ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"20" червня 2014 р.Справа № 916/936/14

За позовом: Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" в особі, якою є Іллічівська
філія Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України";

До відповідача: Державного
підприємства "Іллічівський морський
торговельний порт"

про стягнення 1 352 082,83 грн.

Суддя Власова С.Г.

Представники:

Від позивача: Остапов В.В. за
довіреністю №940 від 05.05.2014р.; Скворцова
О.В. за довіреністю №940 від 05.05.2014р.

Від відповідача: Моісєєв Д.А. за
довіреністю №129 від 25.12.2013р.

У судовому засіданні приймали участь:

Від позивача: Скворцова О.В. за
довіреністю №940 від 05.05.2014р.

Від відповідача: Моісєєв Д.А. за
довіреністю №129 від 25.12.2013р.

СУТЬ СПОРУ: 14.03.2014р. за вх. №927/14
Державне підприємство "Адміністрація
морських портів України" в особі
Іллічівської філії Державного
підприємства "Адміністрація морських
портів України" звернулося до
господарського суду Одеської області з
позовом до відповідача Державного
підприємства "Іллічівський морський
торговельний порт", відповідно до
якого просить суд стягнути з
останнього 1 352 082,83 грн. заборгованості
за неналежне виконання умов Договору
майнового сервітуту від 30.09.2013р.
№640-0/100-П-ІЛФ-13.

Ухвалою господарського суду
Одеської області від 17.03.2014р. порушено
провадження у справі та присвоєно
№916/936/14.

Розпорядженням голови
господарського суду Одеської області
Волкова Р.В. від 04.04.2014р. у зв'язку із
перебуванням судді Власової С.Г. на
лікарняному, дану справу передано на
розгляд судді Горячук Н.О., про
прийняття справи №916/936/14 до
провадження судді Горячук Н.О. винесено
відповідну ухвалу від 07.04.2014р.

У зв'язку з виходом судді Власової
С.Г. з лікарняного, розпорядженням в.о.
голови господарського суду Одеської
області Горячук Н.О. від 14.04.2014р. дану
справу передано на розгляд судді
Власовій С.Г.

Ухвалою суду від 15.04.2014р. справу №
916/936/14 прийнято до провадження суддею
Власовою С.Г.

02.06.2014р. за вх.№14231/14 позивач
звернувся до господарського суду
Одеської області з клопотанням про
призначення справи до колегіального
розгляду у складі трьох суддів
господарського суду Одеської області у
зв'язку зі складністю справи.

Ухвалою суду від 20.06.2014р. позивачу
відмовлено у задоволенні клопотання
від 02.06.2014р. за вх.№14231/14 про призначення
справи до колегіального розгляду у
складі трьох суддів господарського
суду Одеської області у зв'язку зі
складністю справи.

05.06.2014р. за вх. № 14634/14 господарський
суд Одеської області одержав письмові
пояснення по справі, відповідно до яких
позивач вважає позовні вимоги
правомірними та обґрунтованими з
огляду на те , що Держава є власником
причалу № 1, який на підставі акта
приймання-передачі від 13.06.2013р. було
передано Адміністрації на праві
господарського відання, а тому саме
держава підтвердила факт виникнення
(переходу) права господарського
відання на це майно та ін.

Ухвалою суду від 11.06.2014р. строк
вирішення спору по справі продовжений
на 15 днів, у зв'язку з задоволенням
відповідного клопотання представників
сторін.

Відповідно до відзиву від 20.06.2014р.
за вх. №16102/14, Державне підприємство
"ІМТП" просить суд відмовити позивачу у
задоволенні позову як безпідставного
та необґрунтованого. В обґрунтування
відзиву відповідач зазначив, що
відповідно до чинного законодавства
України реєстрація прав користування
(сервітут) є обов'язковим. Умовою для
реєстрації такого права є надання всіх
необхідних, згідно з переліком,
документів в т.ч. докази права
власності на майно, яке може бути
надано у користування (сервітут). Однак,
відповідач неодноразово звертався до
позивача з проханням надати докази, які
підтверджують державну реєстрацію
права власності ДП "АМПУ" на
гідротехнічні споруди за ІФ ДП "АМПУ",
але доказів не надано. Крім того,
відповідач намагався зареєструвати
сервітутні права за одним з договорів
майнового сервітуту (№ 640-0/100-П-ІЛФ-13 від
30.09.2013 р., причал № 1). Однак Рішенням
державного реєстратора від 30.12.2013 р. №
9684460 було відмовлено у реєстрації
сервітутних прав за ДП "ІМТП" у зв'язку з
відсутністю державної реєстрації
іншого речового права на гідротехнічні
споруди за ДП "АМПУ". Відповідач
зазначає, що даний договір вважається
неукладеним, а тому підстави для
задоволення позову відсутні.

