04.2013, №7795/12/10-13 від 30.04.2013, №9492/12/10-13 від
17.06.2013, №11386/12/10-13 від 26.07.2013 Мінприроди
повертало відповідачу документи на
доопрацювання та для усунення
зауважень з причин їх складення з
порушенням вимог Інструкції про
загальні вимоги до оформлення
документів, у яких обґрунтовуються
обсяги викидів, для отримання дозволу
на викиди забруднюючих речовин в
атмосферне повітря стаціонарними
джерелами для підприємств, установ,
організацій та громадян-підприємців,
затвердженої наказом Мінприроди від
09.03.2006 №108.

20.09.2013 на підставі поданих відповідачем
документів та висновку установи
державної санітарно-епідеміологічної
служби - Житомирської обласної
санітарно-епідеміологічної станції
від 30.08.2012 №05.03.02-07/86481 Публічному
акціонерному товариству "Малинська
паперова фабрика - Вайдманн"
Міністерством екології та природних
ресурсів України було видано дозвіл
№-29 на викиди забруднюючих
речовин в атмосферне повітря
стаціонарними джерелами терміном дії з
20.09.2013 по 20.09.2018.

01.11.2013 представниками ПАТ "Малинська
паперова фабрика - Вайдманн" та ТОВ
"Житомирекопроект" було підписано акти
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
за договором №ДГ-0000019 від 07.06.2012

12.12.2012 р. Державною екологічною
інспекцією у Житомирській області
здійснено планову перевірку
дотримання вимог природоохоронного
законодавства в галузі охорони
атмосферного повітря, водних і
земельних ресурсів щодо поводження з
відходами та небезпечними хімічними
речовинами Публічним акціонерним
товариством "Малинської паперової
фабрики - Вайдманн". Під час перевірки
встановлено, що підприємством не
переоформлений дозвіл на викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря.

28.12.2012 р. Державною екологічною
інспекцією у Житомирській області
винесено припис №13/5, яким зобов'язано
Публічне акціонерне товариство
"Малинської паперової фабрики -
Вайдманн" представити до
Держекоінспекції у Житомирській
області дозвіл на викиди забруднюючих
речовин в атмосферне повітря.

15.05.2013 р. Державною екологічною
інспекцією у Житомирській області
згідно наказу від 13.05.2013 №39-П проведено
позапланову перевірку дотримання
вимог природоохоронного законодавства
у діяльності Публічного акціонерного
товариства "Малинської паперової
фабрики - Вайдманн". Під час перевірки
встановлено, що викиди забруднюючих
речовин в атмосферне повітря з 27.12.2012 р.
здійснюється без дозволу на викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря.

Державною екологічною інспекцією у
Житомирській області на підставі
наданої Публічним акціонерним
товариством "Малинської паперової
фабрики - Вайдманн"довідки про час
роботи стаціонарних джерел викидів
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря за період з 27.12.2012 по 19.09.2013 р.,
відповідно до положень "Методики
розрахунку розмірів відшкодування
збитків, які заподіяні державі в
результаті наднормативних викидів
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря", затвердженої наказом
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища України від
10.12.2008 р. №639, здійснено розрахунок
розміру збитків, заподіяних державі а
результаті наднормативних викидів
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря за період з 27.12.2010 р. по 19.09.2013 р.,
який складає 124 653, 30 грн.

28.01.2014 р. Державна екологічна
інспекція у Житомирській області
надіслала на адресу Публічного
акціонерного товариства "Малинської
паперової фабрики - Вайдманн" претензію
№3-1/4 про відшкодування шкоди у розмірі
124 653, 30 грн. заподіяної державі
внаслідок порушення законодавства про
охорону атмосферного повітря. Однак
дана претензія залишена без
задоволення.

11.03.2014 р. Прокурор звернувся до
господарського суду Житомирської
області з позовом про стягнення з
відповідача на користь Державної
екологічної інспекції у Житомирській
області 124 653,30 грн. шкоди, які просить
перерахувати до спеціального фонду
Державного бюджету України в сумі 37 395,99
грн., спеціальних фондів бюджету
Житомирської обласної ради в сумі
24930,66грн. та бюджету Житомирської
міської ради в сумі 62 326,65 грн.

