ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2014 року
Справа № 904/1964/14

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді Кощеєва І.М.
(доповідач),

суддів: Бахмат Р.М., Кузнецова В.О.

секретар судового засідання Назаренко
С.Г.

представники сторін:

від позивача: Беляєва Т.М.,
довіреність № 4/28-06 від 08.01.14,
представник

від відповідача: Муха С.С., довіреність
№ 428 від 13.03.13, представник

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

Комунального підприємства
"Дніпроводоканал" Дніпропетровської
міської ради

на рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 12.05.2014 р.
у справі

за позовом Комунального підприємства
"Дніпроводоканал"

Дніпропетровської міської
ради, м. Дніпропетровськ

до Комунального підприємства
"Коменергосервіс"

Дніпропетровської міської
ради, м. Дніпропетровськ

про зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство
"Дніпроводоканал" Дніпропетровської
міської ради звернулось до
господарського суду Дніпропетровської
області з позовом до Комунального
підприємства "Коменергосервіс"
Дніпропетровської міської ради про
зобов'язання КП "Коменергосервіс"
укласти договір на надання послуг з
централізованого питного
водопостачання та водовідведення в
редакції, запропонованій КП
"Дніпроводоканал" з врахуванням
протоколу розбіжностей КП
"Дніпроводоканал".

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 12.05.2014 р.
в задоволенні позовних вимог
Комунального підприємства
"Дніпроводоканал" Дніпропетровської
міської ради відмовлено повністю.

Приймаючи рішення, господарський суд
виходив з того, що Позивачем порушено
встановлений ч. 7 ст. 181 ГК України
двадцятиденний строк для передачі
розбіжностей до суду. Зі спливом
вказаного строку пропозиції
Відповідача вважаються прийнятими в
силу приписів закону, а договір -
укладеним на умовах, запропонованих
Позивачем, з урахуванням пропозицій,
викладених Відповідачем у протоколі
розбіжностей.

Не погодившись з вказаним рішенням
Комунальне підприємство
"Дніпроводоканал" Дніпропетровської
міської ради звернулось до суду з
апеляційною скаргою, в якій, з
посиланням на неправильне
застосування судом норм матеріального
і процесуального права, просить
рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 12.05.2014 р.
у справі № 904/1964/14 скасувати, прийняти
нове рішення, яким позовні вимоги
Позивача задовольнити та зобов'язати
укласти договір на надання послуг з
централізованого питного
водопостачання та водовідведення в
редакції, запропонованій Позивачем ( з
врахуванням Протоколу погодження
розбіжностей, запропонованого
Позивачем ).

У поданій скарзі йдеться про те, що
судом першої інстанції під час
розгляду справи не надано належної
правової оцінки умовам договору,
запропонованим Відповідачем у
протоколі розбіжностей до Договору №
14859 від 16.01.2014 р. про надання послуг з
централізованого питного
водопостачання та водовідведення.
Позивач вказує на те, що внаслідок
визнання прийнятими пропозицій
Відповідача, викладених у протоколі
розбіжностей до Договору № 14859 від
16.01.2014 р., такий договір буде суперечити
нормам чинного законодавства.

Відповідач вважає рішення суду
обґрунтованим, просить залишити
апеляційну скаргу без задоволення,
оскільки суд першої інстанції
правомірно відмовив Позивачу у
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на пропуск строку
звернення до суду для урегулювання
питань, котрі виникли при укладенні
господарського договору у
відповідності до п. 7 ст. 181 ГК України,
яка є спеціальною нормою, що регулює
порядок укладення господарських
договорів укладення яких є
обов'язковими для сторін на підставі
закону. Окрім того, посилання Позивача
стосовно невідповідності редакції
договору чинному законодавству, за
думкою Відповідача є неприйнятними.
Відповідач зазначає, що договір про
надання послуг з централізованого
питного водопостачання та
водовідведення містив нетипові
положення, які взагалі суперечать
поняттю «Послуга» та є умовами, які
застосовуються при закупівлі води в
комерційних цілях, котрі були
виключені з договору.

