РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2014 року
Справа № 903/231/14

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя
Філіпова Т.Л. , суддя Василишин А.Р.

при секретарі Мухомеджанов Д.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: Станішевський І.С. (дов. №
14-69 від 22.03.13р.)

від відповідача: Будневський А.Г. (дов.
№401 від 11.06.14р.)

розглянувши апеляційну скаргу
позивача на рішення господарського
суду Волинської області від 08.05.14 р. у
справі № 903/231/14 (суддя І.О. Гарбар)

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" м.Київ

до Володимир-Волинського підприємства
теплових мереж "Володимир -
Волинськтеплокомуненерго"

про стягнення 760 915,64 грн.

ВСТАНОВИВ:

ПАТ "Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" (надалі - позивач)
звернулось в господарський суд
Волинської області з позовною заявою
(а.с. 2-5) до Володимир-Волинського
підприємства теплових мереж
"Володими-Волинськтеплокомуненерго"
(надалі - відповідач), в якій просить
стягнути 581289,30 грн. заборгованості,
64005,07 грн. пені, 86471,66 грн. штрафу, 23038,08
грн. 3% річних, 6111,54 грн. інфляційних.

Рішенням господарського суду
Волинської області від 08.05.14 р. (а.с. 7072)
позов задоволено частково. Стягнуто з
відповідача на користь позивача 511 289,30
грн. основної заборгованості, пені 6 400,50
грн., штраф в сумі 8 647,10 грн., три
проценти річних в сумі 23 038,08 грн.,
інфляційні втрати в сумі 6111,54 грн. та
витрати по сплаті судового збору в
розмірі 13 818,31 грн. В задоволені 70 000,00
грн. основного боргу, 57 604,57 грн. пені та
77 824,56 грн. штрафу відмовлено.

В обґрунтування свого рішення суд
першої інстанції вказав, що до
порушення провадження по даній справі
відповідачем сплачено 70000 грн. за
використаний природний газ на протязі
2012 р., а тому суд першої інстанції у
задоволені позовних вимог в стягненні
70 000 грн. відмовив.

Суд першої інстанції прийшов до
висновку, що відповідач не повністю
виконав зобов'язання з оплати
поставленого природного газу, сума
заборгованості на момент розгляду
справи складає 511289,30 грн., яка підлягає
до стягнення. Крім того, позовні вимоги
в частині стягнення інфляційних та
річних, суд вважав обґрунтованими та
такими, що підлягали до стягнення.

Водночас, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК
України, суд зменшив розмір штрафних
санкцій та стягнув з відповідача на
користь позивача 8647,10 грн. штрафу та
6400,50 грн. пені, що становить 10% від
загальної суми, що підлягала до
стягнення.

Не погоджуючись із винесеним
рішенням суду першої інстанції,
позивач звернувся з апеляційною
скаргою (а.с. 76-82) до Рівненського
апеляційного господарського суду, в
якій просить рішення господарського
суду Волинської області від 08.05.14 року у
даній справі скасувати в частині
зменшення розміру пені та штрафу та
прийняти в цій частині нове рішення,
яким позовові вимоги, щодо стягнення
пені та штрафу задоволити повністю.

Апеляційну скаргу позивач обґрунтовує
тим, що господарський суд першої
інстанції при вирішенні питання, щодо
зменшення пені повинен був об'єктивно
оцінити, чи є даний випадок винятковим,
виходячи з інтересів сторін, а не лише
відповідача, причини неналежного
виконання або невиконання
зобов'язання, невідповідності розміру
пені наслідкам порушення. Скаржник
вважає, що судом першої інстанції, під
час розгляду справи не враховано
інтереси позивача.

Відповідач у відзиві на апеляційну
скаргу, а також його повноважний
представник в судовому засіданні,
проти апеляційної скарги заперечив,
оскільки вважають, що посилання
скаржника, викладені в апеляційній
скарзі, є безпідставними та
необґрунтованими.

Відповідач зазначив, що він вжив
заходи, спрямовані на оплату спожитого
природного газу у його більшій частині
та те, що він є збитковим підприємством.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України,
апеляційний суд не зв'язаний доводами
апеляційної скарги і перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
місцевого господарського суду у
повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників
позивача, відповідач, розглянувши
матеріали та обставини справи,
апеляційну скаргу, відзиви на
апеляційну скаргу, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування місцевим
господарським судом при винесенні
рішення норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
Рівненського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що в задоволенні апеляційної скарги
слід відмовити, а оскаржуване рішення
змінити, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанцій
та вбачається з матеріалів справи,
01.08.2012 р. між публічним акціонерним
товариством "Національної компанії
"Нафтогаз України" та
Володимир-Волинським підприємством
теплових мереж
"Володимир-Волинськтеплокомуненерго"
укладено договір № 2Г/12-БО-2 на
купівлю-продаж природного газу (надалі
- Договір, а.с. 9-14).