Дослідивши матеріали справи та
обставини на предмет повноти їх
встановлення, надання їм судом першої
інстанції належної юридичної оцінки,
вивчивши доводи апеляційної скарги
стосовно дотримання норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

При вирішенні спорів, пов'язаних із
застосуванням законодавства про
охорону навколишнього природного
середовища, слід керуватися нормами
природоресурсного, природоохоронного
законодавства про забезпечення
екологічної безпеки, а з питань, не
врегульованих цим законодавством, -
відповідними правилами цивільного
законодавства.

Приписами ст.10 Закону України "Про
атмосферне повітря" встановлені
обов'язки підприємств, установ,
організацій та громадян - суб'єктів
підприємницької діяльності щодо
охорони атмосферного повітря. Так,
підприємства, установи, організації та
громадяни - суб'єкти підприємницької
діяльності, що здійснюють викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря та діяльність яких пов'язана з
впливом фізичних та біологічних
факторів на його стан, зобов'язані,
зокрема, здійснювати
організаційно-господарські, технічні
та інші заходи щодо забезпечення
виконання вимог, передбачених
стандартами та нормативами
екологічної безпеки у галузі охорони
атмосферного повітря, дозволами на
викиди забруднюючих речовин.

Статтею 11 Закону України "Про охорону
атмосферного повітря" передбачено
вимоги щодо регулювання викидів
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря стаціонарних джерел. Цією ж
статтею передбачено, що викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря стаціонарними джерелами
можуть здійснюватися тільки на
підставі дозволу, виданого суб'єкту
господарювання.

Порядком проведення та оплати робіт,
пов'язаних з видачею дозволів на викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря стаціонарними джерелами,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 13.03.2002 №302
встановлено, що дозвіл на викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря стаціонарними джерелами (далі -
дозвіл) - це офіційний документ, який
дає право підприємствам, установам,
організаціям та
громадянам-підприємцям (далі - суб'єкт
господарювання) експлуатувати об'єкти,
з яких надходять в атмосферне повітря
забруднюючі речовини або їх суміші, за
умови дотримання встановлених
відповідних нормативів
граничнодопустимих викидів та вимог до
технологічних процесів у частині
обмеження викидів забруднюючих
речовин протягом визначеного в дозволі
терміну. Дозвіл видається суб'єкту
господарювання - власнику
стаціонарного джерела викиду, з якого
надходять в атмосферне повітря
забруднюючі речовини або їх суміші.

Дозвіл видається безоплатно
територіальними органами Мінприроди
за погодженням з установами державної
санітарно-епідеміологічної служби на
термін не менш як п'ять років.

Для продовження терміну дії дозволу
суб'єкт господарювання завчасно, не
пізніше ніж за 30 календарних днів до
його закінчення, подає заяву до
територіального органу Мінприроди,
який видав дозвіл, та установи
державної санітарно-епідеміологічної
служби.

Колегією суддів встановлено, що заява
про продовження терміну дії дозволу на
викиди забруднюючих речовин в
атмосферне повітря стаціонарними
джерелами була подана ПАТ "Малинська
паперова фабрика - Вайдманн" 24.01.2013,
тобто майже через місяць після
закінчення строку дії дозволу - 26.12.2012.

У відповідності до ст.4-1 Закону України
"Про дозвільну систему у сфері
господарської діяльності" строк видачі
документів дозвільного характеру
становить десять робочих днів, якщо
інше не встановлено законом.

Підставою для відмови у видачі
документа дозвільного характеру,
зокрема, є: подання суб'єктом
господарювання неповного пакета
документів, необхідних для одержання
документа дозвільного характеру,
згідно із встановленим вичерпним
переліком.

Згідно абз. 6 п.5 ст.4-1 Закону України "Про
дозвільну систему у сфері
господарської діяльності" при
повторному розгляді документів не
допускається відмова у видачі
документа дозвільного характеру з
причин, раніше не зазначених у
письмовому повідомленні заявнику (за
винятком не усунення чи усунення не
в повному обсязі заявником причин, що
стали підставою для попередньої
відмови).