Розпорядженням секретаря судової
палати № 286 від 29.05.2014 р. у зв'язку з
перебуванням судді Бахмат Р. М. - члена
постійно діючої колегії суддів,
визначеної наказом голови суду № 30 від
19.08.2013 р., у відпустці, та керуючись ст. 4
6 ГПК України, п.п. 3.1.6, 3.1.7 розділу ІІ
Положення про автоматизовану систему
документообігу суду, затвердженого
рішенням Ради суддів України № 30 від
26.11.2010 р., наказом голови суду № 7 від
17.01.2011 р. визначена для розгляду справи
колегія суддів у складі: головуючого
судді Кощеєва І.М. ( доповідач ), суддів
Євстигнеєва О.С, Чередко А.Є.

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
29.05.2014 р. у справі № 904/1964/14, апеляційну
скаргу прийнято до розгляду. Розгляд
справи призначено на 12.06.2014 р.

Розпорядженням секретаря судової
палати № 348 від 11.06.2014 р., у зв'язку з
виходом на роботу судді Бахмат Р.М.-
члена постійної діючої колегії суддів,
визначеної наказом № 40 від 21.10.2013 р.,
справа була передана колегії суддів у
складі головуючого судді Кощеєва І.М. (
доповідач ), суддів Євстигнеєва О.С. і
Бахмат Р.М.

По справі оголошено перерву з 12.06.2014 р.
по 24.06.2014 р.

Розпорядженням в.о. голови
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду № 154 від 23.06.2014 р.
у зв'язку з перебуванням судді
Євстигнеєва О.С.- члена постійно діючої
колегії суддів, визначеної наказом
голови суду № 30 від 19.08.2013 р., у
відрядженні, та керуючись ст. 4 6 ГПК
України, п.п. 3.1.6, 3.1.7 розділу ІІ
Положення про автоматизовану систему
документообігу суду, затвердженого
рішенням Ради суддів України № 30 від
26.11.2010 р., наказом голови суду № 7 від
17.01.2011 р. визначена для розгляду справи
колегія суддів у складі: головуючого
судді Кощеєва І.М. ( доповідач ), суддів
Бахмат Р.М. та Кузнецова В.О.

У судовому засіданні 24.06.2014 р.
оголошені вступна та резолютивна
частини постанови Дніпропетровського
апеляційного господарського суду.

Заслухавши суддю-доповідача та
пояснення представників сторін,
розглянувши та обговоривши доводи
апеляційної скарги, доводи, викладені у
відзиві на апеляційну скаргу,
перевіривши матеріали справи,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
дійшла висновку про те, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню в силу
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
комунальне підприємство
"Дніпроводоканал" Дніпропетровської
міської ради" ( далі - Позивач ), з метою
укладання договору на надання послуг з
централізованого питного
водопостачання та водовідведення за
об'єктами Комунального підприємства
"Коменергосервіс" Дніпропетровської
міської ради ( далі - Відповідач ),
направило на адресу Відповідача з
супровідним листом № 11818/9-16 від 27.12.2013 р.
три екземпляри проектів договорів для
підписання ( арк. с. 122 ).

17.01.2014 р. супровідним листом № 73 на
адресу Позивача надійшли підписані
Відповідачем два екземпляри договору
№ 14859 на надання послуг з
централізованого питного
водопостачання та водовідведення від
16.01.2014 р. з протоколом розбіжностей від
16.01.2014 р. щодо п. 3.2, п. 3.6, п.3.9.1, п. 3.12, п. 4.2,
п. 4.3, п. 4.7, п. 4.9, додаток № 7 до договору,
п. 4.8, п. 5.2, п. 6.1.2, п. 6.2.3, п. 7.2.3, п. 7.2.6, п. 7.2.9,
п. 7.2.12, п. 7.2.13, п. 7.2.14, п. 8.3, п. 8.5. ( т. 1. арк.
с. 94-97 ).

На протокол розбіжностей від 16.01.2014 р.,
Комунальне підприємство
"Дніпроводоканал" Дніпропетровської
міської ради" супровідним листом від
05.02.2014 р. № 960/916 направило Відповідачу
для розгляду та підписання два
екземпляри протоколу погодження
розбіжностей до договору № 14859 від
16.01.2014 р. на надання послуг з
централізованого питного
водопостачання та водовідведення ( арк.
с. 98-102 ).

