ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

"16" червня 2014 р.
Справа № 911/1334/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "ЯРОМИР-АГРО",
с.Вікторія, Пирятинський район,
Полтавська область

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Корма України",
м.Васильків

про стягнення 128 876, 00 грн.

Суддя Щоткін О.В.

За участю представників сторін:

позивач - Москаленко І.О. предст. дов.
№07 від 13.01.2014р.;

відповідач - Рижий А.А. предст. дов. б/н
від 25.05.2014р.

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Київської
області надійшла позовна заява
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ЯРОМИР-АГРО" до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Корма України" про
стягнення 128 876 грн. заборгованості за
договором купівлі-продажу №170/1/3/20 від
20.12.2013р.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 16.04.2014р. у справі №911/1334/14
було порушено провадження та
призначено до розгляду на 12.05.2014р.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 12.05.2014р. розгляд справи було
відкладено на 16.06.2014р., у зв'язку з
неявкою відповідача.

16.06.2014р. через канцелярію суду
відповідач подав відзив на позовну
заяву, в якому проти позову заперечує
та просить суд відмовити у задоволенні
позовних вимог. Вказаний відзив
прийнятий судом до розгляду.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 82
Господарського процесуального кодексу
України, рішення прийнято
господарським судом у нарадчій кімнаті
за результатами оцінки доказів,
поданих сторонами.

Відповідно до ч. 1 статті 85 ГПК України,
прийняте рішення оголошується
господарським судом у судовому
засіданні після закінчення розгляду
справи.

16.06.2014р. в судовому засіданні було
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши наявні в ній докази,
оцінивши їх в сукупності та заслухавши
пояснення присутніх в судовому
засіданні представників позивача та
відповідача, суд,-

встановив:

20.12.2013р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "ЯРОМИР-АГРО"
(Продавець) та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Корма України"
(Покупець) було укладено договір
купівлі-продажу №170/1/3/20, відповідно до
п. 1.1 якого, Продавець зобов'язується
передати у власність Покупця, а
Покупець зобов'язується прийняти і
оплатити кукурудзу ДСТУ 4525-2006 3кл.
(товар), у відповідності з умовами
договору.

У п. 3.1. Договору передбачено, що
поставка товару в обсязі 117 тон 160 кг має
бути здійснена до 24.12.2013р.

Відповідно до п. 3.3. Договору, датою
отримання товару покупцем є дата
підписання обома сторонами видаткової
накладної та передачі документів на
товар.

Пунктом 3.4. договору передбачено, що під
час передачі товару Продавець
зобов'язаний передати покупцю
оригінали рахунку-фактури, видаткову
та податкову накладні на товар, а
Покупець зобов'язаний прийняти товар
та підписати всі необхідні документи,
що підтверджують передачу товару.

Згідно з п. 2.6 Договору, покупець
оплачує на розрахунковий рахунок
продавця вартість партії товару шляхом
передоплати 60% вартості товару в
перерахунку на суму, що
відвантажується та 40% по реєстрам
елеватора.

Як стверджує позивач, ним належним
чином було виконано зобов'язання по
поставці товару, на підтвердження чого
надані видаткові накладні № РН-000220 від
20.12.2013р., № РН-000221 від 22.12.2013р., № РН-000233
від 25.12.2013р. та копію довіреності № 496
від 20.12.2013р. на отримання
товарно-матеріальних цінностей, яка
видана на ім'я директора відповідача
Голодович Юрія Анатолійовича.

Проте, за словами позивача, відповідач,
в порушення взятих на себе зобов'язань,
не здійснив оплату поставленої
продукції, внаслідок чого за ним
утворилась заборгованість в розмірі 128
876, 00 грн.

Відповідач, в свою чергу не заперечує
сам факт поставки товару, проте
зазначає, що у зв'язку з порушенням
позивачем строків поставки, він на
підставі ч. 1 ст.665 ЦК України,
відмовився від договору, в зв'язку з чим
не підписав видаткові накладні, а
оскільки, як стверджує відповідач,
оплата здійснюється після поставки
товару, датою отримання якого є день
підписання видаткових накладних, у
нього не виникло зобов'язання з оплати
товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 665 ЦК України, у
разі відмови продавця передати
проданий товар покупець має право
відмовитися від договору
купівлі-продажу.