З листів №№787 від 01.04.2013, 1017 від 24.04.2013,
1190 від 20.05.2013, 1524 від 02.07.2013, 141 від 19.08.2013
вбачається, що відповідач неодноразово
надсилав на розгляд Міністерства
екології та природних ресурсів України
документи для отримання дозволу на
викиди забруднюючих речовин в
атмосферне повітря стаціонарними
джерелами ПАТ "Малинська паперова
фабрика - Вайдманн" з урахуванням
зауважень, викладених у листах
Мінприроди №4232/12/10-13 від 13.03.2013, б/н від
10.04.2013, №7795/12/10-13 від 30.04.2013, №9492/12/10-13 від
17.06.2013, №11386/12/10-13 від 26.07.2013.

Слід зазначити, що протиправність дій
чи бездіяльності дозвільного органу
при переоформленні відповідачу
дозволу на викиди забруднюючих речовин
в атмосферне повітря не встановлено в
порядку адміністративного
судочинства.

Як вбачається з матеріалів справи,
повернення Міністерством надісланих
відповідачем документів було
зумовлено необхідністю їх
доопрацювання в частині усунення
недоліків, виявлених в таблиці "Заходи
щодо здійснення контролю за
дотриманням, затверджених нормативів
граничнодопустимих викидів
забруднюючих речовин" та необхідності
корегування їх переліку, про що
зазначено у всіх надісланих
відповідачу листах.

Відтак, внаслідок відсутності дозволу
на викиди забруднюючих речовин в
атмосферне повітря за період з 27.12.2012 по
19.09.2013 відповідачем здійснено
наднормативні викиди забруднюючих
речовин в атмосферне повітря, в
результаті чого державі заподіяно
збитки.

Водночас, наднормативними викидами
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря, у відповідності до підпункту
2.1.2. пункту 2.1. Методики, затвердженої
наказом Міністерства охорони
навколишнього природного середовища
України від 10.12.2008 №639, вважаються
викиди забруднюючих речовин, на які
відсутній дозвіл на викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря стаціонарними джерелами,
включаючи окремі забруднюючі речовини,
викиди яких підлягають регулюванню
відповідно до законодавства.

Приписами статей 33, 34 Закону України
"Про охорону атмосферного повітря"
передбачено, що особи, винні, зокрема у
викидах забруднюючих речовин в
атмосферне повітря без дозволу
спеціально уповноважених на те органів
виконавчої влади відповідно до закону,
несуть відповідальність згідно з
законом. Шкода, завдана порушенням
законодавства про охорону
атмосферного повітря, підлягає
відшкодуванню у порядку та розмірах,
встановлених законом.

Згідно з ч.1 ст.8 ЦК України, у разі якщо
цивільні відносини не врегульовані цим
Кодексом, іншими актами цивільного
законодавства або договором, вони
регулюються тими правовими нормами
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, що регулюють подібні за
змістом цивільні відносини (аналогія
закону).

Враховуючи невизначеність законом
порядку та розмірів відшкодування
шкоди, завданої порушенням
законодавства про охорону
атмосферного повітря, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що при вирішенні даного
спору слід застосовувати по аналогії
закону положення ч.4 ст.68 Закону України
"Про охорону навколишнього природного
середовища", що регулюють подібні за
змістом цивільні відносини.

Це випливає також зі ст.2 Закону України
"Про охорону атмосферного повітря", у
відповідності з якою відносини в
галузі охорони атмосферного повітря
регулюються цим Законом, Законом
України "Про охорону навколишнього
природного середовища" та іншими
нормативно-правовими актами.

Зокрема, ч.4 ст.68 Закону України "Про
охорону навколишнього природного
середовища" передбачено, що
підприємства, установи, організації та
громадяни зобов'язані відшкодовувати
шкоду, заподіяну ними внаслідок
порушення законодавства про охорону
навколишнього природного середовища, в
порядку та розмірах, встановлених
законодавством України.

