ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

24 червня 2014 р.

Справа № 902/435/14

за позовом:Товариства з обмеженою
відповідальністю "Альпарі" (вул.
Космонавтів, 49, м. Вінниця, 21027)

до:Публічного акціонерного товариства
"Державний експортно-імпортний банк
України" філія АТ "Укрексімбанк" в м.
Вінниці ( вул. Козицького, 51 корп 1, м.
Вінниця)

до товариство з обмеженою
відповідальністю "Версія" (вул.
Космонавтів, 53, м. Вінниця, 21027);

до товариства з обмежено
відповідальністю
"Альпарі-Кельце-Інвест" (вул.
Космонавтів, 49, м. Вінниця, 21027);

до товариства з обмеженою
відповідальністю "Атекс-Поділля" (вул.
Театральна, 54, к. 301, м. Хмельницький, 29000);

до товариства з обмеженою
відповідальністю "Веал-Поділля" (вул.
Космонавтів, 49, м. Вінниця, 21027);

до товариства з обмежено
відповідальністю фірма " Будинок
торгівлі" (вул. Київська, 103, м. Вінниця,
21100);

до сільськогосподарського відкритого
акціонерного товариства по
виробництву, заготівлі, зберіганню та
реалізації сільськогосподарської
продукції "Вінницяпродоовочпостач"
(вул. Немирівське шосе, 103, м. Вінниця.
21034)

про визнання угоди недійсною

Головуючий суддя Яремчук Ю.О.

Судді Банасько О.О.

Мельник П.А.

Cекретар судового
засідання: Німенко О.І.

Представники :

позивача : Опанасюк П.П.;

відповідача 1 : Бажуков А.К., Пюро
О.К.

відповідача 2,3,4,5,6- не
з"явились.

ВСТАНОВИВ :

Товариством з обмеженою
відповідальністю "Альпарі" заявлено
позов до публічного акціонерного
товариства "Державний
експортно-імпортний банк України"
філія АТ "Укрексімбанк" в м. Вінниці про
визнання угоди недійсною.

Ухвалою господарського суду
Вінницької області від 08.04.2013р. за
вказаним позовом порушено провадження
по справі №902/435/14 з призначенням її до
розгляду. Крім того вказаною ухвалою
суду залучено до участі у справі в
порядку статті 27 ГПК України третіх
осіб, які не заявляють самостійних
вимог на стороні позивача: товариство з
обмеженою відповідальністю "Версія";
товариство з обмежено
відповідальністю
"Альпарі-Кельце-Інвест"; товариство з
обмеженою відповідальністю
"Атекс-Поділля"; товариство з обмеженою
відповідальністю "Веал-Поділля";
товариство з обмежено
відповідальністю фірма "Будинок
торгівлі"; сільськогосподарське
відкрите акціонерне товариство по
виробництву, заготівлі, зберіганню та
реалізації сільськогосподарської
продукції "Вінницяпродоовочпостач".

25.04.2014 р. на адресу суду від публічного
акціонерного товариства "Державний
експортно-імпортний банк України"
філія АТ "Укрексімбанк" в м. Вінниці
надійшло клопотання № 074-09/437 від
24.04.2014р. про призначення колегіального
розгляду даної справи, в зв'язку із її
складністю.

На підставі заяви судді Яремчука Ю.О.
від 25.04.2014р. розпорядженням керівника
апарату господарського суду
Вінницької області від 25.04.2014р. для
розгляду справи №902/435/14 створено
колегію у складі: головуючого судді
Яремчука Ю.О., суддів: Банасько О.О.,
Мельника П.А.

Ухвалою суду розгляд справи відкладено
на 27.05.2014 року.

В судовому засіданні 27.05.2014р.
представником відповідача подана
заява (від 25.04.2014р. вих. № 074-09/438) про
накладення арешту на майно в порядку
ст. 1057-1 ЦК України. Суд дану заяву
долучає до матеріалів справи та
надасть оцінку їй при вирішенні справи
по суті.

Також, представником відповідача
подано в судовому засіданні додаткові
пояснення по справі (вих. №074-209/439 від
25.04.2014р.), які долучено до матеріалів
справи.

Як видно із матеріалів справи, 27.08.2007
року між ВАТ "Державний
експортно-імпортний банк України" та
товариством з обмеженою
відповідальністю "Альпарі",
товариством з обмеженою
відповідальністю "Версія", товариством
з обмежено відповідальністю
"Альпарі-Кельце-Інвест", товариством з
обмеженою відповідальністю
"Атекс-Поділля", товариством з
обмеженою відповідальністю
"Веал-Поділля", товариством з обмежено
відповідальністю фірма "Будинок
торгівлі", сільськогосподарським
відкритим акціонерним товариством по
виробництву, заготівлі, зберіганню та
реалізації сільськогосподарської
продукції "Вінницяпродоовочпостач"
укладено генеральну угоду №7407N4, що є
предметом даного спору.