Відповідно до п. 1.1 Договору, продавець
зобов'язався передати у власність
покупцю у 2012 році природний газ,
ввезений на митну територію України
ПАТ "Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" за кодом згідно
УКТЗЕД , або/та природний газ на
території України підприємствами, які
не підпадають під дію ст. 10 ЗУ "Про
засади функціонування природного
газу", а покупець, зобов'язаний прийняти
та оплатити цей природний газ, на
умовах цього договору.

Пунктом 3.3 Договору сторони встановили,
що приймання - передача газу,
переданого продавцем покупцеві у
відповідному місяці продажу,
оформлюється актом приймання-передачі
газу. Обсяг споживання газу покупцем у
відповідному місяці поставки
встановлюється шляхом складання
добових обсягів, визначених на
підставі показників комерційного
вузла/вузлів обліку покупця.

Згідно з п. 3.4 Договору, акт
приймання-передачі є підставою для
остаточних розрахунків між сторонами.

Відповідно до п. 5.2 Договору сторони
погодили, що ціна за 1000,0 куб.м.
природного газу становить 3509 грн. без
урахування податку на додану вартість,
збору у вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ,
тарифів на транспортування, розподіл і
постачання природного газу, крім того:
збір у вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ -
2%, податок на додану вартість за
ставкою - 20%.

До сплати за 1000 куб.м. природного газу -
3884,78 грн., крім того ПДВ - 20% -776,96 грн., а
всього з ПДВ - 4661,74 грн.

Оплата за газ здійснюється покупцем
виключно грошовими коштами шляхом 100%
поточної оплати протягом місяця
поставки газу. Остаточний розрахунок
за фактично переданий газ здійснюється
до 14-го числа місяця наступного за
місяцем поставки газу (п. 6.1 договору).

Аналізуючи встановлені обставини
справи, Рівненський апеляційний
господарський суд вважає за необхідне
враховувати наступні положення
чинного законодавства України.

Відповідно до ст.. 655 ЦК України, за
договором купівлі - продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Згідно частини 1 статті 193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору .

Згідно з вимогами статей 525, 526
Цивільного кодексу України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Дослідивши докази наявні в матеріалах
справи, а саме: акти прийому-передачі
від природного газу 30.09.12 р. на суму 43587,23
грн., від 30.11.12 р. на суму 621842,95 грн., від
30.11.12 р. на суму 1537874,08 грн., від 31.12.12 р. на
суму 2912298,36 грн., Рівненський
апеляційний господарський суд
приходить до висновку, що на виконання
умов Договору, позивач передав, а
відповідач прийняв природний газ на
загальну суму 5115602,62 грн..

Відповідач перерахував на рахунок
позивача грошові кошти в якості оплати
поставленого вересні-грудні 2012 року
природного газу в сумі 4534313,32 грн., що
підтверджується довідкою про операції
та довідкою про сальдо.

Посилаючись на п.п. 6.1, 7.2 Договору,
позивач заявив до стягнення з
відповідача 581289,30 грн. заборгованості,
64005,07 грн. пені, 86471,66 грн. штрафу, 23038,08
грн. 3% річних, 6111,54 грн. інфляційних.

Однак, відповідно до платіжного
доручення № 3007 від 17.02.2014 р.,
відповідачем сплачено 70 000,00 грн., за
використаний природний газ 2012 р.,
згідно договору 2Г/12-БО-2 від 01.08.2012 р.,
тобто до порушення провадження у
справі в суді першої інстанції.

Враховуючи вказане, колегія суддів
погоджується з висновком
господарського суду першої інстанції,
що у задоволенні позовних вимог в
частині стягнення 70 000,00 грн. слід
відмовити, оскільки дані кошти були
перераховані до порушення провадження
у справі.

А відтак, колегія суддів констатує, що
відповідач свої зобов'язання по оплаті
за отриманий природного газу, належним
чином не виконував, в наслідок чого
утворилась перед позивачем
заборгованість за поставлений газ в
сумі 511 289,30 грн.

Враховуючи наведене, апеляційний суд
погоджується з висновком
господарського суду першої інстанції,
щодо стягнення з відповідача на
користь позивача 511 289,30 грн.
заборгованості за поставлений газ.

