ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2014 р.
Справа № 922/1257/14

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Могилєвкін Ю.О., суддя Пушай В.І. ,
суддя Потапенко В.І.

при секретарі Крупа О.О.

за участю представників сторін:

позивача - Лемента Я.О.

відповідача - не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу ПАТ
"Фармстандарт-Біолік" (вх.№1341Х/3-9) на
рішення господарського суду
Харківської області від 05.05.14 у справі
№ 922/1257/14

за позовом Міністерство охорони
здоров'я України, м. Київ в особі
Державного підприємства "Укрвакцина",
м. Київ

до Публічного Акціонерного
товариства "Фармстандарт-Біолік", м.
Харків

про розірвання договору та стягнення 3
188 644,80 грн.

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2014 року Міністерство охорони
здоров'я України в особі Державного
підприємства "Укрвакцина" МОЗ України,
м. Київ (позивач), діючого на підставі
договору - доручення №30/21-24 від 4.05.2012р. з
додаткової угоди №1 від 4.07.2012р.,
укладеного Міністерством охорони
здоров'я (довіритель) з ДП "Укрвакцина"
(повірений) звернулося до
господарського суду Харківської
області із позовною заявою до
Публічного Акціонерного товариства
"Фармстандарт-Біолік", м. Харків
(відповідача), в якій просив стягнути з
відповідача на користь позивача 3011035,00
грн. попередньої оплати, 111367,04 грн. 3%
річних та 66 242,76 грн. інфляційних витрат,
посилаючись на неналежне виконання
відповідачем своїх договірних
зобов'язань за договором № 224/21-24 від
29.08.2012 р. про закупівлю товарів за
державні кошти, а також просив
розірвати договір № 224/21-24 від 29.08.2012 р.
про закупівлю товарів за державні
кошти та покласти на відповідача
понесені витрати зі сплати судового
збору в розмірі 64 990,89 грн.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 05.05.2014 року по
справі 922/1257/14 ( суддя Макаренко О.В.)
позовні вимоги задоволено частково,
стягнуто з Публічного акціонерного
товариства "Фармстандарт-Біолік" на
користь Міністерства охорони здоров'я
України попередню оплату в розмірі
3011035,00грн. та 39184,03 грн. інфляційних
втрат, на користь Державного
підприємства "Укрвакцина" МОЗ України
61004,38 грн. судового збору; в решті позову
відмовлено.

Публічне акціонерне товариство
"Фармстандарт-Біолік" з рішенням
господарського суду частково не
погоджується, вважає його прийнятим з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, надав апеляційну
скаргу, в якій просить частково
змінити рішення господарського суду, а
саме відмовити у задоволені позовних
вимог в частині стягнення інфляційних
витрат у розмірі 39 184,03 грн., та
здійснити перерозподіл розміру
судового збору відповідно до
задоволених вимог.

В апеляційній скарзі зазначив, що
задоволення господарським судом
позовних вимог в частині стягнення
інфляційних втрат з моменту виникнення
обов'язку поставки товару неправомірно
та є таким, що не відповідає умовам
договору та нормам чинного
законодавства, так як сторони у
договорі не погодили нарахування
інфляційних втрат саме з наступного
дня після дати, коли поставка мала бути
здійснена.

Позивач вважає рішення суду законним
та обґрунтованим, прийнятим відповідно
до норм чинного законодавства, надав
заперечення на апеляційну скаргу, в
якому просить рішення залишити без
змін, а апеляційну скаргу без
задоволення.

У заперечені на апеляційну скаргу
зазначив, що відповідач в порушення
умов договору свої зобов'язання не
виконав, товар по даний час не поставив,
що обставини, на які посилається
відповідач в апеляційній скарзі не
обґрунтовані, а суд дійшов правильного
та законного висновку, що позивачем
обґрунтовано нараховані відповідачу
інфляційні витрати на суму попередньої
оплати, оскільки така відповідальність
передбачена п.7.2 договору.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, хоча належним
чином був повідомлений про час та місце
розгляду апеляційної скарги, надав
клопотання про відкладення розгляду
справи для надання додаткових
пояснень.

