ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2014 р.
Справа № 914/1164/14

За позовом: Львівського комунального
підприємства "Навколо базару", м.
Львів

до відповідача: Публічного
акціонерного товариства "Бібльос", м.
Львів

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача: Львівське міське комунальне
підприємство «Львівтеплоенерго», м.
Львів

про стягнення заборгованості

Суддя Н. Мороз

При секретарі Н.Кривці

Представники:

Від позивача: Єсип І. О., Винницький В. В.

Від відповідача: Свистун Р. Я.

Від третьої особи: н/з

Суть спору:

Позовну заяву подано Львівським
комунальним підприємством "Навколо
базару", м. Львів до публічного
акціонерного товариства "Бібльос", м.
Львів за участю третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача Львівського
міського комунального підприємства
«Львівтеплоенерго», м. Львів про
стягнення заборгованості за послуги
теплопостачання.

Заявою про зменшення позовних
вимог від 20.06.2014р. позивач просить суд
стягнути з публічного акціонерного
товариства «Бібльос» 65 137, 30 грн.
заборгованості та на підставі п.1 ч.1 ст.7
Закону України «Про судовий збір»,
повернути Львівському комунальному
підприємству «Навколо базару» з
державного бюджету зайво сплачений
судовий збір.

Ухвалою господарського суду від
09.04.2014 р. порушено провадження у справі
та призначено до розгляду на 29.04.2014 р.

Для об"єктивного та
всестороннього вирішення спору,
розгляд справи відкладався ухвалами
суду від 29.04.2014р., 13.05.2014р., 27.05.2014р. та
10.06.2014р.

Ухвалою суду від 10.06.2014р.
продовжено строк розгляду спору.

Представники позивача в судове
засідання з"явились, позовні вимоги
просять задоволити з урахуванням заяви
про зменшення позовних вимог.

Представник відповідача в судове
засідання з"явився, проти позову
заперечив з підстав, викладених у
запереченнях на позовну заяву.
Посилається на сплив позовної
давності, встановленої у ст. 257 ЦК
України. В позові просить відмовити.

Представник третьої особи в
судове засідання не з'явився, причин
неявки суду не повідомив.

Розглянувши подані докази в їх
сукупності, заслухавши пояснення
представників сторін, створивши у
відповідності до ч.3 ст.4-3 ГПК України
необхідні умови для встановлення
фактичних обставин справи і
правильного застосування
законодавства, суд встановив наступне.

Рішенням виконавчого комітету
Львівської міської ради від 04.09.1998р. №465
ВАТ «Бібльос» надано в оренду
нежитлові приміщення загальною площею
227,1 м.кв. по вул. Тургенєва (на даний час
Героїв УПА), 78 для бібліотеки та
фірмового магазину.

Згідно нової редакції статуту ПАТ
«Львівська фабрика паперово-білових
виробів «Бібльос», затвердженого
загальними зборами ВАТ «Львівська
фабрика паперово-білових виробів
«Бібльос» (скорочена назва ПАТ
«Бібльос»), товариство є
правонаступником державного
підприємства -фабрики паперово-білових
виробів «Бібльос» у Львові, яке наказом
РВ ФДМУ по Львівській області №495 від
29.06.1994р. про приватизацію ВАТ «Бібльос»
шляхом реорганізації перетворено у ВАТ
«Бібльос».

Розпорядженням Франківської
районної адміністрації Львівської
міської ради від 30.11.2001р. №1568
затверджено нові межі території з
обслуговування ЖЕК Франківського
району. Будинок №78 на вул. Тургенєва
перебуває на балансі та утриманні ЛКП
«Навколо базару» (до 2001р.- ЖЕК-206), що
підтверджується довідкою позивача від
26.05.2014р. №187.

Рішенням Львівської міської ради
від 05.04.2002р. №136 відмінено рішення
виконавчого комітету від 04.09.1998р. №495
про надання відповідачу в оренду
приміщень у будинку №78 на вул.
Тургенєва.

Відповідно до рішення
виконавчого комітету Львівської
міської ради від 08.06.2007р. №365 «Про
визначення виконавця
житлово-комунальних послуг у м.
Львові», Львівське комунальне
підприємство «Навколо базару»
визначено виконавцем
житлово-комунальних послуг у житлових
будинках м. Львова.

26.09.2002р. між Львівським
комунальним підприємством «Навколо
базару» (позивач, за договором -
покупець) та Львівським міським
комунальним підприємством
«Львівтеплоенерго» (третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача, за договором
- енергопостачальна організація)
укладено договір №3481/Ф про постачання
теплової енергії в гарячій воді.

Згідно умов даного договору,
енергопостачальна організація бере на
себе зобов'язання постачати покупцеві
теплову енергію в гарячій воді в
потрібних йому обсягах, а покупець,
зобов'язується отримувати та
оплачувати одержану теплову енергію за
встановленими тарифами (цінами) в
терміни, передбачені цим договором (п.1).

