ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2014 року Справа № 904/9886/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого - суддіДерепи В.І.суддів
:Бондар С.В., Грека Б.М., - (доповідача у
справі)розглянувши у відкритому
судо-вому засіданні касаційну
скаргуПублічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України"

на постановуДніпропетровського
апеляційного господарського суду від
10.04.14

у справі№ 904/9886/13господарського
судуДніпропетровської областіза
позовомПублічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України"доМіського
комунального підприємства
"Дніпропетровські міські теплові
мережі"простягнення сумиза участю
представників від:позивачаЯщенко Р.Ю.
(дов. від 13.05.14)відповідачаТалан О.Л.,
Чікіньов Д.М. (дов. від 27.08.12)

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" звернулося до
господарського суду Дніпропетровської
області з позовною заявою про
стягнення з Міського комунального
підприємства "Дніпропетровські міські
теплові мережі" заборгованості за
поставлений природний газ в сумі 58156216,63
грн., пені за прострочення виконання
грошового зобов'язання в сумі 5640473,42
грн., штрафу 7716772,66 грн., 3% річних в сумі
2279611,45 грн., інфляційних втрат в сумі
465644,99 грн. та судового збору.

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 18.02.14
(суддя

Манько Г.В.), залишеним без змін
постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
10.04.14 (колегія суддів у складі:
головуючого-судді Верхогляд Т.А.,
суддів: Білецької Л.М., Тищик І.В.), позов
задоволено частково. Залишено без
розгляду провадження у справі в
частині стягнення заборгованості у
сумі 20870324,10 грн. Стягнуто з міського
комунального підприємства
"Дніпропетровські міські теплові
мережі" на користь публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
заборгованості за поставлений
природний газ в сумі 37285892,53 грн., 3%
річних 1036842,67 грн., інфляційні втрати
232624,87 грн., пені 415418,05 грн., 7% штрафу
1054820,50 грн., судовий збір 46178,22 грн. В
решті позовних вимог відмовлено.

Судові акти мотивовані тим, що в
провадженні господарського суду
Дніпропетровської області є справа №
21/5005/4856/2012 про стягнення з міського
комунального підприємства
"Дніпропетровські міські теплові
мережі" на користь Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
заборгованості за природний газ,
поставлений у жовтні 2011 року в сумі
20870324,10 грн. Стягнення заборгованості за
цей же період є предметом розгляду і у
даній справі, що згідно п. 2 ч. 1 ст. 81
Господарського процесуального кодексу
України є підставою залишити вимоги
позивача в цій частині без розгляду.
Скориставшись наданим ст.233
Господарського кодексу України правом,
суди зменшили пеню та 7% штрафу,
пославшись на скрутне фінансове
становище відповідача та його важливе
стратегічне значення для міста.

Не погоджуючись із судовими актами в
частині залишення позову без розгляду
на суму 20870324,10 грн. та в частині відмови
у стягненні 5225055,37 грн. пені, 6661952,16 грн.
7% штрафу, 1242768,78 грн. 3% річних, позивач
звернувся до Вищого господарського
суду України з касаційними скаргами, в
якій просить їх скасувати в
оскаржуваній частині, прийняти в цій
частині нове рішення, за яким стягнути
з відповідача на користь позивача
5225055,37 грн. пені, 6661952,16 грн. 7% штрафу,
1242768,78 грн. 3% річних, а також 20870324,10 грн.
основного боргу. В іншій частині
рішення залишити без змін.

Свої доводи скаржник обґрунтовує
прийняттям зазначених актів з
порушенням норм матеріального права
(ст.233 ГК України, ст.ст.549-552 ЦК України)
та процесуального права (ст.ст.42, 43, 81,
83-84 ГПК України).

Відповідач надав відзив на касаційну
скаргу, в якому заперечує проти доводів
скаржника, постанову апеляційного
господарського суду просить залишити
без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги та відзиву на неї,
колегія суддів Вищого господарського
суду України вважає, що скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судами, між Публічним
акціонерним товариством "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
(позивач) та міським комунальним
підприємством "Дніпропетровські
міські теплові мережі" (відповідач),
30.09.11 укладено договір №14/2484/11 на
купівлю-продаж природного газу,
відповідно до якого позивач
зобов'язався передати у власність
відповідача у ІV кварталі 2011 року та у
2012 році імпортований природний газ, а
відповідач зобов'язався прийняти та
оплатити газ на умовах договору (п.1.1
договору) (том 1 а.с.13-21).