В свою чергу, позивач надав до суду
заперечення на відзив ДП "ІМТП" за вх. №
16101/14 від 20.06.2014р., відповідно до яких
доводи Відповідача вважає
необґрунтованими з огляду на те, що
загальний порядок укладення
господарських договорів
регламентується ст. 638, 640 ЦК України, ст.
180 ГК України. Тобто, щодо укладення
таких договорів не встановлено
спеціальних вимог, а тому діють
загальні принципи укладення угод.
Договір укладений у належній письмовій
формі, сторони досягли згоди з усіх
істотних умов договору (предмет, ціна,
строк), договір підписаний
уповноваженими представниками сторін
та скріплений їх печатками; строк дії
договору закінчився 31.12.2013 р., на даний
час Договір в частині користування
майном, що є предметом сервітуту,
повністю виконаний обома сторонами
протягом спірного періоду Відповідач
користувався майном, а саме
гідротехнічною спорудою (причалом №1),
що підтверджується матеріалами справи
і не заперечується Відповідачем;
Договір відповідно до умов
законодавства не є нікчемним, та не
визнавався в судовому

порядку недійсним; чинне законодавство
не містить вимог щодо обов'язкової
державної реєстрації договору
майнового сервітуту, в той час як
відповідно до ст. 210 ЦК України,
правочин підлягає державній
реєстрації лише у випадках,
встановлених законом (позиція відносно
відсутності у законодавстві приписів
щодо обов'язкової реєстрації договору
також підтверджена ВГСУ у Постанові
від 22.04.20014 р. по справі №916/2232/13).

Між тим, 20.06.2014р. за вх. № 16105/14 позивач
надав до суду з клопотання з проектом
мирової угоди між сторонами у справі.

Позивач позовні вимоги підтримує з
підстав, викладених у позові,
письмових поясненнях та запереченнях
на відзив та просить суд їх
задовольнити.

Відповідач заперечує проти позову з
підстав, викладених у відзиві на позов
та просить суд відмовити позивачу у
задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представників сторін, суд
встановив наступне:

Відповідно до Закону України "Про
морські порти України", розпорядження
Кабінету Міністрів України від 04.03.2013 р.
№ 133-р "Про погодження пропозиції щодо
реорганізації державних підприємств
морського транспорту", наказу
Міністерства інфраструктури від
19.03.2013р. № 163 "Про заходи щодо
реорганізації державних підприємств
морського транспорту та утворення
державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" було проведено реорганізацію
державних підприємств морського
транспорту, шляхом виділу стратегічних
об'єктів портової інфраструктури,
іншого майна, прав та обов'язків
стосовно них згідно розподільчих
балансів, та утворено, внаслідок
виділу, державне підприємство
"Адміністрація морських портів
України".

Пунктом 3 Наказу Міністерства
інфраструктури від 19.03.2013р. № 163
встановлено, що Адміністрація морських
портів України є правонаступником
державних підприємств морського
транспорту, зазначених у п. 1 цього
наказу, у частині майна, прав та
обов'язків відповідно до розподільчих
балансів. Пунктом 7 наказу встановлено ,
що після проведення державної
реєстрації Адміністрації морських
портів України головам Комісій
передати, а голові Адміністрації
морських портів України прийняти на
баланс майно, права та обов'язки

державних підприємств морського
транспорту, що реорганізуються, згідно
із затвердженими Міністерством
розподільчими балансами та актами
приймання-передачі.

Відповідно до зазначеного за актом
приймання-передачі від 13.06.2013 р. №482/19 до
Адміністрації були передані основні
засоби Державного підприємства
"Іллічівський морський торговельний
порт" згідно з розподільчим балансом
станом на 13.06.2013р., в т.ч. причали
Іллічівського морського порту.

Позивач стверджує, що після передачі
від ДП "ІМТП" за актом
приймання-передачі, зазначені причали
знаходяться на обліку у Адміністрації,
яка реалізовує відповідні
повноваження власника (особи, у якої
знаходиться державне майно в
господарському віданні).