Відповідно до п. 2.10 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
29.05.2013р. №11 "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними" зазначено, що у разі коли
учасниками оспорюваного правочину є
декілька осіб, а позов поданий однією з
них, господарський суд має вирішити
питання про залучення до участі у
справі як відповідачів усіх зазначених
осіб (частина перша статті 24 ГПК), - за
умови, що склад сторін у справі
узгоджуватиметься з вимогами статті 1
названого Кодексу.

Таким чином, на підставі
вищевикладеного, суд вважає за
необхідне у справі №902/435/14 виключити зі
складу третіх осіб товариство з
обмеженою відповідальністю "Версія",
товариство з обмежено
відповідальністю
"Альпарі-Кельце-Інвест", товариство з
обмеженою відповідальністю
"Атекс-Поділля", товариство з обмеженою
відповідальністю "Веал-Поділля",
товариство з обмежено
відповідальністю фірма "Будинок
торгівлі", сільськогосподарське
відкрите акціонерне товариство по
виробництву, заготівлі, зберіганню та
реалізації сільськогосподарської
продукції "Вінницяпродоовочпостач" та
залучити дані товариства до участі у
справі як інші відповідачі.

Відповідно до ст. 24 ГПК України
господарський суд за наявністю
достатніх підстав має право до
прийняття рішення залучити за
клопотанням сторони або за своєю
ініціативою до участі у справі іншого
відповідача. Про залучення іншого
відповідача чи заміну неналежного
відповідача виноситься ухвала, і
розгляд справи починається заново.

Враховуючи викладене розгляд справи
підлягає відкладенню.

Ухвалою суду від 27.05.2014 року розгляд
справи було відкладено до 24 червня 2014 р.
та виключено зі складу третіх осіб у
справі товариство з обмеженою
відповідальністю "Версія»; товариство
з обмежено відповідальністю
"Альпарі-Кельце-Інвест"; товариство з
обмеженою відповідальністю
"Атекс-Поділля" товариство з обмеженою
відповідальністю "Веал-Поділля";
товариство з обмежено
відповідальністю фірма " Будинок
торгівлі"; сільськогосподарське
відкрите акціонерне товариство по
виробництву, заготівлі, зберіганню та
реалізації сільськогосподарської
продукції "Вінницяпродоовочпостач" та
залучено останніх до розгляду справи в
якості відповідачів та розгляд справи
розпочати заново.

Судове засідання здійснюється з
фіксуванням судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу.

В судове засідання 24.06.2014 року з'явились
представник позивача та представники
відповідача 1.

Представники відповідачів товариство
з обмеженою відповідальністю "Версія",
товариство з обмежено
відповідальністю
"Альпарі-Кельце-Інвест", товариство з
обмеженою відповідальністю
"Атекс-Поділля", товариство з обмеженою
відповідальністю "Веал-Поділля",
товариство з обмежено
відповідальністю фірма "Будинок
торгівлі", сільськогосподарське
відкрите акціонерне товариство по
виробництву, заготівлі, зберіганню та
реалізації сільськогосподарської
продукції "Вінницяпродоовочпостач" в
судове засідання не з"явились.

При цьому, товариство з обмеженою
відповідальністю "Версія", товариство з
обмежено відповідальністю
"Альпарі-Кельце-Інвест" та
сільськогосподарське відкрите
акціонерне товариство по виробництву,
заготівлі, зберіганню та реалізації
сільськогосподарської продукції
"Вінницяпродоовочпостач" про дату, час
та місце судового засідання належним
чином повідомлені, про що свідчать
поштові повідомлення, які наявні в
матеріалах справи.

Натомість направлена кореспонденція
суду товариству з обмеженою
відповідальністю "Атекс-Поділля", була
повернута з поштовою відміткою, що
організація вибула за даною адресою;
товариству з обмеженою
відповідальністю "Веал-Поділля", була
повернута з поштовою відміткою за
зазначеною адресою не значиться;
товариству з обмежено
відповідальністю фірма "Будинок
торгівлі" була повернута з поштовою
відміткою за закінченням строку
зберігання.

В силу вимог ч.1 ст.64 Господарського
процесуального кодексу України (ГПК
України) ухвала про порушення
провадження у справі надсилається
сторонам або прокурору за
повідомленою ними господарському суду
поштовою адресою. У разі ненадання
сторонами інформації щодо їх поштової
адреси, ухвала про відкриття
провадження у справі надсилається за
адресою місцезнаходження (місця
проживання) сторін, що зазначена в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців. У
разі відсутності сторін за такою
адресою, вважається, що ухвала про
порушення провадження у справі вручена
їм належним чином.

