ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2014 р. Справа № 5010/348/2012-2/23
Господарський суд Івано-Франківської
області у складі судді Шкіндера П.А.,
при секретарі судового засідання
Максимів Н.Б., розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу

за позовом: Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1,

АДРЕСА_1

до відповідача: Публічного
акціонерного товариства
"Івано-Франківська МСПМК-1"

вул. Ботанічна, 6, м.
Івано-Франківськ, 76000

про стягнення коштів у сумі 79 749,82 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1- Фізична
особа-підприємець, (свідоцтво про держ.
реєстрацію НОМЕР_2)

від відповідача: Максимик Р.Б.-
представник, (довіреність № 07-02/85 від
06.11.12);

Встановив

Рішенням господарського суду
Івано-Франківської області від 08.10.13
позов фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 до Публічного акціонерного
товариства "Івано-Франківська МСПМК-1"
про стягнення 79 749,82 грн. заборгованості
задоволено частково. Стягнуто з
відповідача, Публічного акціонерного
товариства "Івано-Франківська МСПМК-1",
на користь позивача, фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 - 9 433,09 грн.
інфляційних, 3 655,11 грн. - 3% річних та 282,36
грн. - судового збору в решті позову
відмовлено. Стягнуто з позивача в дохід
Державного бюджету України 1 720,50грн.
судового збору.

Постановою Вищого господарського суду
України від 01.04.14 рішення
господарського суду
Івано-Франківської області від 08.10.13 та
постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 28.11.13
скасовано, справу передано на новий
розгляд до господарського суду
Івано-Франківської області в іншому
складі суду.

Справу скеровано на новий розгляд
судді Шкіндеру П.А.

Ухвалою господарського суду
Івано-Франківської області від 12.05.14
року призначено розгляд справи в
судовому засіданні на 29.05.14. В судовому
засіданні 29.05.14 та 05.06.14 оголошувалась
перерва до 05.06.14 та 12.06.14. За наслідками
судового засідання 12.06.14 розгляд
справи відкладено на 24.06.14.

В судовому засіданні 29.05.14 позивачем
подано заяву за Вх.№7544/14 від 29.05.14, якою
уточнив позовні вимоги та просив
стягнути 74650,45 грн., з яких 64529,16 грн.
інфляційні за період з 02.03.04 по 01.04.12 та
10121,29 грн. 3% річних за період з 02.03.04 по
24.04.12.

Враховуючи закріплений ст.129
Конституції України принцип
диспозитивності учасників судового
процесу, зокрема, диспозитивний
характер прав позивача, які визначено
ч.4 ст.22 ГПК України, позивач вправі до
прийняття рішення по справі збільшити
розмір позовних вимог за умови
дотримання встановленого порядку
досудового врегулювання спору у
випадках, передбачених статтею 5 цього
Кодексу в цій частині, відмовитись від
позову або зменшити розмір позовних
вимог. Суд прийняв заяву позивача про
уточненя розміру позовних вимог,
оскільки ці дії не суперечать
законодавству і не порушують
чиї-небудь права і охоронювані законом
інтереси.

Позивач в засіданні суду позовні
вимоги підтримав. В обґрунтування
своїх вимог позивач посилається на
ухвали господарського суду
Івано-Франківської області від 02.03.04
по справі №Б-14/33 про порушення
провадження у справі про банкрутство
ЗАТ "Івано-Франківська МСПМК-1" та від
03.03.06 по справі №Б-14/33-13/96, якою визнані
грошові вимоги Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (позивача по
даній справі) в сумі 43069,32 грн. та
включено в 4 чергу реєстру вимог
кредиторів.

Відповідач по справі свої зобов"язання
виконав частково, а саме сплатив борг у
сумі 7178,17 грн. - 30.06.2011р., 7178,17 грн. -
28.09.2011р. та 7178,17 грн. - 28.03.2012р., в зв"язку з
чим позивач нарахував йому за весь час
прострочення (з урахуванням
проплачених сум) інфляційні та 3%
річних.