Для забезпечення виконання робіт
Державним підприємством "Іллічівський
морський торговельний порт" між
Державним підприємством
"Адміністрація морських портів
України" в особі Іллічівської філії
Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" (надалі - "Власник") та
Державним підприємством "Іллічівський
морський торговельний порт" (надалі -
"Сервітуарій") укладено Договір
майнового сервітуту (користування
гідротехнічними спорудами) №
640-0/100-П-ІЛФ-13 від 30.09.2013р., згідно з яким
Власник, на визначених договором
умовах оплати, надає Сервітуарію право
обмеженого користування належними
Власнику гідротехнічними спорудами
(нерухомим майном) розташованими в
акваторії Іллічівського морського
порту, а саме: причал №1, довжиною 306,45 м,
архівний номер паспорту 85103 (п.1.1.
Договору).

Право користування Сервітуарієм
причалом обмежується виконанням
навантажувально-розвантажувальних
робіт силами і засобами Сервітуарія
(п.1.2. Договору).

Сервітут не підлягає відчуженню (п.1.3.
Договору).

Строк сервітуту - період дії договору
(п.1.4. Договору).

Ціна договору та порядок оплати
передбачено у розділі 2 Договору.

Оплата сервітуту здійснюється
Сервітуарієм щомісячно, до 30 числа
місяця, наступного за звітним, на
підставі рахунку Власника. Сума
щомісячного платежу розраховується
виходячи з кількості днів у звітному
місяці (п. 2.3.Договору).

Сервітуарій зобов'язаний в т.ч.
своєчасно та на умовах цього договору
вносити плату за сервітут за весь час
фактичного користування причалом (п.3.2.
Договору).

Власник має право отримувати плату за
сервітут, розраховану відповідно до
розділу 2 цього договору (п.3.3. Договору).

Власник зобов'язаний надати на умовах
цього Договору Сервітуарію обмежене
право користування причалом,
визначеним п.1.1. договору (п.3.4.
Договору).

За невиконання (неналежне) виконання
умов договору сторони несуть
відповідальність відповідно до
чинного законодавства (п.4.1. Договору).

Цей договір набуває чинності з дня його
укладення, але регулює взаємовідносини
між сторонами починаючи з 21.08.2013р. у
відповідності до ст. 631 ЦК України.
Договір діє до 31.12.2013р., але у будь-якому
разі до повного виконання Сторонами
своїх зобов'язань за цим договором (п.
7.1. Договору).

Позивач умови Договору виконав у
повному обсязі та виставив відповідачу
рахунки до оплати (використання
причалу) на загальну суму на загальну
суму 1 352 082,83 грн.: №пр/4460 від 30.09.2013р на
суму 416 807,50 грн., №пр/9368 від 31.10.2013р. на
суму 315 147,12 грн., №пр/9388 від 30.11.2013р. на
суму 304 981,09 грн., №пр/12 863 від 31.12.2013р. на
суму 315 147,12 грн.

Відповідно до умов Договору Оплата
сервітуту здійснюється Сервітуарієм
щомісячно, до 30 числа місяця,
наступного за звітним, на підставі
рахунку Власника. Сума щомісячного
платежу розраховується виходячи з
кількості днів у звітному місяці.

Однак, як зазначає позивач, відповідач
(Сервітуарій) виставлені рахунки не
оплатив у зв'язку з чим утворилась
заборгованість в сумі 1 352 082,83 грн.

Позивач в обґрунтування позовних вимог
надав до суду докази фактичного
використання Портом об'єкту сервітуту,
а саме: Договір про надання
координаційних та організаційних
послуг від 15.07.2013р.; змінно-добовий
оперативний план роботи морського
порту Іллічівськ за жовтень та
листопад 2013року; Таймшити щодо
здійснення Портом
навантажувально-розвантажувальних
робіт на об'єкті сервітуту (причал №1).

Враховуючи вищевикладене, позивач
позовні вимоги підтримує з підстав,
викладених у позові, письмових
поясненнях та запереченнях на відзив
та просить суд стягнути з відповідача 1
352 082,83 грн. заборгованості за неналежне
виконання умов Договору майнового
сервітуту від 30.09.2013р. №640-0/100-П-ІЛФ-13.

Відповідач заперечує проти позову з
підстав, викладених у відзиві на позов
та просить суд відмовити позивачу у
задоволенні позову.