Порядок визначення розміру
відшкодування збитків, заподіяних
державі в результаті наднормативних
викидів забруднюючих речовин в
атмосферне повітря стаціонарними
джерелами суб'єктів господарювання
(юридичних і фізичних осіб),
встановлено Методикою розрахунку
розмірів відшкодування збитків, які
заподіяні державі в результаті
наднормативних викидів забруднюючих
речовин в атмосферне повітря №639 від
10.12.2008.

Пунктом 2.2 Методики передбачено, що
факт наднормативного викиду
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря встановлюється державними
інспекторами при проведенні перевірки
суб'єктів господарювання
інструментально-лабораторними
методами контролю та розрахунковими
методами.

Розрахункові методи визначення
наднормативних викидів забруднюючих
речовин в атмосферне повітря та
об'ємної витрати газопилового потоку
застосовуються, зокрема, у випадках
викиду забруднюючих речовин від джерел
викидів, які здійснюються без дозволу
на викиди забруднюючих речовин в
атмосферне повітря стаціонарними
джерелами суб'єктів господарювання
(п.п. 2.7.1 п.2.7 Методики).

Відповідно до пункту 1.4. Порядку
організації та проведення перевірок
суб'єктів господарювання щодо
дотримання вимог природоохоронного
законодавства, затвердженого наказом
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища України від
10.09.2008 №464, акт перевірки є документом,
який фіксує факт проведення перевірок
суб'єктів господарювання і є носієм
доказової інформації про виявлені
порушення вимог законодавства у сфері
охорони навколишнього природного
середовища та його дотримання.

У відповідності до приписів статей 68, 69
Закону України "Про охорону
навколишнього природного середовища"
підприємства, установи, організації та
громадяни зобов'язані відшкодовувати
шкоду, заподіяну ними внаслідок
порушення законодавства про охорону
навколишнього природного середовища, в
порядку та розмірах, встановлених
законодавством України. Шкода,
заподіяна внаслідок порушення
законодавства про охорону
навколишнього природного середовища,
підлягає компенсації в повному обсязі.

Відшкодування шкоди, заподіяної
порушенням природоохоронного
законодавства, за своєю правовою
природою є відшкодування
позадоговірної шкоди, тобто деліктною
відповідальністю.

Загальне положення про
цивільно-правову відповідальність за
завдання позадоговірної шкоди
визначено у статті 1166 Цивільного
кодексу України, відповідно до якої
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала. Особа,
яка завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

Підставою деліктної відповідальності
є протиправне шкідливе винне діяння
особи, яка завдала шкоду. Для
відшкодування завданої шкоди
необхідно довести такі факти як
неправомірність поведінки особи; вина
завдавача шкоди; наявність шкоди;
причинний зв'язок між протиправною
поведінкою та заподіяною шкодою.

Наявність всіх вищезазначених умов є
обов'язковим для прийняття судом
рішення про відшкодування шкоди.
Відсутність хоча б одного з цих
елементів виключає відповідальність
за заподіяну шкоду.

При вирішенні спору про відшкодування
шкоди, заподіяної навколишньому
природному середовищу, слід виходити з
презумпції вини правопорушника. Тобто,
обов'язок відповідача довести, що в
його діях (діях його працівників)
відсутня вина у заподіянні шкоди, а
обов'язок позивача довести наявність
шкоди, протиправність (незаконність)
поведінки заподіювача шкоди та
причинний зв'язок такої поведінки із
заподіяною шкодою.

Актом планової перевірки дотримання
вимог природоохоронного законодавства
від 12.12.2012 та Актом позапланової
перевірки від 15.05.2013, приписом №213/5 від
28.12.2012 підтверджується протиправність
дій відповідача щодо порушення
природоохоронного законодавства. Крім
того, відсутність відповідних дозволів
на викиди забруднюючих речовин в
атмосферне повітря в період роботи ПАТ
"Малинська паперова фабрика - Вайдманн"
з 27.12.2012 по 19.09.2013 не заперечується
відповідачем.