Згідно п.6.3 договору №3481/Ф,
покупець до 25-го числа місяця,
наступного за звітним сплачує
енергопостачальній організації
вартість фактично спожитої енергії.

Відповідно до додатку №1 до
договору №3481/Ф від 26.09.2002р., постачання
теплової енергії здійснюється за
адресою: вул. Тургенєва, 78, частину площ
яких займає відповідач по справі.

Згідно п. 7 Правил користування
приміщеннями житлових будинків,
затверджених Постановою Кабінету
Міністрів України від 08.10.1992р. №572,
власник та наймач (орендар) квартири
зобов'язаний, зокрема, укласти договір
про надання житлово-комунальних
послуг, підготовлений виконавцем
відповідно до типового договору,
оплачувати надані житлово-комунальні
послуги у строки, встановленні
договором або законом.

Як з»ясовано в судових
засіданнях, договір про постачання
теплової енергії в гарячій воді між
відповідачем - ПАТ «Бібльос» та ЛМКП
«Львівтеплоенерго» укладено 24.05.2010р., у
зв»язку з чим 01.07.2010р. ЛМКП
«Львівтеплоенерго» внесено зміни до
договору №3481/Ф від 26.09.2002р. про
постачання теплової енергії в гарячій
воді, зокрема з додатку №1 вилучено
об'єкт ВАТ «Бібльос».

Згідно розрахунку
заборгованості, з урахуванням заяви
про зменшення позовних вимог, у зв"язку
з фактичним використанням
відповідачем приміщень, позивач
просить стягнути з відповідача
заборгованість за послуги
теплопостачання на загальну суму 65137,30
грн. за період з 26.09.2002р. по 01.07.2010р. В
матеріалах справи наявні копії
щомісячних рахунків на оплату послуг з
теплопостачання, які надавались
відповідачу, проте факт отримання
таких рахунків ПАТ «Бібльос»
заперечив.

Як зазначено позивачем в позовній
заяві, відповідач не звертався до
адміністрації ЛКП «Навколо базару» на
предмет ознайомлення із затвердженими
тарифами по теплопостачанню,
претензіями щодо ненадання або ж
надання неналежної якості послуг, а
отже відповідно не заперечував щодо
суми заборгованості за спожиті послуги
теплопостачання, від даних послуг не
відмовлявся та використовував їх для
власних потреб увесь спірний період - з
26.09.2002р. по 01.07.2010р.

Основні засади організаційних,
господарських відносин, що виникають у
сфері надання та споживання
житлово-комунальних послуг між їхніми
виробниками, виконавцями і
споживачами, а також їхні права та
обов'язки, регулюються Законом України
«Про житлово-комунальні послуги».

Зазначеним Законом, зокрема, п.1 ч.1
ст.20, передбачено право споживача
одержувати вчасно та у відповідній
якості житлово-комунальні послуги
згідно із законодавством та умовами
договору на надання
житлово-комунальних послуг, при цьому,
такому праву відповідає визначений п.5
ч.3 ст.20 цього ж Закону обов'язок
споживача оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.

Рішенням Господарського суду
Львівської області від 15.02.2007р. у справі
1/1272-13/426 з урахуванням ухвали
Господарського суду Львівської
області від 28.02.2007р. вирішено виселити
відкрите акціонерне товариство
Львівської фабрики паперово-білових
виробів «Бібльос» із нежитлових
приміщень загальною площею 227, 1 м.2 по
вул. Тургенєва, 78 у м. Львові.

Судовим рішенням встановлено
відсутність укладеного договору
оренди нежитлових приміщень за
адресою: м. Львів, вул. Тургенєва,78, а
відтак правових підстав користування
ВАТ Бібльос» спірними приміщеннями.

Актом комісії ЛКП «Навколо
базару» від 26.05.2014р. підтверджено
зайняття ВАТ «Бібльос» спірних
приміщень загальною площею 227, 1 м.2 по
вул. Героїв Упа, 78 (колишня Тургенєва) у
м. Львові.

Таким чином, згідно із наведеними
нормами, споживачі зобов'язані
оплатити житлово-комунальні послуги,
якщо вони фактично користувалися ними.
Відсутність договору про надання
житлово-комунальних послуг,
неодержання рахунків на оплату таких
послуг самі по собі не можуть бути
підставою для звільнення споживача від
оплати послуг у повному обсязі.

Відповідно до ст. 530 ЦК України,
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 1 Закону України «Про
відповідальність суб'єктів
підприємницької діяльності за
несвоєчасне внесення плати за спожиті
комунальні послуги та утримання
прибудинкових територій», суб'єкти
підприємницької діяльності, які
використовують нежилі будинки і
приміщення, належні їм на праві
власності або орендовані ними на
підставі договору, для провадження
цієї діяльності сплачують комунальні
послуги за тарифами, які у
встановленому законодавством порядку
відшкодовують повну вартість їх
надання та пропорційну частку витрат
на утримання прибудинкової території.

Однак, як зазначено в позовній
заяві та не заперечується
відповідачем, оплата за надані послуги
теплопостачання не здійснювалась.