Окрім того, при неявці відповідача в
судове засідання суд звертає увагу на
п.4 інформаційного листа Вищого
господарського суду України від 02.06.2006
року № 01-8/1228 "Про деякі питання
практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2005 році", п.11 інформаційного
листа Вищого господарського суду
України від 15.03.2007 року № 01-8/123 "Про
деякі питання практики застосування
норм Господарського процесуального
кодексу України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2006 році" в яких наголошується,
що до повноважень господарських судів
не віднесено установлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому відповідні процесуальні
документи надсилаються господарським
судом згідно з поштовими реквізитами
учасників судового процесу, наявними в
матеріалах справи.

Також суд зазначає, що відповідно до
пункту 3.5.11 Інструкції з діловодства в
господарських судах України,
затвердженої наказом Вищого
господарського суду України від 10.12.2002
року № 75 (з подальшими змінами), перший,
належним чином підписаний, примірник
процесуального документа (ухвали,
рішення, постанови) залишається у
справі; на звороті у лівому нижньому
куті цього примірника проставляється
відповідний штамп суду з відміткою про
відправку документа, що містить:
вихідний реєстраційний номер, загальну
кількість відправлених примірників
документа, дату відправки, підпис
працівника, яким вона здійснена.

Як наголошується в п.19 інформаційного
листа Вищого господарського суду
України від 13.08.2008 року № 01-8/482 "Про
деякі питання застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у першому півріччі 2008 року" дана
відмітка, за умови, що її оформлено
відповідно до наведених вимог названої
Інструкції, є підтвердженням належного
надсилання копій процесуального
документа сторонам та іншим учасникам
судового процесу.

На першому примірнику ухвал, які наявні
в справі, є штамп суду з відміткою про
відправку документів. Дана відмітка
оформлена відповідно до вимог
Інструкції з діловодства в
господарських судах України наведених
вище, а тому суд дійшов висновку, що
вона є підтвердженням належного
надсилання копій процесуального
документа сторонам.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
вжив всі залежні від нього заходи для
повідомлення відповідачів належним
чином про час і місце розгляду судової
справи і забезпечення явки останнього
в судове засідання для реалізації ним
права на судовий захист своїх прав та
інтересів.

При цьому суд констатує, що
відповідачами не подано жодного
клопотання, заяви, телеграми, в тому
рахунку і щодо перенесення розгляду
справи, її відкладення чи неможливості
забезпечити участь в судовому
засіданні свого представника.

Беручи до уваги приписи ст.69 ГПК
України щодо строків вирішення спору
та той факт, що неявка в засідання суду
відповідачів або їх представників,
належним чином та відповідно до
законодавства повідомлених про дату,
час та місце судового засідання, не
перешкоджає розгляду справи, суд
дійшов висновку про розгляд справи за
наявними у ній матеріалами, згідно ст. 75
ГПК України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників позивача та відповідача
1, з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, судом
встановлено наступне.

27 серпня 2007 року між публічним
акціонерним товариством «Державний
експортно-імпортний банк України» та
товариством з обмеженою
відповідальністю „Альпарі",
товариством з обмеженою
відповідальністю „Версія",
товариством з обмеженою
відповідальністю
„Альпарі-Кельце-Інвест", товариством з
обмеженою відповідальністю
„Атекс-Поділля", товариством з
обмеженою відповідальністю
„Веал-Поділля", товариством з
обмеженою відповідальністю фірма
„Будинок торгівлі",
Сільськогосподарським відкритим
акціонерним товариством по
виробництву, заготівлі, зберіганню та
реалізації сільськогосподарської
продукції „Вінницяплодоовочпостач"
було укладено Генеральну угоду № 7407N4.

Відповідно до ст.2 Генеральної угоди -
вона включає будь-які додатки до неї,
графіки, списки або інші доповнення до
неї, які є її невід'ємною частиною.

При укладенні Генеральної угоди -
сторонами правочину були погодженні
всі його істотні умови: визначено
загальний ліміт заборгованості в сумі
40 млн.грн, строк користування кредитом -
до 22.08.2014 року та порядок встановлення
плати за користування кредитними
коштами ( п.4.1,4.5. ).

Термін користування кредитом за цією
Генеральною угодою встановлений до 22
серпня 2014 року.