Відповідно до п.2.1 договору позивач
передає відповідачу з 01.10.11 по 31.12.12 газ
в обсязі до 36 300 тис. куб. м., у тому числі
по місяцях кварталів.

На виконання умов договору в жовтні 2011
року та з жовтня по грудень 2012 року
позивач передав, а відповідач отримав
природний газ об'ємом 27447, 659 тис. м.куб.
на суму 131118333,55 грн. Зокрема за жовтень
2011 року відповідач отримав природний
газ на суму 20878724,10 грн.

Відповідач оплатив товар лише
частково, на суму 72962116,92 грн. Тому
позивач просив стягнути 58156216,63 грн.
заборгованості, а також нараховані на
цю суму санкції.

Залишаючи позовні вимоги без розгляду,
суди виходили з того, що на час розгляду
даної позовної заяви в провадженні
господарського суду Дніпропетровської
області знаходилася справа № 21/5005/4856/2012
за позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" про
стягнення з міського комунального
підприємства "Дніпропетровські міські
теплові мережі" заборгованості за
поставлений у жовтні 2011року природний
газ в сумі 20870324,10 грн.

На час розгляду апеляційної скарги
постановлено судове рішення у вказаній
господарській справі. Рішенням
господарського суду Дніпропетровської
області від 27.02.14 у справі № 21/5005/4856/2012
встановлено, що у жовтні 2011 року
відповідно до договору №14/2484/11 від 30.09.11
міське комунальне підприємство
"Дніпропетровські міські теплові
мережі" отримало від публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
природній газ на суму 20878724,10 грн.
Частково сплачено за жовтень 2011 року 8
400 грн.

Приписами ст. 81 ч. 1 п. 2 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
залишає позов без розгляду, якщо у
провадженні господарського суду, який
діє в межах своєї компетенції, є справа
з господарського спору між тими ж
сторонами, про той же предмет і з тих же
підстав.

Як вірно зазначили суди в оскаржуваних
судових актах, предмет розгляду у
справі № 21/5005/4856/2012 аналогічний
предмету розгляду у справі № 904/9886/13.
Отже, відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст.
81 Господарського процесуального
кодексу України суди правомірно
залишив вимоги позивача в частині
стягнення заборгованості за жовтень 2011
року в розмірі 20 870 324,10 грн. 10 без
розгляду.

Посилання скаржника на те, що предметом
позову по справі № 21/5005/4856/2012 є
стягнення основного боргу і штрафних
санкцій нарахованих по 10.05.12, а в справі
904/9886/13 предметом позовних вимог не було
стягнення основного боргу за актом
приймання-передачі природного газу за
жовтень 2011 року (за вказаним актом за
порушення грошового зобов'язання було
заявлено лише 3 % річних за період з 11.05.12
по 21.01.13), заборгованість в розмірі
58156216,63 грн. виникла в грудні 2012, не
відповідають дійсності та
спростовуються матеріалами справи (а.с.
29). Так, в жовтні 2011 року та з жовтня по
грудень 2012 року позивач передав, а
відповідач отримав природний газ на
суму 131118333,55 грн., в яку включена сума
20878724,10 грн. (стягнута у справі
№21/5005/4856/2012). Відповідач сплатив 72962116,92
грн.

131118333,55 грн. - 72962116,92 грн. = 58156216,63 грн.
Тобто, заявляючи до стягнення
заборгованість у розмірі 58156216,63 грн.,
позивач не вирахував з цієї суми 20878724,10
грн. (стягнуті у справі №21/5005/4856/2012), а
тому судами цілком правомірно залишені
без розгляду позовні вимоги, щодо яких
є рішення у іншій справі.

За таких обставин, судові акти в
частині залишення позову без розгляду
є законними та обґрунтованими і
підлягають залишенню без змін.

Що стосується правомірності зменшення
судами пені та 7% штрафу на 85%, то позивач
оскаржує судові акти у цій частині при
цьому вказуючи на те, що судами
безпідставно використано такі свої
права, оскільки невірно оцінені
обставини щодо матеріального
становища боржника, як виняткові.