З метою врегулювання спору в
досудовому порядку, ЛКП «Навколо
базару» надсилало ПАТ «Бібльос»
попередження і претензії з приводу
необхідності вирішення питання боргу у
добровільному порядку, зокрема
попередження від 13.01.2006р., попередження
від 11.01.2007р., попередження від 03.07.2007р.,
попередження від 16.11.2012р. Однак, такі
залишено відповідачем без відповіді та
задоволення.

Відтак, станом на день розгляду
справи, заборгованість ПАТ «Бібльос»
перед ЛКП «Навколо Базару» за спожиту
теплову енергію в гарячій воді за
період з 26.09.2002р. по 01.07.2010р. складає 65 137,
30 грн., згідно уточненого розрахунку та
заяви про зменшення позовних вимог (в
матеріалах справи). Вказана сума
відповідачем не оспорювалась, доказів
зворотнього суду не надано.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, в
контексті з вимогами ст.193 ГК України,
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і у встановлений строк,
одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається.

Заперечуючи проти позову,
відповідач вказує на сплив строків
позовної давності, оскільки предметом
позову є суми коштів, нарахованих за
теплопостачання в період з 26.09.2002р. по
01.07.2010р., що в свою чергу, згідно ч. 4 ст.267
ЦК України, є підставою для відмови у
позові.

Згідно ст.257 ЦК України, загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки. В силу ст.261 ЦК
України, перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

Пунктом 2.2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 10
від 29.05.13р. «Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішення господарських спорів»
визначено, що за змістом частини першої
статті 261 ЦК України позовна давність
застосовується лише за наявності
порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати
позовну давність, господарський суд
повинен з'ясувати та зазначити в
судовому рішенні, чи порушене право або
охоронюваний законом інтерес позивача,
за захистом якого той звернувся до
суду. У разі коли такі право чи інтерес
не порушені, суд відмовляє в позові з
підстав його необґрунтованості. І лише
якщо буде встановлено, що право або
охоронюваний законом інтерес особи
дійсно порушені, але позовна давність
спливла і про це зроблено заяву іншою
стороною у справі, суд відмовляє в
позові у зв'язку зі спливом позовної
давності - за відсутності наведених
позивачем поважних причин її
пропущення.

Позовна давність не є інститутом
процесуального права та не може бути
відновлена (поновлена) в разі її спливу,
але за приписом частини п'ятої статті 267
ЦК України позивач вправі отримати
судовий захист у разі визнання
поважними причин пропуску строку
позовної давності.

У позовній заяві позивач просить
стягнути заборгованість за надані
послуги теплопостачання у період
2002-2010р.р. Відтак, останній знав і міг
знати про обставину невчасної сплати
відповідачем наданих послуг. Таким
чином, позивачем не наведені будь-які
обставини, які б могли бути визнані
судом поважними причинами пропущення
строку позовної давності.

Посилання позивача на
відсутність заяви відповідача про
застосування строків позовної
давності спростовується матеріалами
справи, зокрема, поданим ПАТ «Бібльос»
запереченням на позовну заяву від
28.04.2014р. у якому останній просить суд в
задоволенні позовних вимог відмовити
повністю посилаючись на сплив строків
позовної давності. Крім того, згідно
Постанови Пленуму Вищого Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 10 від 29.05.13р. «Про деякі
питання практики застосування
позовної давності у вирішення
господарських спорів», законом не
встановлено вимог щодо форми заяви
сторони про сплив позовної давності.
Відтак, як зазначено в п.2.1 Постанови, її
може бути викладено у відзиві на позов
або у вигляді окремого клопотання,
письмового чи усного.

В силу ст.267 ЦК України, позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення рішення. Сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Згідно ст.32 ГПК України, доказами
у справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких грунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст.ст. 33, 38 ГПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.
Сторона або прокурор у разі
неможливості самостійно надати докази
вправі подати клопотання про
витребування господарським судом
доказів. У разі задоволення клопотання
суд своєю ухвалою витребовує необхідні
докази.

Зазначені вище норми
процесуального закону спрямовані на
реалізацію статті 43 ГПК України. Згідно
з положеннями цієї статті, судочинство
у господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

За таких обставин суд відмовляє в
позові у зв'язку зі спливом позовної
давності.

Відповідно до ст. 49 ГПК України,
судові витрати залишити за позивачем.
Клопотання позивача про повернення з
державного бюджету сплаченого
судового збору згідно п.1 ч.1 ст.7 ЗУ «Про
судовий збір» задоволенню не підлягає,
враховуючи те, що при поданні позовної
заяви позивачем сплачено судовий збір
в розмірі 1827, 00 грн., ставка якого є
мінімальною, виходячи з 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати.

Керуючись ст.ст.257, 261, 267, 526, 530 ЦК
України, ст. 193 ГК України, ст.ст. 32, 33, 38,
43, 49, 82, 84, 85 ГПК України, господарський
суд,-

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення складено 27.06.2014р.

Суддя
Мороз Н.В.