Після підписання Генеральної угоди, у
зв'язку з внесенням змін до умов
кредитування, між сторонами був
укладений цілий ряд додаткових
правочинів до неї: №740N4-1 від 12.02.2008 року,
№7407N4-2 від 25.04.2008 року, №7407N4-3 від
12.05.2009 року, №7407N4-4 від 20.05.2009 року,
№7407N4-5 від 25.06.2009 року, №7407N4-6 від 30.10.2009
року, №7407N4-7 від 02.04.2010 року, №7407N4-8 від
06.04.2010 року, №7407N4-9 від 14.12.2010 року,
№7407N4-10 від 06.05.2011 року, №740N4-11 від 20.09.2011
року, №7407N4-12 від 31.05.2012 року, №7407N4-13 від
17.01.2013 року, №7407N4-14 від 02.07.2013 року,
№7407N4-15 від 16.12.2013 року, №7407N4-16 від 25.12.2013
року, №7407N4-17 від 25.12.2013 року.

Генеральною угодою від 27.08.2012р. №7407N4
було передбачено укладення кредитних
договорів: №7411К1 від 06.05.2011 року, №7413К4
від 02.07.2013 року, №7413К5 від 02.07.2013 року,
які були укладені в рамках Генеральної
угоди між Банком та ТОВ „Версія" та
договори поруки №7411Р1 від 06.05.2011, №7413Р4
від 02.07.2013 року, №7413Р5 від 02.07.2013 року,
які були укладені для забезпечення
зазначених Кредитних договорів між
Банком, ТОВ „Версія" (як позичальником)
та ТОВ „Альпарі" (як поручителем).

Позивач в позові та в поясненнях в
судових засіданнях зазначає, що
зазначена Генеральна угода є такою, що
суперечить ст.ст. 11,18 Закону України
«Про захист прав споживачів» ст.ст. 203,215
ЦК України та ст. 6 Закону України «Про
фінансові послуги та державне
регулювання фінансових послуг».
Позивач зазначає, що договір про
надання кредиту повинен містити,
розмір фінансового активу, зазначений
у грошовому виразі, строки його
внесення та умови взаєморозрахунків,
права та обов'язки сторін,
відповідальність сторін за
невиконання або неналежне виконання
умов договору. Разом з тим, в порушення
зазначеного, угода не містить статті,
якою б встановлювалась
відповідальність Банку за невиконання
або неналежне виконання Угоди перед
Позичальником. Натомість
відповідальність Позичальника
(позивача) визначена статтею 8 Угоди.
Останньому кореспондує ст. 7 кредитних
договорів, якою також встановлюється
міра відповідальності Позичальника
без встановлення рівноцінної міри
відповідальності Банку перед
Позичальником за невиконання або
неналежне виконання Банком своїх
обов'язків. Також позивач зазначає, що в
угоді та додатках до неї існує
встановлений дисбаланс договірних
прав та обов'язків на шкоду
Позичальника, а саме: п.п.3.3.6,п.3.3. ст. 3
Кредитних договорів якими встановлено,
що Банк має право в односторонньому
порядку припинити надання кредиту
повністю чи частково, письмово
повідомивши про це Позичальника, що в
свою чергу свідчить на користь
висновку про надання права відповідачу
в односторонньому порядку відмовитись
від своїх обов'язків, встановлених
угодою та відсутність будь-якої
відповідальності відповідача за
невиконання або неналежне виконання
умов Угоди та додатків до неї (
кредитних договорів). Окрім того,
банком завищено розмір забезпечення
Угоди, та відповідно до п. 6.9.5 Угоди банк
залишив за собою право змінити розмір
необхідного забезпечення та вимагати
від позичальника надання додаткового
забезпечення а позичальник у такому
разі отримав зобов'язання виконати ці
вимоги Банку.