Відповідач в судовому засіданні позов
не визнавав з підстав, викладених у
відзиві на позов (Вх.№2674/2012 свх від
19.04.12), а також подав заперечення
(Вх.№2774/2012 свх від 24.04.12), в якому просив
застосувати строки позовної давності
визначені ст. 257 ЦК України і відмовити
в позові в цій частині через її пропуск
позивачем.

Позивач подав письмове клопотання від
18.04.12 про поновлення пропущеного строку
позовної давності в зв'язку з тим, що
він був позбавлений можливості до
закінчення перегляду ухвали
господарського суду
Івано-Франківської області від 03.03.06 за
нововиявленими обставинами звернутись
з позовом про стягнення індексу
інфляції та 3 % річних.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доводи представників
сторін, дослідивши та оцінивши зібрані
докази відповідно до приписів ст. 43 ГПК
України, з"ясувавши обставини, на яких
грунтуються позовні вимоги та
заперечення судом з"ясовано наступне.

Ухвалою господарського суду
Івано-Франківської області від 02.03.04 по
справі №Б-14/33 порушено провадження
у справі про банкрутство ЗАТ
"Івано-Франківська МСПМК-1".

Ухвалою господарського суду
Івано-Франківської області від 03.03.06 по
справі №Б-14/33-13/96 визнані грошові
вимоги Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, за його заявою від 14.06.2004р № 14/06,
в сумі 43069,32 грн. та включено в 4 чергу
реєстру вимог кредиторів.

Як вбачається з предмету позову,
інтерес позивача полягає у стягненні з
відповідача 3% річних та інфляційних
нарахуваннях за порушення грошового
зобов"язання з дня порушення
провадження справи про банкрутство
відповідача по лютий 2012 року.

Відповідно до ст. 193 ГК України субєкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов"язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов"язання відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов"язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено,
що боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що
зобов"язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Згідно зі статтями 598 - 609 ЦК України
рішення суду про стягнення боргу не є
підставою для припинення грошового
зобов"язання.

Водночас, приписи статті 625 ЦК України
не забороняють звернення кредитора з
вимогою про стягнення з боржника, який
прострочив виконання грошового
зобов"язання, суми, на яку
заборгованість за грошовим
зобов"язанням підвищена в порядку
індексації, а також процентів річних
від простроченої суми за невиконання
грошового зобов"язання.

Наявність судового рішення про
задоволення вимог кредитора, яке не
виконано боржником, не припиняє
зобов"язальних правовідносин сторін
договору, не звільняє боржника від
відповідальності за невиконання
грошового зобов"язання та не позбавляє
кредитора права на отримання сум,
передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України
(постанова Вищого господарського суду
України від 17 лютого 2011 року зі справи
№ 10/25).

Згідно п. 50 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18 грудня 2009
року №15 "Про судову практику в справах
про банкрутство" на передбачені
статтями 536 та 625 ЦК проценти та індекс
інфляції за весь час прострочення
грошового зобов'язання не поширюється
заборона на їх нарахування в період
провадження справи про банкрутство, а
тому кредитор не позбавлений права
подавати додаткові вимоги щодо
стягнення процентів та інфляційних
втрат відповідно до порядку,
встановленого Законом.

Оскільки грошові вимоги Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 в сумі
43069,32 грн. на день пред"явлення даного
позову є виконаними частково - сплачено
борг у сумі 7178,17 грн. - 30.06.2011р., 7178,17 грн. -
28.09.2011р., а також 7178,17 грн. - 28.03.12, решта
боргу в сумі 15246,88 сплачено 08.08.2012р., суд
вважає вимоги позивача щодо стягнення
з відповідача інфляційних втрат та 3 %
річних обгрунтованими частково,
виходячи з наступного.

Частиною 4 п. 14 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18 грудня 2009
року №15 "Про судову практику в справах
про банкрутство" визначено, що розмір
грошових зобов"язань визначається на
день подання до господарського суду
заяви про порушення провадження у
справі про банкрутство, якщо інше не
встановлено Законом.

Фізична особа-підприємець, ОСОБА_1,
звернувся до суду із заявою від 14.06.2004р
№ 14/06 у справі №Б-14/33 про банкрутство
ЗАТ "Івано-Франківська МСПМК-1" про
визнання кредиторських вимог в
сумі54136,69грн.