Колегія суддів вважає, що клопотання
про відкладення розгляду справи не
підлягає задоволенню, так як
відповідач мав час для надання
додаткових пояснень, не скористався
своїм правом, є підстави для розгляду
справи за відсутності представника
відповідача за наявними в ній
матеріалами відповідно до вимог ст. 75
ГПК України.

Розпорядженням голови Харківського
апеляційного господарського суду від
12.06.2014 р., в зв'язку з відпусткою судді
Плужника О.В. сформовано колегію
суддів у складі: головуючий суддя
Могилєвкін Ю.О., суддя Пушай В.І., суддя
Потапенко В.І.

Судова колегія повторно розглянувши
справу, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду
встановила, що 29 серпня 2012 року між
Міністерством охорони здоров'я України
(замовник) та ПАТ "Фармстандарт-Біолік"
(постачальник) на підставі проведених
торгів був укладений договір про
закупівлю товарів за державні кошти №
201/21-24, за яким постачальник
зобов'язався у грудні 2012 року поставити
препарати фармацевтичні різні,
зазначені у Специфікації (Додаток 1), а
замовник оплатити такий товар на
умовах цього договору. (п.1.1. договору).

Пунктом 1.1 договору передбачено, що
закупівля товару здійснюється за
рахунок коштів державного бюджету за
бюджетною програмою КППКВК 2301400
"Забезпечення медичних заходів окремих
державних програм та комплексних
заходів програмного характеру" за
напрямом "Програми і централізовані
заходи з імунопрофілактики".Товар
поставляється уповноваженому
підприємству позивача - Державному
підприємству "Укрвакцина" з метою
подальшої його поставки до закладів
охорони здоров'я (договори-доручення
№30/21-24 від 04.05.2012 р. та №6 від 12.03.2013 р.).

У п.1.2. договору зазначено: найменування
товару: 24.42.2 Препарати фармацевтичні
різні (Препарати імунобіологічні - 7
лотів) відповідно Додатку 1:

Лот 4 - вакцина для профілактики
кашлюку, дифтерії та правця з
цільноклітинним кашлюковим
компонентом. Кількість товару - 129 125
доз.;

Лот 6 - вакцина для профілактики
гепатиту В для дітей (новонароджені).
Кількість товару - 340 870 доз.

Пунктами 3.1., 3.2. договору передбачено,
що валютою договору є гривня України.
Сума цього договору становить 3 011 035,00
грн. без ПДВ.

У п.4.1. договору зазначено, що
розрахунки за товар здійснюються
замовником шляхом перерахування
грошових коштів на рахунок
постачальника, наведений в реквізитах
постачальника на підставі видаткової
накладної.

В пункті 5.1. договору сторони
домовилися про те, що постачальник
забезпечує поставку товару у
відповідності до узгодженого графіку
поставки, який є невід'ємною частиною
договору (Додаток 2).

Статтею 712 ЦК України встановлено, що за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж;
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.
Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 525 ЦК
України).

В силу ст. 526 ЦК України та ч. 1 ст. 193 ГК
України зобов'язання повинно
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно з п. 4.3 договору замовник має
право здійснити попередню оплату, яка
здійснюється відповідно до постанови
Кабінету міністрів України від 09.10.2006 р.
№ 1404 у термін до 90 днів з моменту оплати
у розмірі до 100% від ціни договору на
підставі рахунку, виставленого
постачальником. Постачальник протягом
трьох місяців з дня надходження коштів,
як попередньої оплати, підтверджує їх
використання за призначенням згідно з
актом про поставку (передачу) товару
про використання коштів за
призначенням.

Суд першої інстанції правомірно
встановив, що позивач свої зобов'язання
за договором виконав належним чином, у
відповідності до п.4.3. договору
перерахував на рахунок відповідача 100%
попередньої оплати за товар, про що
свідчить платіжне доручення №1993 від
18.12.2012 р. на суму 3011035,00 грн. (а.с. 15), але
відповідач товар не поставив.

Відповідно приписів ст. ст. 662, 663, 664
Цивільного кодексу України продавець
зобов'язаний передати покупцеві товар,
визначений договором купівлі-продажу,
в строк передбачений договором
купівлі-продажу.