Позивач також зазначає, що постановою
Верховного суду України від 12.09.2012 року
у справі № 6-80цс12 встановлено, що якщо
всупереч принципу добросовісності
наслідком укладеного договору є
істотний дисбаланс договірних прав та
обов'язків на шкоду споживача
фінансових послуг, такі умови договору
є несправедливими. Закон про фінансові
послуги не містить норм спрямованих на
захист прав споживачів у разі
укладення ними договорів та
несправедливих (невигідних,
дискримінаційних) умовах. Разом з тим,
Закон про фінансові послуги не
містить норм, спрямованих на захист
прав споживачів фінансових послуг у
разі укладення ними договорів не
несправедливих (невигідних
дискримінаційних) умовах. Статтею 8 ЦК
України унормовано, що якщо цивільні
відносини не врегульовані цим
Кодексом, іншими актами цивільного
законодавства або договором, вони
регулюються тими правовими нормами
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, що регулюють подібні за
змістом цивільні відносини ( аналогія
закону). Водночас Законом України «Про
захист прав споживачів», який в
розумінні ст. 3 Закону про фінансову
послугу є одним із законів, з питань
регулювання ринків фінансових послуг,
врегульовані тотожні за юридичним
змістом та правовими наслідками
правовідносини. Даним законом
передбачено, що до договорів із
споживачами про надання споживчого
кредиту застосовуються положення
цього Закону про несправедливі умови в
договорах. Позивач зазначає, що Банком
при укладенні Генеральної угод було
встановлено несправедливі умови до
позичальника, а саме пп. 6.3.1.,п.6.3 умови
щодо дострокового погашення кредиту
виключно за згодою банку, а п.6.3.4.. п.6.3.
Угоди унормовує, що у разі
добровільного дострокового погашення
кредиту без попередження Банку, як це
передбачено п.6.3.1., Позичальник
одночасно з таким погашенням кредиту
сплачує Банкові штраф за дострокове
погашення кредиту в розмірі,
визначеному у кредитному договорі.;
п.п., п.п. 6.7.2., 6.7.3. п.6.7. Угоди
встановлений обов'язок позичальника
сплатити банкові плату за зміну умов
генеральної угоди у розмірі 1 500,00 грн.
за кожну суттєву зміну та 1000,00 грн. за
кожну несуттєву зміну, яка
здійснюється за ініціативою
позичальника. За зміну умов договору
іпотеки за ініціативою позичальника
позичальник сплачує Банку 300 грн. та за
несуттєву зміну і 600 грн. за суттєву. З
огляду на те, що такі дії Банку не є
послугою в розумінні п.17 ч.1 ст.1 Закону
України «Про захист прав споживачів»
визначення позичальнику додаткових та
/ або змінних витрат суперечить ст.11
цього Закону.

Відповідач проти позову заперечив та
зазначив наступне: позивач посилається
на умови Генеральної угоди, Кредитних
договорів №7411К1 від 06.05.2011 року, №7413К4
від 02.07.2013 року, №7413К5 від 02.07.2013 року,
які були укладені в рамках Генеральної
угоди між Банком та ТОВ „Версія" (далі
по тексту „Кредитні договори"), та
договори поруки №7411Р1 від 06.05.2011, №7413Р4
від 02.07.2013 року, №7413Р5 від 02.07.2013 року,
які були укладені для забезпечення
зазначених Кредитних договорів між
Банком, ТОВ „Версія" (як позичальником)
та ТОВ „Альпарі" (як поручителем).

Відповідач зазначає, що на день
подання позову заборгованість ТОВ
„Версія" по Кредитним договорам перед
Банком була погашена ТОВ „Альпарі", як
поручителем, в повному обсязі (25.12.2013
року). Відповідно - на підставі п.7.4
договорів поруки по даному факту їх дія
була припинена. Після погашення
заборгованості за Кредитними
договорами, за взаємною згодою всіх
учасників Генеральної угоди, вони були
виведені зі складу кредитних
зобов'язань за Генеральною угодою, про
що укладений додатковий правочин до
Генеральної угоди №7407И4- 17 від 25.12.2013
року. Отже, посилання позивача в позові
в обґрунтування своїх вимог щодо
недійсності Генеральної угоди на
положення Кредитних договорів (зокрема
на п.3.3.6, яким передбачене безумовне
право Банку на припинення
кредитування) та договори Поруки - є
безпідставним, оскільки на момент
подання позову жоден із зазначених
договорів (кредитних та поруки) не мав
жодного відношення до Генеральної
угоди.

Відповідач зазначає, що положення
Закону про захист прав споживачів не
можуть бути застосовані за принципом
аналогії закону до спірних
господарських правовідносин.
Правомірність даної позиції
підтверджується практикою
застосування законодавства Вищим
господарським судом України (зокрема,
Постанова ВГСУ від 15.03.2011р. по справі
№23/122-62).

Також зазначає, що Генеральна угода
була укладена у чіткій відповідності
до вимог діючого на той час
законодавства України, та як наслідок -
без жодних претензій виконувалась
усіма її сторонами майже 7 років.

Відповідач звертає увагу на те, що
відповідно до положень ст.8 ч.1
Цивільного кодексу України - аналогія
закону застосовується у тому випадку,
коли відповідні цивільні
правовідносини не врегульовані
Цивільним кодексом, іншими актами
цивільного законодавства або
договором. Питання укладення та
виконання договорів банківського
кредиту, як і питання підстав для їх
визнання недійсними в судовому порядку
- врегульовані положеннями Цивільного
та Господарського кодексів України.
Отже, спірні правовідносини підлягають
врегулюванню на підставі положень
вказаних нормативних документів та
жодних правових підстав для
застосування аналогії закону до цих
правовідносин - немає.