Ухвалою господарського суду
Івано-Франківської області від 03.03.06 по
справі №Б-14/33-13/96 визнані
грошові вимоги Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 частково в
сумі 43069,32 грн. та включено в 4 чергу
реєстру вимог кредиторів.

Враховуючи позицію Верховного суду
України висловлену в п. 14 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 18
грудня 2009 року №15 "Про судову практику
в справах про банкрутство" суд
приходить до висновку, що моментом
нарахування інфляційних втрат та 3 %
річних є звернення позивача до суду
про визнання кредиторських вимог у
справі про банкрутство, а саме14.06.2004р.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) -
це показник, що характеризує динаміку
загального рівня цін на товари та
послуги, які купуються населенням для
невиробничого споживання, який
визначається виключно Держкомстатом і
його найменший період визначення
становить місяць, а тому прострочка
платежу за менший період не тягне за
собою нарахування інфляційних втрат, а
розмір боргу з урахуванням індексу
інфляції визначається виходячи з суми
боргу, що мала місце на останній день
місяця, в якому платіж мав бути
здійснений, помноженої на індекс
інфляції, визначений Держкомстатом, за
період прострочки. Розрахунки індексу
інфляції за квартал, період з початку
року і т. п. проводяться "ланцюговим"
методом, тобто шляхом множення
місячних (квартальних і т. д.) індексів
(наказ Держкомстату від 27.07.2007 р. № 265
"Про затвердження Методики розрахунку
базового індексу споживчих цін").

Нарахування індексу інфляції у
розумінні ст. 625 ЦК України
відбувається за весь час прострочення
без обмежень певним вибірковим
періодом. Цією нормою передбачено
підрахунок індексу інфляції не за
окремі інтервали часу, а в цілому за
весь період прострочення. І якщо індекс
інфляції в окремі періоди є меншим за
одиницю, і може мати при цьому
економічну назву "дефляція", то це не
змінює її правову природу. Є цілком
неприпустимим при розрахунку пропуск
жодного місяця, бо при цьому руйнувався
би весь ланцюг розрахунків. Державні
органи статистики щорічно
встановлюють загальний індекс
інфляції в цілому за минулий рік з
обов'язковим урахуванням інфляції за
всі без виключення місяці, в яких
індекс інфляції був як більше, так і
менше одиниці.

В порушення вищевказаного позивачем
проведено нарахування шляхом
виключення періодів, в яких мала місце
дефляція, що призвело до невірного
розрахунку розміру інфляційних.

Згідно самостійно здійснених судом
розрахунків, обгрунтований розмір
інфляційних нарахованих на суму
заборгованості 43069,32грн., за період з
01.07.2004р. по 30.06.2011р. становитиме 62590,71.;з
01.07.2011р. по 30.09.2011р. нарахованих на суму
заборгованості, з урахуванням проплати
в сумі 7178,17грн, 35891,15грн., становитиме
від"ємне значення -573,00грн.; за період з
01.10.2011р по 01.04.2012р., нарахованих на суму
заборгованості, з урахуванням проплати
в сумі 7178,17грн, 28712,98грн. становитиме 288,25
грн., що в сумі (62590,71-573,00 +288,25=62295,96грн)
становитиме 62295,96 грн.

Що стосується 3 % річних, самостійно
здійснених судом розрахунків,
нарахованих на суму заборгованості
43069,32грн., за період з 14.06.2004р. по
30.06.2011р.(2572 дні) становитиме 9099,26грн.; за
період з 01.07.2011р. по 30.09.2011р.(91 день)
нарахованих на суму заборгованості, з
урахуванням проплати в сумі 7178,17грн,
35891,15 грн., становитиме 268,45грн.; за
період з 01.10.2011р по 01.04.2012р.(179 днів),
нарахованих на суму заборгованості, з
урахуванням проплати в сумі 7178,17грн,
28712,98грн. становитиме 421,87 грн., що в
загальному становитиме (9099,26 + 268,45 +
421,87= 9789,58) 9789,58 грн.