Обов'язок продавця передати товар
покупцеві вважається виконаним у
момент: 1) вручення товару покупцеві,
якщо договором встановлений обов'язок
продавця доставити товар; 2) надання
товару в розпорядження покупця, якщо
товар має бути переданий покупцеві за
місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути
встановлений інший момент виконання
продавцем обов'язку передати товар.

Товар вважається наданим у
розпорядження покупця, якщо у строк,
встановлений договором, він готовий до
передання покупцеві у належному місці
і покупець проінформований про це.
Готовий до передання товар повинен
бути відповідним чином
ідентифікований для цілей цього
договору, зокрема шляхом маркування.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.
Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 525 ЦК
України).

Відповідно до ст. 663 ЦК України
продавець зобов'язаний передати товар
покупцеві у строк, встановлений
договором купівлі-продажу, а якщо зміст
договору не дає змоги визначити цей
строк, - відповідно до положень статті
530 цього Кодексу.

Суд першої інстанції зробив
обґрунтований висновок, що зі змісту
узгодженого сторонами графіку
поставки вбачається, що відповідач
повинен був здійснити поставку товару
до 31 грудня 2012 року включно (а.с. 26).

Як свідчать матеріали справи, факт
непоставки відповідачем товару за
договором про закупівлю товарів за
державні кошти № 201/21-24 від 29.08.2012 р.
встановлено, а також підтверджується
рішенням господарського суду
Харківської області від 04.11.2013 р. по
справі №922/3927/13 за позовом МОЗ України,
м. Київ в особі ДП "Укрвакцина", м. Київ
до ПАТ "Фармстандарт-Біолік", м. Харків
про стягнення пені в розмірі 544 997,34 грн.
та штрафу в розмірі 210 772,45 грн. Дане
судове рішення набрало законної сили.

Ч. 2 ст. 35 ГПК України встановлено, що
факти встановлені рішенням
господарського суду (іншого органу,
який вирішує господарські спори), за
винятком встановлених рішенням
третейського суду, під час розгляду
однієї справи, не доводяться знову при
вирішенні інших спорів, в яких беруть
участь ті самі сторони.

Згідно з ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо
продавець, який одержав суму
попередньої оплати товару, не передав
товар у встановлений строк, покупець
має право вимагати передання
оплаченого товару або повернення суми
попередньої оплати.

Суд першої інстанції правомірно
встановив, що відповідач попередню
оплату за товар в розмірі 3011035,00 грн.
отримав, але у визначений договором
строк (до 31.12.2012 р.) товар позивачеві не
поставив, будь-яких доказів на
спростування факту непоставки товару у
передбачений договором строк та/або
доказів на підтвердження зміни графіку
поставки товару до матеріалів справи
не надав, тобто прострочив поставку
товару.

В зв'язку з чим суд обґрунтовано
задовольнив позовні вимоги позивача
про стягнення з відповідача суми
попередньої оплати в розмірі 3011035,00 грн.

За приписами ст.610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання). У
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки, відшкодування збитків(п. 3,4
ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Як свідчать матеріали справи, позивач
на вказану суму попередньої оплати
(3011035,00 грн.) нарахував та пред'явив до
стягнення з відповідача 111367,04 грн. 3%
річних та 66242,76 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 625 ЦК
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

За порушення своїх зобов'язань
продавець несе відповідальність,
передбачену ч.3 ст. 693 ЦК України, коли на
суму попередньої оплати нараховуються
проценти відповідно до статті 536 цього
Кодексу від дня, коли товар мав бути
переданий, до дня фактичного передання
товару покупцеві або повернення йому
суми попередньої оплати. Договором
може бути встановлений обов'язок
продавця сплачувати проценти на суму
попередньої оплати від дня одержання
цієї суми від покупця.

Отже, стягнення суми попередньої
оплати, перерахованої за договором на
поставку товару із застосуванням права
передбаченого ч. 2 ст. 693 ЦК України не
вважається грошовим зобов'язанням у
розумінні ст. 625 ЦК України, а тому на
вказану суму не може нараховуватись
інфляційні втрати та 3% річних на
підставі ст..625 ЦК України.