Листом від 24.02.2014 р. № 296 Відповідач
повідомив Позивача про неприйняття
запропонованої редакції узгоджень по
пунктам договору № 14859 від 16.01.2014 р. та
зазначив, що, оскільки під час
укладення договору виникли протиріччя
та Комунальне підприємство
"Дніпроводоканал" пропустило строк для
врегулювання розбіжностей в судовому
порядку ( ч. 5 ст. 185 ГК України ), то
договір вважається укладеним в
редакції Комунального підприємства
"Коменергосервіс" у відповідності ч. 7
ст. 185 ГК України ( т. с. 1. арк. с. 103 ).

27.03.2014 р. Комунальне підприємство
"Дніпроводоканал" Дніпропетровської
міської ради звернулось до
господарського суду Дніпропетровської
області з позовом до Комунального
підприємства "Коменергосервіс"
Дніпропетровської міської ради про
зобов'язання КП "Коменергосервіс"
укласти договір на надання послуг з
централізованого питного
водопостачання та водовідведення в
редакції, запропонованій КП
"Дніпроводоканал" з врахуванням
протоколу розбіжностей КП
"Дніпроводоканал".

Предметом господарської діяльності
Позивача, відповідно до п. 2.2 статуту
комунального підприємства
"Дніпроводоканал" Дніпропетровської
міської ради" є надання послуг
централізованого водопостачання та
водовідведення ( т. с. 1 арк. с. 123-124 ).
Право на надання послуг
централізованого водопостачання та
водовідведення підтверджується
ліцензією серія АТ № 500019 ( строк дії з
01.09.2011 р. по 31.08.2016 р. ), виданою Позивачу
Національною комісією регулювання
електроенергетики України ( т. с. 1. арк.
с. 104).

Відповідно до рішення
Дніпропетровської міської ради № 39/48
від 15.07.2009 р. "Про створення
Комунального підприємства
"Коменергосервіс" Дніпропетровської
міської ради", КП "Коменергосервіс"
визначено виконавцем послуг з
централізованого опалення та гарячого
водопостачання споживачів
лівобережної частини міста
Дніпропетровська, з функцією
транспортування та постачання
теплової енергії.

Відповідач отримує послуги по
централізованому водопостачанню та
водовідведенню власних об'єктів на
підставі абонентських карток № 51852- №
51866 від 23.03.2010 р., № 52107 від 11.05.2011 р. та №
52165 від 14.11.2011 р. ( т. с. 1. арк. с. 105-121 ).

Ст. 19 Закону України "Про питну воду та
питне водопостачання" передбачено, що
послуги водопостачання надаються
споживачам підприємством питного
водопостачання на підставі договору.
Договір про надання послуг з питного
водопостачання, зокрема, укладається
безпосередньо між підприємством
питного водопостачання або
уповноваженою ним юридичною особою чи
фізичною особою і споживачем.

Закон України "Про
житлово-комунальні послуги" ( далі -
Закон N 1875-IV від 24.06.2004 р. ) визначає
основні засади організаційних,
господарських відносин, що виникають у
сфері надання та споживання
житлово-комунальних послуг між їхніми
виробниками, виконавцями і
споживачами, а також їхні права та
обов'язки.

Аналіз вказаних законів дає
підстави для висновку, що він належить
до нормативного акта спеціальної дії,
який регулює відносини, що виникають
між виробниками, виконавцями,
споживачами у процесі створення,
надання та споживання
житлово-комунальних послуг. Разом з тим
ст. 4 Закону N 1875-IV від 24.06.2004 р.
передбачає, що законодавство України у
сфері житлово-комунальних послуг, крім
цього Закону, базується на Конституції
України і складається з
нормативно-правових актів у галузі
цивільного, житлового законодавства та
інших нормативно-правових актів, що
регулюють відносини у сфері
житлово-комунальних послуг.

ЦК України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627
визначає загальні засади цивільного
законодавства, зокрема поняття
договору і свободи договору та
формулює загальні вимоги до договорів
як різновиду правочинів (вільне
волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 208 ЦК України
правочин між юридичними особами
належить вчиняти у письмовій формі.

Договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК
України). Інші випадки визнання
договору укладеним зазначені у ст. ст.
642 - 643 ЦК України.

Ч. 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що
зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Розкриваючи зміст засади свободи
договору у ст. ст. 6, 627 ЦК України
визначає, що свобода договору полягає в
праві сторін вільно вирішувати питання
при укладенні договору, виборі
контрагентів та погодженні умов
договору.