Стаття 611 Цивільного кодексу України
передбачає, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

У відповідності до ст. 216, ч. 1 ст. 218
Господарського кодексу України
підставою господарсько-правової
відповідальності у вигляді
застосування господарських санкцій є
вчинене учасником господарських
відносин правопорушення у сфері
господарювання. Одним з видів
господарських санкцій, згідно ч. 2 ст. 217
Господарського кодексу України, є
штрафні санкції.

Статтею 230 Господарського кодексу
України, встановлено, що штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

У відповідності до ч. 1 ст. 549 Цивільного
кодексу України, неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення
боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України, пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання ( ч. 2
ст. 549 ЦК України ).

Пунктом 7.2 Договору встановлено
відповідальність за невиконання
Покупцем умов цього договору щодо
порядку оплати природного газу.
Відповідно до вищевказаного пункту
договору, у разі невиконання Покупцем
п. 6.1 Договору він зобов'язується
сплатити крім суми заборгованості пеню
у розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що період, за який сплачується
пеня, від суми простроченого платежу,
за кожний день прострочення платежу, а
за прострочення понад 30 днів додатково
сплатити штраф у розмірі семи
відсотків від суми простроченого
платежу.

З матеріалів справи вбачається,
що відповідач просить зменшити розмір
пені та штрафу до 10% від нарахованої
позивачем, посилаючись на те, що
відповідач є комунальним
підприємством власником майна якого є
територіальна громада міста
Володимира-Волинського, чинні тарифи,
які затверджені рішеннями виконавчого
комітету Володимир-Волинської міської
ради не є економічно обґрунтованими та
не покривають затрат підприємства на
виробництво теплової енергії та
надання послуг з теплопостачання,
основними споживачами теплової
енергії, яка виробляється
підприємством з природного газу,
поставленого позивачем згідно угоди №
2Г/12-БО-2 від 01.08.2012 р. є населення та
релігійні організації, котрі, в свою
чергу, несвоєчасно і не в повній мірі
оплачують отримані послуги.

Господарський суд першої інстанції
задоволив вказане клопотання
відповідача та стягнув з відповідача
на користь позивача 6 400,50 грн. пені та 8
647,10 грн. штрафу, що складає 10% від
заявленої позивачем суми штрафних
санкцій. Однак, апеляційний суд не
погоджується з даним висновком суду
першої інстанції, виходячи з
наступного.

Пунктом 1 ст. 233 ГК України закріплено,
що суд має право зменшити розмір
санкцій, якщо належні до сплати
штрафні санкції надмірно великі
порівняно із збитками кредитора. При
цьому повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу.

Згідно ст. 551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення. При цьому
відсутність чи невисокій розмір
збитків може бути підставою для
зменшення судом розміру неустойки, що
стягується з боржника. Вирішуючи
питання про зменшення розміру пені,
яка підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання, суд повинен
з'ясувати наявність значного
перевищення розміру неустойки перед
розміром збитків, а також об'єктивно
оцінити, чи є даний випадок винятковим,
виходячи з інтересів сторін, які
заслуговують на увагу, ступеня
виконання зобов'язань, причини
неналежного виконання або невиконання
зобов'язання, незначності прострочення
у виконанні зобов'язання,
невідповідності розміру пені
наслідкам порушення, негайного
добровільного усунення винною
стороною порушення та його наслідків.

Водночас, місцевий господарський суд
при ухваленні оскаржуваного рішення в
даній справі вказав на важке фінансове
становище боржника, при цьому не
звернув уваги на фінансове становище
кредитора та не надав належної
правової оцінки даним обставинам
справи. Окрім того, важке фінансове
становище підприємства не можна
вважати винятковим випадком.

У вирішенні пов'язаних з цим питань
господарський суд враховує викладене в
підпункті 3.17.4 підпункту 3.17 пункту 3
Постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
№ 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" (з подальшими
змінами), а також в абзацах
першому-четвертому пункту 9 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 17.05.2011 № 7 "Про деякі питання
практики застосування розділу XII
Господарського процесуального кодексу
України" (з подальшими змінами).

При вирішенні питання про можливість
зменшення неустойки, суд бере до уваги
майновий стан сторін і оцінює
співвідношення розміру заявлених
штрафних санкцій, зокрема, із розміром
збитків кредитора, враховує інтереси
обох сторін.