Суд першої інстанції зробив
правомірний висновок, що заявлені
позивачем вимоги в частині стягнення з
відповідача 111367,04 грн. 3%
річних,передбачених ст.. 625 ЦК України, є
неправомірними та обґрунтовано
відмовив у їх задоволенні.

Пунктом 7.2. договору сторони погодили,
що у випадку затримки поставки товару
понад термін, встановлений п. 5.1 цього
договору, постачальник сплачує
замовнику пеню у розмірі 0,1 % від
вартості непоставленого товару за
кожний день прострочення поставки
товару, а за прострочення понад 30
календарних днів з постачальника
додатково стягується штраф в розмірі 7%
від вартості непоставленого
(неприйнятого) товару, а у разі
здійснення попередньої оплати
постачальник, крім сплати зазначених
штрафних санкцій, повертає замовнику
кошти з урахуванням індексу інфляції.

В п 7.14 договору передбачено, що
закінчення строку дії договору не
звільняє сторони від відповідальності
та виконання зобов'язань за цим
договором.

Згідно зі ст.ст. 628, 629 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства. Договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Колегія суддів вважає, безпідставним
посилання відповідача на неправомірне
задоволення господарським судом
позовних вимог в частині стягнення
інфляційних втрат з моменту виникнення
обов'язку поставки товару,так як
договором передбачено, що у разі
здійснення попередньої оплати
постачальник, крім сплати зазначених
штрафних санкцій, повертає замовнику
кошти з урахуванням індексу інфляції.

Отже, у позивача виникло право на
повернення попередньої оплати з
урахуванням індексу інфляції з
моменту коли порушено зобов'язання по
поставці та нездійснена поставка.

Суд першої інстанції обґрунтовано
задовольнив позовні вимоги в частині
стягнення з відповідача інфляційних
втрат за період з січня 2013 р. по лютий 2014
р. включно в розмірі 39184,03грн. (з
урахуванням процесів дефляції) та
відмовив в частині стягнення з
відповідача інфляційних втрат в
розмірі 27058,73 грн.

Відповідно до ст.180 ГК України
господарський договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо усіх його
істотних умов. Істотними є умови,
визнані такими за законом чи необхідні
для договорів даного виду, а також
умови, щодо яких на вимогу однієї із
сторін повинна бути досягнута згода.
При укладенні господарського договору
сторони зобов'язані у будь-якому раз
погодити предмет, ціну та строк дії
договору.

Згідно зі ст. 654 ЦК України зміна або
розірвання договору вчиняється в такій
самій формі, що й договір, що змінюється
або розривається, якщо інше не
встановлено договором або законом чи
не випливає із звичаїв ділового
обороту.

В пункті 10.1 договору сторони чітко
передбачили, що договір набирає
чинності з моменту його підписання
сторонами та діє до 31 грудня 2012 року.
Доказів зміни сторонами строку дії
договору (пролонгації) в розумінні
чинного законодавства матеріали
справи не містять.

Суд першої інстанції правомірно
відмовив в задоволені позовних вимог
про розірвання договору № 224/21-24 від
29.08.2012 р. про закупівлю товарів за
державні кошти, оскільки на час
звернення позивача до суду з даним
позовом даний договір є припиненим у
зв'язку зі спливом строку його дії, тому
правові підстави для розірвання цього
договору відсутні.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, що
відповідачем не виконано.

Таким чином, висновки викладені в
рішенні господарського суду,
відповідають нормам матеріального та
процесуального права та фактичним
обставинам справи, а мотиви
відповідача не можуть бути підставою
для його скасування, керуючись ст.ст. 180,
193 ГК України, ст.ст. 525, 526, 610-612, 629, 662-664,
693, 712 ЦК України, ст.ст. 101- 105 ГПК України
колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду
Харківської області від 05.05.14 у справі
№922/1257/14 залишити без змін, а
апеляційну скаргу залишити без
задоволення.

Дана постанова набирає законної сили з
дня її прийняття і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до касаційної
інстанції: Вищого господарського суду
України.

Повний текст постанови складено 19.06.14

Головуючий суддя
Могилєвкін Ю.О.

Суддя
Пушай В.І.

Суддя
Потапенко В.І.