Досліджуючи матеріали справи,
аналізуючи норми чинного
законодавства, що стосується суті
спору, суд дійшов наступних висновків.

З метою утримання та забезпечення
ефективного використання державного
майна, у тому числі модернізації,
ремонту, реконструкції та будівництва
гідротехнічних споруд, інших об'єктів
портової інфраструктури, розташованих
у межах території та акваторії
морських портів, відповідно до п.1 ч.1 ст.
15 Закону України "Про морські порти
України" було утворено державне
підприємство "Адміністрація морських
портів України".

Частиною 3 ст. 18 Закону України "Про
морські порти України" встановлено, що
власники та/або користувачі
технологічно пов'язаних об'єктів
портової інфраструктури зобов'язані
укладати між собою договори, що
визначають взаємні права і обов'язки
щодо організації та забезпечення
безперервності технологічного процесу
надання відповідних послуг у морському
порту і встановлюють єдиний порядок
експлуатації відповідної
інфраструктури морського порту

Як зазначено у Статуті, Адміністрація є
державним комерційним підприємством,
зареєстрованим відповідно до чинного
законодавства України. Відповідно до
приписів ч.2 ст. 74 Господарського
кодексу України, п.4.2 Статуту
Адміністрації, майно державного
комерційного підприємства
закріплюється за ним на праві
господарського відання. В будь-якому
разі усе майно, що знаходиться в
розпорядженні Адміністрації, належить
до державного майна.

Відповідно до ч.1 ст. 136 Господарського
кодексу України право господарського
відання є речовим правом суб'єкта
підприємництва, який володіє,
користується і розпоряджається майном,
закріпленим за ним власником
(уповноваженим ним органом), з
обмеженням правомочності
розпорядження щодо окремих видів майна
за згодою власника у випадках,
передбачених цим кодексом та іншими
законами. Отже, Адміністрація як особа,
у господарському віданні якої
знаходиться причали та на балансі якої
вони числяться, здійснює право
володіння, користування та
розпорядження цим майном.

Так як Адміністрація здійснює право
володіння, користування та
розпорядження закріпленим за ним
майном, вона володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд та має право вчиняти
щодо свого майна будь-які дії, які не
суперечать закону (ч.1 та ч.2ст. 319
Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу
України цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Як вбачається з матеріалів справи, між
Державним підприємством
"Адміністрація морських портів
України" в особі Іллічівської філії
Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" та Державним підприємством
"Іллічівський морський торговельний
порт" укладено Договір майнового
сервітуту (користування
гідротехнічними спорудами) №
640-0/100-П-ІЛФ-13 від 30.09.2013р., згідно з яким
позивач, на визначених договором
умовах оплати, надає відповідачу право
обмеженого користування належними
Власнику гідротехнічними спорудами
(нерухомим майном) розташованими в
акваторії Іллічівського морського
порту, а саме: причал №1, довжиною 306,45 м,
архівний номер паспорту 85103.

Відповідно до положень ст. 403
Цивільного кодексу України сервітут
визначає обсяг прав щодо користування
особою чужим майном. Сервітут може бути
встановлений на певний строк або без
визначення строку. Особа, яка
користується сервітутом, зобов'язана
вносити плату за користування майном,
якщо інше не встановлено договором,
законом, заповітом або рішенням суду.
Сервітут не підлягає відчуженню.
Сервітут не позбавляє власника майна,
щодо якого він встановлений, права
володіння, користування та
розпоряджання цим майном.

Статтею 406 Цивільного кодексу України
визначені випадки припинення
сервітуту. Так, сервітут припиняється,
зокрема, у разі відмови від нього особи,
в інтересах якої встановлений
сервітут; спливу строку, на який було
встановлено сервітут; припинення
обставини, яка була підставою для
встановлення сервітуту;
невикористання сервітуту протягом
трьох років підряд. Сервітут може бути
припинений за рішенням суду на вимогу
власника майна за наявності обставин,
які мають істотне значення. Сервітут
може бути припинений в інших випадках,
встановлених законом.

Згідно зі ст. 638 Цивільного кодексу
України договір є укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди. Договір укладається шляхом
пропозиції однієї сторони укласти
договір (оферти) і прийняття пропозиції
(акцепту) другою стороною.

Даний Договір без будь-яких зауважень
підписано повноваженими
представниками сторін: Адміністрації
та Порту, а також завірено печатками
сторін.