З огляду на наявні в матеріалах справи
документи та надані пояснення, колегія
суддів вбачає, що несвоєчасна видача
нового дозволу на викиди забруднюючих
речовин в атмосферне повітря після
закінчення терміну дії попереднього
(26.12.2012) відбулася саме з вини
відповідача. По-перше, як уже
зазначалося вище, сама заява про
отримання дозволу була подана
відповідачем з пропущенням строку,
передбаченого п.11 Порядку проведення
та оплати робіт, пов'язаних з видачею
дозволів на викиди забруднюючих
речовин в атмосфері повітря
стаціонарними джерелами,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 13.03.2002 №302.
По-друге, мало місце неналежне
оформлення документів, поданих на
розгляд Мінприроди, що призвело до
тривалого процесу видачі дозволу.

Посилання апелянта на обставини
неможливості подання заяви про
отримання дозволу завчасно, що виникли
через необхідність завершення робіт по
договору №ДГ-0000019 від 29.08.2012 особисто
генеральним директором ТОВ
"Житомирекопроект", колегією суддів
оцінюються критично, оскільки термін
дії вищевказаного договору закінчився
ще 01.11.2012. При цьому, кінцевий термін
здачі ТОВ "Житомирекопроект" робіт по
розробці документації, необхідної для
отримання дозволу на викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря, встановлений сторонами у
31.08.2012, продовжений не був.

Відтак, вина відповідача виражена у
невжитті заходів, спрямованих на
уникнення шкідливого результату.

Крім того, як встановлено судом першої
інстанції, відповідач, здійснюючи в
процесі своєї діяльності викиди в
атмосферне повітря в порушення ст.11
Закону України "Про охорону
атмосферного повітря" без відповідного
на те дозволу спричинив державі шкоду
(причинно-наслідковий зв'язок), під якою
розуміють зменшення або втрату певного
особистого чи майнового блага.

Отже, шкідливий результат протиправної
поведінки відповідача - це забруднення
атмосферного повітря забруднюючими
речовинами, викид яких здійснено
відповідачем без відповідно на те
дозволу, тобто спричинення державі
збитків в розмірі згідно розрахунку 124
653,30 грн.

Крім того апелянт в апеляційній скарзі
звертає увагу на те, що оскільки
товариство своєчасно сплачувало всі
екологічні платежі, в т.ч. і за період
тимчасової відсутності дозволу, то
збитків державі завдано не було. На
підтвердження вказаного відповідачем
надано податкові декларації,
розрахунки податкового зобов'язання з
екологічного податку та платіжні
доручення як доказ сплати податку.

Однак з даними твердженнями
відповідача колегія суддів на
погоджується з огляду на таке.

Стаття 41 Закону України "Про охорону
навколишнього природного середовища"
встановлює економічні заходи
забезпечення охорони навколишнього
природного середовища, зокрема,
передбачає встановлення ставок
екологічного податку та відшкодування
в установленому порядку збитків,
завданих порушенням законодавства про
охорону навколишнього природного
середовища.

Відповідно до ст.240 Податкового кодексу
України, платниками екологічного
податку є суб'єкти господарювання,
юридичні особи, що не провадять
господарську (підприємницьку)
діяльність, бюджетні установи,
громадські та інші підприємства,
установи та організації, постійні
представництва нерезидентів,
включаючи тих, які виконують агентські
(представницькі) функції стосовно
таких нерезидентів або їх засновників,
під час провадження діяльності яких на
території України і в межах її
континентального шельфу та виключної
(морської) економічної зони
здійснюються: викиди забруднюючих
речовин в атмосферне повітря
стаціонарними джерелами забруднення.

Суми податку, який справляється за
викиди в атмосферне повітря
забруднюючих речовин стаціонарними
джерелами забруднення (Пвс),
обчислюються платниками податку
самостійно щокварталу виходячи з
фактичних обсягів викидів (п.249.3. ст.249
ПКУ).