Однак, як вбачається з матеріалів
справи, зокрема наданих видаткових
накладних, поставка товару відбувалася
20.12.2013р., 22.12.2013р. та 25.12.2013р.

Твердження ж відповідача про те, факт
складання видаткових накладних в
рамках строку здійснення поставки
жодним чином не підтверджує факт її
здійснення в рамках строку,
встановленого умовами договору,
спростовується наявними у матеріалах
справи податковими накладними.

Дослідивши надані податкові накладні,
судом встановлено, що вони були
складені 20.12.2013р., 22.12.2013р. та 25.12.2013р.

Відповідно до п. 201.4 Податкового
кодексу України, податкова накладна
складається у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Один примірник видається
покупцю, а другий залишається у
продавця. У разі складання податкової
накладної у паперовому вигляді покупцю
видається оригінал, а копія
залишається у продавця.

Враховуючи вищезазначену норму закону,
прострочення здійснення поставки
відбулося лише за одною накладною від
25.12.2013р.

В зв'язку з чим суд прийшов до висновку,
що фактично договір позивачем
виконувався, а відповідач з
односторонньому порядку розірвав
договір.

Приписами ст. 651 ЦК України встановлено,
що зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною
договору, коли внаслідок завданої цим
шкоди друга сторона значною мірою
позбавляється того, на що вона
розраховувала при укладенні договору.

У разі односторонньої відмови від
договору у повному обсязі або частково,
якщо право на таку відмову встановлено
договором або законом, договір є
відповідно розірваним або зміненим.

Проте, як було встановлено судом
позивач договір виконував.

Щодо прострочення поставки за
видатковою накладною № РН-000233 від
25.12.2013р. варто зазначити, що відповідач
мав право, відповідно до п. 6.2. Договору,
нарахувати позивачу пеню за порушення
строків передачі товару, а не
відмовитись оплачувати отриманий
товар.

Враховуючи вищевикладене, судом
встановлений факт неналежного
виконання відповідачем свого
зобов'язання з оплати поставленого
товару.

Згідно приписів статті 509 Цивільного
кодексу України, зобов'язанням є таке
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог -відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Зазначена норма
кореспондується з приписами статті 193
Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 статті 193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 статті 193 Господарського
кодексу України, кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язань,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Приписами статті 530 ЦК України
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Як зазначено у ст. 610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до статті 626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

У відповідності з ч. 1 статті 629 ЦК
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу
України, за договором поставки
продавець (постачальник)
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин.

Приписами пункту 2 статті 692 Цивільного
кодексу України передбачено: покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Поряд з цим, приписами статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України визначено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Оскільки заборгованість відповідача
перед позивачем на час прийняття
рішення не погашена, доказів оплати чи
повернення товару відповідач до суду
не надав, розмір вказаної
заборгованості відповідає фактичним
обставинам справи, вимога про
стягнення з відповідача 128 876, 00 грн.
боргу за поставлений товар підлягає
задоволенню.

Згідно із ст. 44, 49 ГПК України, витрати
по сплаті судового збору при
задоволенні позову покладаються на
відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.
124 Конституції України, ст.ст. 33, 34, 44, 49, 82
-85 ГПК України, господарський суд
Київської області, -

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Корма України» (08600,
Київська обл., м. Васильків, вул.
Володимирська, 57-А, оф. 12, ) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "ЯРОМИР-АГРО" (37044,
Полтавська область, Пирятинський
район, с. Вікторія, вул. Київська, 4, корп.
В, ) - 128 876 (сто двадцять
вісім тисяч вісімсот сімдесят шість)
грн. 00 коп. заборгованості та 2577 (дві
тисячі п'ятсот сімдесят сім) грн. 52 коп.
судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Дата підписання повного тексту
рішення: 24.06.2014р.

Суддя
Щоткін О.В.