Відповідно до п. 6.9.1 Генеральної угоди -
визначений загальний принцип рівня
забезпечення кредитних коштів, згідно
з яким вартість забезпечення повинна
бути не менше, ніж 150% від суми кредиту.
Слід зазначити, що в даній нормі угоди
визначений мінімальний коефіцієнт
перекриття, проте його максимальний
рівень жодним чином не обмежений та
залежить від взаємної домовленості
учасників Генеральної угоди, що
відповідає загальним засадам
цивільного права. При цьому, права
банку на перегляд у певному порядку
розміру забезпечення та право вимагати
від Позичальника надання додаткового
забезпечення (п.6.9.4, 6.9.5) не є
безумовними та їх виникнення
поставлені у залежність від настання
обставин, які є у сфері контролю
Позичальника.

Отже, всупереч ствердженням позивача,
зазначені умови є справедливими та
розумними. Єдиною їх метою є
добросовісне намагання захистити
права державної фінансової установи та
вкладників, кошти яких
використовуються в процесі
кредитування за Генеральною угодою,
від можливих ризиків невиконання її
умов щодо своєчасного погашення
кредитної заборгованості з боку
позичальників.

Визначаючись щодо заявлених позовних
вимог, заперечень відповідача 1 та
надаючи оцінку спірним
правовідносинам, суд виходив із
наступного.

В силу ст. 11 Цивільного кодексу України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Відповідно до ст.215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається. Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Вирішуючи спір про визнання правочину
недійсним, господарському суду
належить встановити наявність саме тих
обставин, з якими закон пов'язує
недійсність правочинів, зокрема:
відповідність змісту правочину
вимогам Цивільного кодексу України
іншим актам цивільного законодавства,
а також моральним засадам суспільства;
правоздатність сторін правочину;
свободу волевиявлення учасників
правочину та відповідність
волевиявлення їх внутрішній волі;
спрямованість правочину на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлені ним.

Згідно ст. 204 Цивільного кодексу
України передбачено, що правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними" судам необхідно
враховувати, що згідно із статтями 4, 10
та 203 ЦК зміст правочину не може
суперечити ЦК, іншим законам України,
які приймаються відповідно до
Конституції України та ЦК, міжнародним
договорам, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України, актам
Президента України, постановам
Кабінету Міністрів України, актам
інших органів державної влади України,
органів влади Автономної Республіки
Крим у випадках і в межах, встановлених
Конституцією України та законом, а
також моральним засадам суспільства.
Зміст правочину не повинен суперечити
положенням також інших, крім актів
цивільного законодавства,
нормативно-правових актів, прийнятих
відповідно до Конституції України
(статті 1, 8 Конституції України).
Відповідність чи невідповідність
правочину вимогам законодавства має
оцінюватися судом відповідно до
законодавства, яке діяло на момент
вчинення правочину.

Абзацом першим п.7 постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними" № 9 від
06.11.2009 року визначено, що правочин може
бути визнаний недійсним лише з підстав,
визначених законом, та із
застосуванням наслідків недійсності,
передбачених законом.

З наведених норм випливає, що для
визнання недійсним у судовому порядку
правочину (господарського
зобов'язання) необхідно встановити, що
правочин не відповідає вимогам закону.

Отже, позивач звертаючись до суду з
даним позовом та вимагаючи визнати
недійсним Генеральну угоду від 27.08.2007
року зобов'язаний довести, яким чином
оспорювана ним угода порушує (зачіпає)
його права та законні інтереси, а суд, в
свою чергу, перевірити доводи та
докази, якими позивач обґрунтовує свої
вимоги, і в залежності від
встановленого вирішити питання про
наявність чи відсутність підстав для
правового захисту позивача.

При цьому, пред'явлення позову про
визнання недійсним правочину не є
універсальним способом захисту прав, а
застосовується з метою припинення для
сторін правочину встановлених у ньому
зобов'язань, проведення реституції
сторін правочину, або відшкодування
шкоди, заподіяної сторонам недійсного
правочину.

Тобто, порушення або оспорювання прав
та інтересів особи, яка звертається до
суду за їх захистом, є обов'язковими.
Обов'язком позивача, відповідно до ст.33
ГПК України, є доведення
(підтвердження) в установленому
законом порядку наявності факту
порушення або оспорювання його прав та
інтересів.

Таким чином, судом встановлено, що
позивачем не доведено суду наявності
правових підстав для визнання
недійсною угоду, а також не надано суду
належних доказів в підтвердження факту
невідповідності вимогам ст.215
Цивільного кодексу України
зазначеного договору.