Закріпивши принцип свободи
договору, ЦК України разом з тим
визначив, що свобода договору не є
безмежною, оскільки відповідно до абз. 2
ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при
укладенні договору, виборі
контрагентів, визначенні умов договору
сторони не можуть діяти всупереч
положенням цього Кодексу та інших
актів цивільного законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з
нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України,
відповідно до яких підставою
недійсності правочинів є суперечність
їх актам цивільного законодавства.

Водночас ст. 19 Закону України "Про
питну воду та питне водопостачання"
передбачено, що послуги водопостачання
надаються споживачам підприємством
питного водопостачання на підставі
договору.

Таким чином, укладення договору про
надання послуг з централізованого
питного водопостачання та
водовідведення є обов'язком споживача
за умови, якщо запропонований
виконавцем послуг договір відповідає
типовому договору. Відмова споживача
послуг від укладення договору в такому
разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст.
627, 630 ЦК України та Закону України "Про
питну воду та питне водопостачання".

Загальні умови укладання договорів, що
породжують господарські зобов'язання,
регламентовані ст. 179 ГК України. Так, за
приписами ч. 6 ст. 179 цього Кодексу,
суб'єкти господарювання, які
забезпечують споживачів, зазначених у
частині першій цієї статті,
електроенергією, зв'язком, послугами
залізничного та інших видів
транспорту, а у випадках, передбачених
законом, також інші суб'єкти
зобов'язані укладати договори з усіма
споживачами їхньої продукції ( послуг ).
Законодавством можуть бути
передбачені обов'язкові умови таких
договорів.

Відповідно до ч. 4 ст.179 ГК України, при
укладенні господарських договорів
сторони можуть визначати зміст
договору на основі, зокрема, типового
договору, затвердженого Кабінетом
Міністрів України, чи у випадках,
передбачених законом, іншим органом
державної влади, коли сторони не можуть
відступати від змісту типового
договору, але мають право
конкретизувати його умови.

Згідно положень ст. 180 ГК України
договір вважається укладеним, якщо між
сторонами у передбачених законом
порядку та формі досягнуто згоди щодо
його усіх істотних умов. Істотними є
умови, визнані такими за законом чи
необхідні для договорів даного виду, а
також умови, щодо яких на вимогу однієї
із сторін повинна бути досягнута згода.

Статтею 181 ГК України передбачено, що
господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

Проект договору може бути
запропонований будь-якою з сторін. У
разі якщо проект договору викладено як
єдиний документ, він надається другій
стороні у двох примірниках.

Сторона, яка одержала проект договору,
у разі згоди з його умовами оформляє
договір відповідно до вимог частини
першої цієї статті і повертає один
примірник договору другій стороні або
надсилає відповідь на лист, факсограму
тощо у двадцятиденний строк після
одержання договору.

За наявності заперечень щодо окремих
умов договору сторона, яка одержала
проект договору, складає протокол
розбіжностей, про що робиться
застереження у договорі, та у
двадцятиденний строк надсилає другій
стороні два примірники протоколу
розбіжностей разом з підписаним
договором.

Сторона, яка одержала протокол
розбіжностей до договору, зобов'язана
протягом двадцяти днів розглянути
його, в цей же строк вжити заходів для
врегулювання розбіжностей з другою
стороною та включити до договору всі
прийняті пропозиції, а ті розбіжності,
що залишились неврегульованими,
передати в цей же строк до суду, якщо на
це є згода другої сторони.

У разі досягнення сторонами згоди щодо
всіх або окремих умов, зазначених у
протоколі розбіжностей, така згода
повинна бути підтверджена у письмовій
формі (протоколом узгодження
розбіжностей, листами, телеграмами,
телетайпограмами тощо).

Частиною 7 ст. 181 ГК України передбачено,
що якщо сторона, яка одержала протокол
розбіжностей щодо умов договору,
заснованого на державному замовленні
або такого, укладення якого є
обов'язковим для сторін на підставі
закону, або сторона - виконавець за
договором, що в установленому порядку
визнаний монополістом на певному ринку
товарів (робіт, послуг), яка одержала
протокол розбіжностей, не передасть у
зазначений двадцятиденний строк до
суду розбіжності, що залишилися
неврегульованими, то пропозиції другої
сторони вважаються прийнятими.