Відповідачем було подано заперечення
(Вх.№2774/2012 свх від 24.04.12), в якому
просив застосувати строки позовної
давності визначені ст. 257 ЦК України і
відмовити в позові в цій частині через
її пропуск позивачем.

Відповідно до ст. ст. 256-257 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 263 ЦК
України, перебіг позовної давності
зупиняється, зокрема, у разі
відстрочення виконання зобов'язання
(мораторій) на підставах, встановлених
законом. У разі виникнення обставин,
встановлених частиною першою цієї
статті, перебіг позовної давності
зупиняється на весь час існування цих
обставин. Від дня припинення обставин,
що були підставою для зупинення
перебігу позовної давності, перебіг
позовної давності продовжується з
урахуванням часу, що минув до його
зупинення.

Відповідно до статей 1, 12 Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(в редакції, чинній до 19.01.2013 року),
мораторій на задоволення вимог
кредиторів - це зупинення виконання
боржником, стосовно якого порушено
справу про банкрутство, грошових
зобов'язань і зобов'язань щодо сплати
податків і зборів (обов'язкових
платежів), термін виконання яких настав
до дня введення мораторію, і припинення
заходів, спрямованих на забезпечення
виконання цих зобов'язань та
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів),
застосованих до прийняття рішення про
введення мораторію. Мораторій на
задоволення вимог кредиторів
вводиться одночасно з порушенням
провадження у справі про банкрутство,
про що зазначається в ухвалі
господарського суду. Дія мораторію
припиняється з дня припинення
провадження у справі про банкрутство.

Отже, з моменту введення мораторію на
задоволення вимог кредиторів у справі
про банкрутство зупиняється перебіг
позовної давності щодо стягнення з
боржника конкурсної заборгованості
перед кредиторами, а також нарахованих
на її суму інфляційних втрат та річних
за користування боржником грошовими
коштами кредиторів на підставі частини
2 статті 625 ЦК України, які є складовою
частиною основного зобов'язання.
Зазначене роз'яснено пунктом 5.3.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів" №10 від 29.05.2013
року.

Ухвалою господарського суду
Івано-Франківської області від 02.03.04 по
справі №Б-14/33 порушено провадження у
справі про банкрутство ЗАТ
"Івано-Франківська МСПМК-1" та введено
мораторій на задоволення вимог
кредиторів боржника.

Ухвалою господарського суду
Івано-Франківської області від 01.10.2012р
по справі №Б-14/33-13/96-21/49-23/65-21/62-23/21
припинено провадження по справі у
зв"язку із затвердженням звіту
керуючого санацією по справі про
банкрутство ЗАТ "Івано-Франківська
МСПМК-1", а тому позовна давність в
спірних правовідносинах не підлягає до
застосування.

На підставі наведеного вище, позов
підлягає до задоволення в частині
стягнення з відповідача інфляційних
витрат в сумі 62295,96 грн. та 3% річних в
сумі 9789,58грн., що становитиме 72085,54 грн.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Згідно із ч.1, 2 ст.43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Судові витрати відповідно до приписів,
встановлених ст. 49 ГПК України, слід
покласти на відповідача.

Керуючисьст.ст.124,129 Конституції
України, ст. 193 ГК України, ст.ст.15-16, 256,
257, 267, 625 Цивільного кодексу України,
ст.ст. 33, 35, 34, 43, 49, 75, ст. ст. 82 , 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

позов фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 до Публічного акціонерного
товариства "Івано-Франківська МСПМК-1"
про стягнення 74650,45 грн. заборгованості
- задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Івано-Франківська МСПМК-1"
(вул. Ботанічна,6,
м.Івано-Франківськ, 76000, код 03578099) на
користь фізичної особи- підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код
НОМЕР_1) - 72085,54 грн. заборгованості, з
яких 62295,96 грн. інфляційних витрат та
9789,58 грн.3% річних.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Івано-Франківська МСПМК-1"
(вул. Ботанічна,6,
м.Івано-Франківськ, 76000, код 03578099) на
користь фізичної особи- підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код
НОМЕР_1) -1609,50грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 01.07.14

Суддя
Шкіндер П. А.

Виготовлено в КП "Діловодство
спеціалізованого суду"

________________ Шкіндер П. А. 01.07.14