Відповідних доказів не було надано
позивачем також і під час розгляду
справи.

Слід також зазначити, що позивачем
також не було надано суду належних
доказів на підтвердження того, що
укладення зазначеної вище угоди
порушило права та інтереси позивача.

Суд дійшов до висновку про відсутність
правових підстав для задоволення
позовних вимог.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що сторонами фактично
виконано договір в повному обсязі.

Як визначає ст.32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення, а
також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського
процесуального кодексу України докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування. Господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення для господарського суду не
є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського
процесуального кодексу України,
обов'язок доказування та подання
доказів розподіляється між сторонами,
виходячи з того, хто посилається на
юридичні факти, які обґрунтовують його
вимоги і заперечення.

Таким чином суд приходить до висновку,
що наведені позивачем доводи щодо
визнання недійсним оспорюваної угоди
не знайшли свого відображення в
матеріалах справи, наявність всіх
обов'язкових ознак для визнання
договору недійсним позивач не довів,
інших доводів, що договір суперечить
чинному законодавству суду також не
надано, тому в задоволенні позовних
вимог слід відмовити.

Оцінивши подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на повному, всебічному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд дійшов
висновку відмовити в задоволенні
позовних вимог з віднесенням судових
витрат на позивача згідно ст. 49 ГПК
України.

Крім того, приймаючи рішення судом не
береться до уваги заява відповідача
про застосування строків позовної
давності з підстав, викладених у
поясненні № 074-09/439 від 25.04.2014 року,
оскільки остання застосовується судом
лише при наявності доведеності
позивачем порушеного права.

Разом з тим, судом розглянута заява ( №
074-09/438 від 25.04.2014 року) публічного
акціонерного товариства "Державний
експортно-імпортний банк України"
філія АТ "Укрексімбанк" в м. Вінниці
про накладення арешту на нерухоме та
рухоме майно, іпотека та застава якого
є забезпеченням виконання умов
Генеральної угоди №7407N4 від 27.08.2007 року,
керуючись ст.1057-1 Цивільного кодексу
України, у випадку задоволення
позовних вимог, а саме:

- нежитлові будівлі та споруди
загальною площею 41477,3 кв.м., розташовані
за адресою: Вінницька область,
Вінницький район, село Вінницькі
Хутори, Немирівське шосе, б.103, та
земельна ділянка загальною площею 27,0820
га, кадастровий номер :01:006:0140,
розташована за адресою: Вінницька
область, Вінницький район, територія
Вінницько-Хутірської сільської ради,
Немирівське шосе, 103 (власник та
іпотекодавець: ПАТ
„Вінницяплодоовочпостач", підстава:
іпотечний договір №7412Z4, посвідчений
приватним нотаріусом ВРНО ОСОБА_5 23.08.2012
року за р. н. 1083);

- земельна ділянка загальною площею 0,6120
га, кадастровий номер :02:066:0022 за
адресою: м.Вінниця, просп. Космонавтів,
49 та розташовані на ній будівлі та
споруди (майновий комплекс з
прибудовою): літ.А, літ.АІ, літ.А2, літ.АЗ
(власник та іпотекодавцеь: ТОВ
„Альпарі- Кельце-Інвест", підстава:
іпотечний договір №7412Z1, посвідчений
приватним нотаріусом ВМНО ОСОБА_6
28.02.2012року зар.н.414).

- товари в обороті балансовою вартістю
21 100 тис. грн. (без ПДВ): електротовари
вітчизняного та імпортного
виробництва в асортименті: пилососи;
радіатори електричні, радіатори
масляні, плити (електричні та
газ-електро), соковижималки електричні,
м'ясорубки; пральні машини, телевізори,
програвачі, холодильники, морозильні
камери, тепловентилятори, праски,
мікрохвильові печі, водонагрівачі,
блендери, бритви електричні, духовки,
хлібниці, телефони, тостери, чайники
електричні; газові прилади
вітчизняного та імпортного
виробництва в асортименті: нагрівані,
плити, конвектори, котли; посуд,
господарчі товари асортименті
(власник та іпотекодавець: ТОВ
„Альпарі", підстава: договір застави
№7408Z29, посвідчений приватним
нотаріусом ВМНО ОСОБА_7 25.04.2008 року за
р.н.1153).

Обгрунтовуючи необхідність вжиття
заходів до забезпечення позову в своїй
заяві позивач посилається на те, що
нерухоме та рухоме майно, іпотека та
застава є забезпеченням виконання умов
Генеральної угоди № 7407 N4 від 27.08.2007
року.