В чинному законодавстві України
відсутній перелік таких виняткових
випадків, за наявності яких
господарським судом може бути зменшено
неустойку. Судом при цьому
враховуються фактичні обставини
справи та надається оцінка доказам,
якими заявник обґрунтовує клопотання
про зменшення неустойки. Колегією
суддів при розгляді клопотання про
зменшення розміру штрафних санкцій
враховується, що:

- заборгованість за поставлений
позивачем природний газ, який
використовувся виключно для подальшої
реалізації теплової енергії населенню
(споживачам), виникла в зв'язку з тим, що
останні несвоєчасно розраховуються за
надані послуги;

- ступінь виконання відповідачем
основного зобов'язання за договором на
купівлю-продаж природного газу №
2г/12-БО-2 від 01.07.12р. (станом на час
розгляду справи заборгованість за
поставлений природний газ сплачена на
80%);

- затверджені Національною комісією
державного регулювання у сфері
комунальних послуг тарифи
відшкодовують витрати підприємства
лише на 79,2% ;

- згідно Звіту про фінансові результати
за 2013 рік збитки відповідача складають
8204 тис. грн.

- розмір штрафних санкцій, заявлених у
справі складає 30,9 % основної суми боргу;

- згідно Звіту про фінансові результати
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" за 2013р. збиток
підприємства за 2013р. складає 12521324 грн.;

- позивач належить до державного
сектору економіки;

- за договором № 2г/12-бо-2 від 01.08.2012р.
постачався імпортований природній газ,
який НАК "Нафтогаз України" отримує за
зовнішньоекономічними контрактами.

Колегія суду вважає, що відсутність
достатніх коштів на погашення
заборгованості за поставлений
природний газ, а також низькі тарифи на
теплову енергію, несплата населенням
за спожиту теплову енергію не є
підставою звільнення відповідача від
передбаченої договором
господарсько-правової
відповідальності на 90%, при цьому судом
береться до уваги і матеріальний стан
іншої сторони зобов'язання, яким є
позивач у справі, та ступінь виконання
відповідачем зобов'язань за договором
станом на час розгляду справи, зокрема
те, що заборгованість складає 511 289,30
грн., яка не сплачена в добровільному
порядку.

При цьому судом враховується, що
позивачем, крім заявлених штрафних
санкцій, застосовано до відповідача
такий вид відповідальності, як
стягнення 3% річних, які є платою за
користування коштами, що не були
своєчасно оплачені боржником та
інфляційних нарахувань, які за своєю
правовою природою є компенсацією за
понесені збитки, спричинені
знеціненням грошових коштів, що не
передбачено умовами договору, однак
передбачено нормами чинного
законодавства; позивачем не доведено,
що збитки НАК "Нафтогаз України"
спричинені заборгованістю
несвоєчасними розрахунками
відповідача.

Враховуючи вказане, апеляційний суд
вважає доцільним та можливим зменшення
розміру заявлених штрафних санкцій,
які підлягають до стягнення з
відповідача на 50%, а тому задовольняє
позовні вимоги в частині стягнення з
відповідача 32002,54 грн. пені та 43235,83 грн.
штрафу, що становить на 50% від заявленої
позивачем суми штрафних санкцій.

А відтак, апеляційний суд, змінює
оскаржуване рішення в частині
стягнення з відповідача пені та штрафу,
які на 90% зменшені судом першої
інстанції.

Судові витрати зі сплати судового
збору за розгляд апеляційної скарги
покладаються на сторони згідно ст. 49
ГПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 99, 101, 103, 105 Господарського
процесуального кодексу України,
Рівненський апеляційний господарський
суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на рішення господарського суду
Волинської області від 08.05.14 р. у справі
№ 903/231/14 задоволити частково.

Рішення господарського суду
Волинської області від 08.05.14 р. у справі
№ 903/231/14 змінити в частині стягнення
пені та штрафу, стягнувши з
Володимир-Волинського підприємства
теплових мереж
"Володимир-Волинськтеплокомуненерго"
(вул. Сагайдачного, 19 м.
Володимир-Волинський, Волинської
області, код 05384488) на користь
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" (вул. Б.
Хмельницького, 6, м. Київ, код 20077720) 32002,54
грн. пені та 43235,83 грн. штрафу.

В задоволенні позову про стягнення
32002,53 грн. пені та 43235,83 грн. штрафу
відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з Волинської області від 08.05.14
р. у справі № 903/231/14 змінити в частині
стягнення пені та штрафу, стягнувши з
Володимир-Волинського підприємства
теплових мереж
"Володимир-Волинськтеплокомуненерго"
(вул. Сагайдачного, 19 м.
Володимир-Волинський, Волинської
області, код 05384488) на користь
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" (вул. Б.
Хмельницького, 6, м. Київ, код 20077720) 677,20
грн. в повернення судового збору за
розгляд апеляційної скарги.

Доручити господарському суду
Волинської області видати наказ.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Справу №903/231/14 повернути
господарському суду Волинської
області.

Головуючий суддя
Бучинська Г.Б.

Суддя
Філіпова Т.Л.

Суддя
Василишин А.Р.