Статтями 626, 629 Цивільного кодексу
України встановлено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно зі ст.ст. 173, 175 Господарського
кодексу України цивільно-правові
зобов'язання, що виникають між
учасниками господарських відносин при
здійсненні господарської діяльності, в
силу яких зобов'язана сторона повинна
вчинити певну господарську дію на
користь другої сторони або утриматися
від певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку,
визнається майново-господарським
зобов'язанням. Майнові зобов'язання,
які виникають між учасниками
господарських відносин, регулюються
Цивільним кодексом України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Статтею 193 Господарського Кодексу
України та статтею 526 Цивільного
Кодексу України передбачено, що
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов`язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від виконання зобов`язань не
допускається, крім випадків,
передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст. 193).

Згідно з ч.2 ст. 218 Господарського
Кодексу України, учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов`язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення. У разі якщо інше не
передбачено законом або договором,
суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов`язання несе
господарсько-правову
відповідальність, якщо не доведе, що
належне виконання зобов`язання
виявилося неможливим внаслідок дії
непереборної сили, тобто надзвичайних
і невідворотних обставин за даних умов
здійснення господарської діяльності.

Однак, Відповідач, в порушення умов
договору щодо оплати за використання
об'єктів сервітуту, не здійснив оплату,
у зв'язку з чим станом на день розгляду
справи заборгованість Відповідача
складає 1 352 082,83 грн.

Також судом встановлено, що
відповідачем здійснювались роботи на
об'єктах сервітуту у період дії
Договору, що підтверджується
змінно-добовим оперативним планом
роботи морського порту Іллічівськ за
жовтень та листопад 2013 року; Таймшит
щодо здійснення Портом
навантажувально-розвантажувальних
робіт на об'єкті сервітуту (причал №1).

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Як встановлено господарським судом,
рахунки на оплату (використання
причалу), які одержані відповідачем, не
оплачені останнім.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.
При цьому, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом (ст. 43 ГПК
України).

Оцінюючи докази у справі в їх
сукупності, законодавство, що регулює
спірні правовідносини, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги Державного
підприємства "Адміністрація морських
портів України" в особі Іллічівської
філії Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" обґрунтовані, доведені та
підлягають задоволенню повністю в сумі
1 352 082,83 грн.

В ході розгляду справи судом не
встановлені випадки припинення
сервітуту визначені ст. 406 Цивільного
кодексу України випадки, а саме
сервітут не припинявся, зокрема, у разі
відмови від нього особи, в інтересах
якої встановлений сервітут, строк, на
який було встановлено сервітут не
сплинув; обставини, які були підставою
для встановлення сервітуту не
припинені. За рішенням суду на вимогу
власника майна за наявності обставин,
які мають істотне значення сервітут
також не припинявся.

Посилання відповідача на те, що
позивачем не здійснено державну
реєстрацію права власності ДП "АМПУ" на
об'єкт сервітуту за Договором
майнового сервітуту (користування
гідротехнічними спорудами) №
640-0/100-П-ІЛФ-13 від 30.09.2013р. не
спростовують вищенаведеного, а тому не
можуть бути підставами для відмови у
позові.

Оцінюючи наявні в матеріалах
справи докази в сукупності,
законодавство, що регулює спірні
правовідносини, суд вважає, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст.44, 49 ГПК України судові
витрати позивача по сплаті судового
збору покладаються на відповідача у
справі.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2 Стягнути з Державного
підприємства "Іллічівський морський
торговельний порт" (68001, м. Іллічівськ,
вул. Праці, 6, код 01125672) на користь
Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" в особі, якою є Іллічівська
філія Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" (68001, Одеська обл., м.
Іллічівськ, вул. Праці, 6, , п/р 260041593 у ПАТ "Перший Український
Міжнародний Банк" у місті Донецьк, МФО
334851) 1 352 082 (один мільйон триста
п'ятдесят дві тисячі вісімдесят дві)
грн. 83 коп. та судовий збір в сумі 27041
(двадцять сім тисяч сорок одна) грн. 65
коп.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду може бути
оскаржене шляхом подання апеляційної
скарги до Одеського апеляційного
господарського суду, яка подається
через місцевий господарський суд
протягом 10-денного строку з моменту
складення та підписання повного тексту
рішення.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
на подання апеляційної скарги, якщо не
буде подано апеляційну скаргу. У разі
подання апеляційної скарги рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 20 червня
2014 року

Суддя
Власова С.Г.