Згідно з ч. 5 ст. 1057 Цивільного кодексу
України, визнаючи недійсним договір
застави, який забезпечував виконання
зобов'язання позичальника за кредитним
договором, суд за заявою кредитодавця
накладає арешт на майно, яке було
предметом застави. Такий арешт
підлягає зняттю після виконання
зобов'язання повернути кредитодавцю
кошти за кредитним договором, а у разі
визнання кредитного договору
недійсним - після виконання
зобов'язання повернути кредитодавцю
кошти в розмірі, визначеному судом
відповідно до частини першої цієї
статті.

Частиною 5 ст. 1057-1 Цивільного кодексу
України доповнено відповідно до Закону
України від 02.10.12 № 5405-VI "Про внесення
змін до деяких законодавчих актів
України щодо виконання господарських
зобов'язань".

Як зазначено в інформаційному листі
Вищого господарського суду України від
04.09.13 № 01-06/1293/203 "Про внесення зміни до
інформаційного листа Вищого
господарського суду України від 27.12.12 №
01-06/1941/2012 "Про Закон України "Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України щодо виконання
господарських зобов'язань", дія Закону
поширюється на кредитні договори та
договори застави, укладені як до, так і
після набрання ним чинності.

У п. 3.12 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 29.05.13 №
1 "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними" зазначено, що у разі
визнання недійсним кредитного
договору, в якому виконання
зобов'язання позичальника забезпечено
заставою майна, а також у разі визнання
недійсним договору застави, яким
забезпечується виконання
позичальником своїх зобов'язань за
кредитним договором, господарським
судом застосовуються наслідки
недійсності відповідного договору,
передбачені статтею 1057-1 ЦК України, в
тому числі у вигляді накладення арешту
на майно, яке було предметом застави, за
відповідною заявою кредитодавця; за
змістом приписів статті 1057-1 ЦК України
господарський суд зобов'язаний
вирішувати питання щодо накладення
арешту на майно у випадках,
передбачених частинами другою і п'ятою
цієї статті; при цьому не має значення,
з яких причин (підстав) договір
визнається недійсним.; як накладення
зазначеного арешту, так і його зняття
здійснюється ухвалою господарського
суду, винесеною згідно з частиною
третьою статті 86 ГПК; можливість
оскарження відповідних ухвал окремо
від рішення суду ГПК не передбачена.

На відміну від передбаченого
Господарським процесуальним кодексом
України забезпечення позову, яке
відповідно до ст. 66, ст. 67 цього Кодексу
допускається в будь-якій стадії
провадження у справі, а ухвалу про
забезпечення позову може бути
оскаржено, ст. 1057-1 Цивільного кодексу
України не передбачає подання
кредитодавцем заяви про накладення
арешту на майно на будь-якій стадії
судового провадження у справі про
визнання договору застави (іпотеки)
недійсним, у тому числі й після
прийняття рішення про визнання такого
договору недійсним.

Господарському суду надані
повноваження накладати арешт на майно,
яке було предметом застави, лише до
прийняття судового рішення у справі,
оскільки частина 5 ст. 1057-1 Цивільного
кодексу України чітко визначає, що суд,
визнаючи недійсним договір застави, за
заявою кредитодавця накладає арешт на
майно.

На підставі вищевикладеного
господарський суд відмовляє
Публічному акціонерному товариству
"Державний експортно-імпортний банк
України" філія АТ "Укрексімбанк" в м.
Вінниці у задоволенні заяви.

Керуючись Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22,
32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 82, 84, 85, 86, 87, 115, 116 ГПК
України, суд-

ВИРІШИВ :

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 01 липня 2014 р.

Головуючий суддя
Яремчук Ю.О.

судді
Банасько О.О.

Мельник П.А.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2- (відповідачам): товариству з
обмеженою відповідальністю "Версія" (
вул. Космонавтів,53, м. Вінниця, 21027);
товариству з обмежено
відповідальністю
"Альпарі-Кельце-Інвест" (вул.
Космонавтів,49, м. Вінниця, 21027);
товариству з обмеженою
відповідальністю "Атекс-Поділля" вул.
Театральна,54, к. 301, м. Хмельницький, 29000);

Товариства з обмеженою
відповідальністю "Веал-Поділля" (вул.
Космонавтів,49, м. Вінниця, 21027);
товариству з обмежено
відповідальністю фірма " Будинок
торгівлі" (вул. Київська, 103, м. Вінниця,
21100); сільськогосподарське відкрите
акціонерне товариство по виробництву,
заготівлі, зберіганню та реалізації
сільськогосподарської продукції
"Вінницяпродоовочпостач" ( вул.
Немирівське шосе, 103, м. Вінниця. 21034).