Також п.250.2. ст.250 ПКУ встановлено, що
платники податку, крім тих, які
визначені пунктом 240.2 статті 240 цього
Кодексу, та податкові агенти складають
податкові декларації за формою,
встановленою у порядку, передбаченому
статтею 46 цього Кодексу, подають їх
протягом 40 календарних днів, що
настають за останнім календарним днем
податкового (звітного) кварталу, до
органів державної податкової служби та
сплачують податок протягом 10
календарних днів, що настають за
останнім днем граничного строку
подання податкової декларації, за
винятком податкових агентів,
визначених підпунктом 241.2.2 пункту 241.2
статті 241 цього Кодексу, які сплачують
податок до або в день подання митної
декларації: за викиди в атмосферне
повітря забруднюючих речовин
стаціонарними джерелами забруднення,
скиди забруднюючих речовин у водні
об'єкти, розміщення протягом звітного
кварталу відходів у спеціально
відведених для цього місцях чи на
об'єктах - за місцем розміщення
стаціонарних джерел, спеціально
відведених для цього місць чи об'єктів.

Тобто екологічний податок являє собою
податковий платіж, який обраховується
суб'єктами господарювання та
сплачується щокварталу виходячи з
фактичних обсягів викидів
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря, є загальнообов'язковим
незалежно від наявності чи відсутності
у суб'єкта відповідного дозволу в силу
прямої норми ст.240 ПК України.

Натомість, розрахунок розміру збитків,
заподіяних державі в результаті
наднормативних викидів забруднюючих
речовин в атмосферне повітря
визначається Методикою, затвердженою
наказом Міністерства охорони
навколишнього природного середовища
України від 10.12.2008 №639, і їх нарахування
залежить від характеру діяльності
суб'єкта господарювання
(правомірна/протиправна) провадженої у
сфері забезпечення екологічної
безпеки та запобігання шкідливому
впливу атмосферного повітря на
здоров'я людей та навколишнє природне
середовище. В цьому сенсі збитків слід
розглядати як компенсаційну санкцію за
порушення суб'єктом вимог
природоохоронного законодавства.

Враховуючи вище викладене, колегія
суддів дійшла до висновку, що сплата
відповідачем екологічного податку, за
наявності всіх складових
цивільно-правової відповідальності, не
звільняє останнього від обов'язку щодо
відшкодування збитків, завданих
державі внаслідок порушення правил
охорони навколишнього природного
середовища.

На підставі вищевикладеного суд
апеляційної інстанції погоджується з
висновком господарського суду
Житомирської області, що відповідачем
було порушено законодавство про
охорону навколишнього природного
середовища шляхом проведення
господарської діяльності в період з
27.12.2012 по 19.09.2013 за відсутності дозволу
на викиди забруднюючих речовин в
атмосферне повітря, внаслідок чого
державі було завдано збитків на суму 124
653,30грн. Отже, позов прокурора заявлений
у відповідності до вимог чинного
законодавства та є таким, що підлягає
задоволенню.

Відтак з урахуванням вище викладеного,
доводи апеляційної скарги Публічного
акціонерного товариства "Малинська
паперова фабрика - Вайдманн" суд
апеляційної інстанції не вважає
переконливими та відхиляє.

Як роз'яснено у Постанові Пленуму
Вищого господарського суду України №6
від 23.03.2012 р. "Про судове рішення",
рішення з господарського спору повинно
прийматись у цілковитій відповідності
з нормами матеріального і
процесуального права та фактичними
обставинами справи, з достовірністю
встановленими господарським судом,
тобто з'ясованими шляхом дослідження
та оцінки судом належних і допустимих
доказів у конкретній справі.

Рішення суду першої інстанції
указаним вимогам відповідає.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що доводами апеляційної
скарги висновків господарського суду
не спростовано, підстав для скасування
або зміни рішення, встановлених
статтею 104 Господарського
процесуального кодексу України, не
встановлено, а відтак апеляційну
скаргу слід залишити без задоволення,
рішення господарського суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 99,101,103,105,109,110
Господарського процесуального кодексу
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Малинська
паперова фабрика - Вайдманн" на рішення
господарського суду Житомирської
області від 07.05.2014 р. у справі №906/289/14
залишити без задоволення, рішення суду
першої інстанції - без змін.

Справу №906/289/14 повернути до
господарського суду Житомирської
області.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття. Постанову суду
апеляційної інстанції може бути
оскаржено у касаційному порядку до
Вищого господарського суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою законної сили.

Головуючий суддя
Філіпова Т.Л.

Суддя
Бучинська Г.Б.

Суддя
Василишин А.Р.