Суди попередніх інстанцій, зменшуючи
заявлену до стягнення неустойку, взяли
до уваги, що підприємство відповідача
знаходиться в скрутному матеріальному
становищі. Для забезпечення своєї
господарської діяльності відповідач
закуповує природний газ, електричну
енергію, труби, запчастини за ринковими
цінами. Підприємство здійснює виплату
заробітної плати не меншу, ніж
встановлено законодавством України.
Сплачуються без пільг встановлені
законодавством податки, збори,
обов'язкові платежі. Збитки
відповідача в зв'язку з здійсненням
господарської діяльності щодо
теплопостачання складають 154014000 грн.
Відповідач постачає теплову енергію 316
установам та організаціям, які
фінансуються із бюджетів усіх рівнів.
На час звернення позивача до суду
боржниками відповідача рахувалось 208
бюджетних установ. Загальна сума
заборгованості бюджетних установ за
2012р. складає 38310628,87 грн. Станом на 20.12.13
бюджетна заборгованість перед
відповідачем складає 46182127,59 грн. В
зв'язку з відсутністю грошових коштів
казначейство не проводить оплату за
виставленими рахунками. Значна сума
заборгованості рахується за закладами
освіти (школи, дошкільні, навчальні
заклади) та медичні заклади.
Підприємство відповідача є
стратегічно - важливим об'єктом
господарювання для міста, адже
виробляє теплову енергію..

Колегія суддів касаційного суду
вважає, що зменшення пені на 85 % не
відповідає вимогам співрозмірності та
не враховує інтереси позивача, що у
свою чергу, суперечить принципу
рівності сторін у господарському
процесі.

Відповідно до положень частин першої,
третьої статті 509, статей 526, 629
Цивільного кодексу України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання має
ґрунтуватися на засадах
добросовісності, розумності та
справедливості. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Кодексом також передбачено, що
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком (частина перша статті 546).
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання;
штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання;
пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання
(стаття 549 Кодексу). Якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства. Розмір
неустойки, встановлений законом, може
бути збільшений у договорі. Сторони
можуть домовитися про зменшення
розміру неустойки, встановленого актом
цивільного законодавства, крім
випадків, передбачених законом
(частина друга статті 551 Кодексу).
Розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення (частина третя статті
551 Кодексу).

У випадку нарахування неустойки, яка є
явно завищеною, не відповідає
передбаченим у пункті 6 статті 3,
частині третій статті 509 та частинах
першій, другій статті 627 Кодексу
засадам справедливості,
добросовісності, розумності як
складовим елементам загального
конституційного принципу верховенства
права, суд має право її зменшувати.
Наявність у кредитора можливості
стягувати із споживача надмірні
грошові суми як неустойку, спотворює її
дійсне правове призначення, оскільки
із засобу розумного стимулювання
боржника виконувати основне грошове
зобов'язання неустойка перетворюється
на несправедливо непомірний тягар для
споживача та джерело отримання
невиправданих додаткових прибутків
кредитором.

Пунктом 1 ст.233 ГК України закріплено, що
суд має право зменшити розмір санкцій,
якщо належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора. При цьому повинно бути взято
до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Згідно ч.3 ст.551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення. При цьому
відсутність чи невисокий розмір
збитків може бути підставою для
зменшення судом розміру неустойки, що
стягується з боржника.

Вирішуючи питання про зменшення
розміру пені та штрафу, які підлягають
стягненню зі сторони, що порушила
зобов'язання, суд повинен з'ясувати
наявність значного перевищення
розміру неустойки перед розміром
збитків, а також об'єктивно оцінити, чи
є даний випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеня виконання зобов'язань,
причини неналежного виконання або
невиконання зобов'язання, незначності
прострочення у виконанні зобов'язання,
невідповідності розміру пені
наслідкам порушення, негайного
добровільного усунення винною
стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведених норм випливає, що
при вирішенні питання про можливість
зменшення неустойки, суд бере до уваги
майновий стан сторін і оцінює
співвідношення розміру заявлених
штрафних санкцій, зокрема, із розміром
збитків кредитора, враховує інтереси
обох сторін.

Майновий стан сторін, стан розрахунків
та соціальна значущість підприємства
мають значення для вирішення питання
про надання відстрочки. Втім, розмір, до
якого суд зменшив неустойку (на 85%) не є
співрозмірним, в контексті інтересів
позивача та відповідача.

Тому судові акти в частині відмови у
стягненні неустойки підлягають
скасуванню з направленням справи у цій
частині на новий розгляд.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України Вищий
господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
задовольнити частково, рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 18.02.14 та постанову
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 10.04.14 у справі
№904/9886/13 скасувати в частині відмови у
стягненні пені та 7% штрафу, справу в цій
частині направити на новий розгляд до
господарського суду Дніпропетровської
області. В решті постанову
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 10.04.14 у справі
№904/9886/13 залишити без змін.

Головуючий - суддя В.І.
Дерепа

Судді С.В. Бондар

Б. М. Грек