Укладення господарських договорів на
основі примірних і типових договорів
повинно здійснюватися з додержанням
умов, передбачених статтею 179 цього
Кодексу, не інакше як шляхом викладення
договору у вигляді єдиного документа,
оформленого згідно з вимогами
статті 181 цього Кодексу та відповідно
до правил, встановлених
нормативно-правовими актами щодо
застосування примірного або типового
договору.

У разі якщо сторони не досягли згоди з
усіх істотних умов господарського
договору, такий договір вважається
неукладеним (таким, що не відбувся).
Якщо одна із сторін здійснила фактичні
дії щодо його виконання, правові
наслідки таких дій визначаються
нормами Цивільного кодексу України (ч. 8
ст. 181 Господарського кодексу України)

Як вбачається із долучених до справи
документів та вірно встановлено судом
першої інстанції, Позивачем було
порушено порядок та строки,
встановлені ст. 181 ГК України, щодо
передачі у двадцятиденний строк до
суду розбіжностей, що залишилися
неврегульованими, а тому пропозиції
Відповідача вважаються прийнятими.

Так, після отримання 24.02.2014 р. від
Відповідача договору з протоколом
розбіжностей, в якому залишилися не
врегульованими зазначені у позовній
заяві пункти вказаного договору,

Позивач звернувся до господарського
суду із позовом лише 27.03.2014 р. ( про що
свідчить штамп вхідної кореспонденції
канцелярії господарського суду
Дніпропетровської області ), тобто з
порушенням встановленого ч. 7 ст. 181
Господарського кодексу України
двадцятиденного строку, встановленого
для передачі розбіжностей до суду.

За таких обставин суд першої інстанції
правильно встановив, що зі спливом
вказаного строку пропозиції
Відповідача вважаються прийнятими в
силу приписів закону, а договір -
укладеним на умовах, запропонованих
Позивачем, з урахуванням пропозицій,
викладених Відповідачем у протоколі
розбіжностей.

Крім того, обраний Позивачем спосіб
захисту пов'язаний із зобов'язанням
Відповідача укласти договір, судова
колегія вважає таким, що не відповідає
вимогам закону.

Так, відповідно до ст. 16 ЦК України
особа має право звернутись до суду за
захистом свого особистого немайнового
права або майнового права та інтересу у
визначені цією статтею способи. Суд
може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.
Серед способів захисту, передбачених
ст. 16 ЦК України, не зазначено такого
способу захисту, як установлення
правовідносин (в тому числі шляхом
зобов'язання особи до укладення
відповідних договорів).

Разом з тим виходячи із загальних
засад цивільного законодавства та
судочинства, права особи на захист у
суді порушених або невизнаних прав, меж
здійснення особою цивільних прав і
виконання цивільних обов'язків (ст. ст.
3, 6, 12 - 15, 20 ЦК України, ст. ст. 3 - 5 ЦПК
України) можна дійти висновку про те, що
в разі невизнання споживачем права
виробника, (виконавця) послуг на
укладення договору про надання
відповідних послуг, який відповідає
вимогам типового договору, таке право
підлягає захисту судом на підставі п. 1
ч. 2 ст. 16 ЦК України шляхом визнання
договору укладеним на умовах,
передбачених нормативним актом
обов'язкової дії.

Наведена правова позиція викладена
в постанові Верховного Суду України
від 10.10.2012 р. № 6-110 цс12 ( відповідно до
ст. 111-28 ГПК України рішення Верховного
Суду України, прийняте за наслідками
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом ( судами )
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх судів України ), а також постанові
Вищого господарського суду України від
28.07.2010 р. № 2/376.

З огляду на наведене, викладені в
апеляційній скарзі доводи не
спростовують висновків суду першої
інстанції, а тому відсутні підстави для
скасування рішення місцевого
господарського суду.

Керуючись ст. ст. 101-103, 105, 111-28 ГПК
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального
підприємства "Дніпроводоканал"
Дніпропетровської міської ради
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 12.05.2014 р.
у справі № 904/1964/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого господарського суду України.

Постанова складена у повному
обсязі 26.06.2014 року

Головуючий суддя
І.М. Кощеєв

Суддя
Р.М. Бахмат

Суддя
В.О. Кузнецов