КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" червня 2014 р. Справа№ 910/12147/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

за участю представників cторін:

позивача: Балюра О.Д., довіреність
№759/70-19-П від 01.04.2014 року,

відповідача: Пташенчук О.М.,
довіреність №01-02/310 від 23.12.2013 року,

Гордієнко Л.М., довіреність
№01-02/309 від 23.12.2013 року.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Судноплавна компанія "Укррічфлот"

на рішення господарського суду м. Києва

від 13.03.2014 року

у справі №910/12147/13 (судді - Бондарчук В.В.,
Нечай О.В., Привалов А.І.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Херсонський суднобудівний
завод"

до Публічного акціонерного товариства
"Судноплавна компанія "Укррічфлот"

про визнання недійсним положення
договору про арбітражне застереження

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
"Херсонський суднобудівний завод"
звернулося до Господарського суду
міста Києва з позовом до Публічного
акціонерного товариства "Судноплавна
компанія "Укррічфлот" про визнання
недійсним положення розділу 10 договору
№720-230 від 05.11.2010 р., укладеного між
Публічним акціонерним товариством
"Судноплавна компанія "Укррічфлот" та
Публічним акціонерним товариством
"Херсонський суднобудівний завод" про
арбітражне застереження.

Рішенням господарського суду м. Києва
від 13.03.2014 року у справі №910/12147/13 позов
задоволено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
ПАТ "Судноплавна компанія "Укррічфлот"
звернулось до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить суд скасувати
рішення господарського суду міста
Києва від 13.03.2014 року у справі №910/12147/13
та прийняти нове рішення, яким в позові
відмовити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що
рішення місцевого господарського суду
прийняте з неповним з'ясуванням
обставин, що мають значення для справи,
місцевий господарський суд
неправильно застосував і порушив норми
матеріального та процесуального права.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу
просив суд рішення залишити без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення.

Апеляційний господарський суд,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
встановив наступне.

05.11.2010 р. між Відкритим акціонерним
товариством "Херсонський
суднобудівний завод" та Акціонерною
судноплавною компанією "Укррічфлот"
укладено договір №720-230, умовами якого
передбачено, що відповідач розмістив, а
позивач прийняв до виконання
замовлення на ремонт судна т/х "ОРЕЛЬ-1",
в об'ємі, погодженому сторонами
попередньою ремонтною відомістю.

Відповідно до п. 10.1. розділу 10 договору,
будь-який спір по даному договору або у
зв'язку із ним, що неврегульований
шляхом переговорів протягом 10 днів,
підлягає передачі на розгляд і
остаточне вирішення в Міжнародний
комерційний арбітражний суд при
Торгово-промисловій палаті України.

Згідно п. 10.2. розділу 10 договору сторони
погодились з тим, що в процесі розгляду
і вирішення спору буде застосовуватися
Регламент Міжнародного комерційного
арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті України.

Пунктом 10.3. розділу 10 договору
визначено, що правом, регулюючим
договір, являється матеріальне право
України. Місцем проведення засідання
суду являється місто Київ.

Пунктом 10.4. розділу 10 договору сторони
погодили, що мова арбітражного
розгляду - російська.

Відповідно до п. 10.5. розділу 10 договору
арбітражний суд складається із одного
судді.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги
позивач зазначає, що арбітражне
застереження щодо передачі всіх
спорів, що виникають зі спірного
договору, на розгляд Міжнародному
комерційному арбітражному суду при
Торгово-промисловій палаті України
(далі - МКАС при ТПП України), викладене
у розділі 10 договору, не відповідає
положенням ч. 2 ст. 1 Закону України "Про
міжнародний комерційний арбітраж",
оскільки до повноважень МКАС при ТПП
України не входить розгляд даної
категорії справ, враховуючи, що сторони
спірного договору не являються
нерезидентами України та не
відносяться до підприємств з
іноземними інвестиціями.

Господарські договори укладаються за
правилами, встановленими Цивільним
кодексом України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Кодексом, іншими нормативно-правовими
актами щодо окремих видів договорів (ч.
7 ст. 179 Господарського кодексу України).

В силу положень ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу
України, правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Статтею 203 Цивільного кодексу України
встановлено загальні вимоги,
додержання яких є необхідним для
чинності правочину, зокрема:

- зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства;

- особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності;

- волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі;

- правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом;

- правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним;

- правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу
України правочин є правомірним, якщо
його недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

За своєю правовою природою укладений
між сторонами договір №720-230 від 05.11.2010
р. є договором підряду.

Відповідно до ч.1 ст. 837 Цивільного
кодексу України за договором підряду
одна сторона (підрядник) зобов'язується
на свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1
ст. 638 Цивільного кодексу України).
Аналогічні положення містяться і в
статті 180 Господарського кодексу
України.

Зміст господарського договору
становлять умови договору, визначені
угодою його сторін, спрямованою на
встановлення, зміну або припинення
господарських зобов'язань, які
погоджені сторонами, так і ті, що
приймаються ними як обов'язкові умови
договору відповідно до законодавства.

Отже, господарський договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо усіх його
істотних умов. Істотними є умови,
визнані такими за законом чи необхідні
для договорів даного виду, а також
умови, щодо яких на вимогу однієї із
сторін повинна бути досягнута згода.

Спірним розділом 10 договору
передбачено арбітражне застереження
щодо вирішення всіх можливих спорів
між сторонами Міжнародним комерційним
арбітражним судом при
Торгово-промисловій палаті України.

Так, відповідно до частини 2 статті 1
Закону України "Про міжнародний
комерційний арбітраж" до міжнародного
комерційного арбітражу можуть за
угодою сторін передаватися:

- спори з договірних та інших
цивільно-правових відносин, що
виникають при здійсненні
зовнішньоторговельних та інших видів
міжнародних економічних зв'язків, якщо
комерційне підприємство хоча б однієї
із сторін знаходиться за кордоном;

- спори підприємств з іноземними
інвестиціями і міжнародних об'єднань
та організацій, створених на території
України, між собою, спори між їх
учасниками, а так само їх спори з іншими
суб'єктами права України.

Згідно ч.ч. 1-2 ст. 116 ГК України
підприємство, створене відповідно до
вимог цього Кодексу, в статутному
капіталі якого не менш як десять
відсотків становить іноземна
інвестиція, визнається підприємством з
іноземними інвестиціями. Підприємство
набуває статусу підприємства з
іноземними інвестиціями з дня
зарахування іноземної інвестиції на
його баланс.

Іноземною інвестицією є цінності, що
вкладаються іноземними інвесторами в
об'єкти інвестиційної діяльності
відповідно до законодавства України з
метою отримання прибутку або
досягнення соціального ефекту.

З матеріалів справи вбачається, що
Публічне акціонерне товариство
"Херсонський суднобудівний завод" та
Публічне акціонерне товариство
"Судноплавна компанія "Укррічфлот" не
являються підприємствами з іноземними
інвестиціями в розумінні ст. 116 ГК
України, оскільки засновані державою в
особі компетентних органів останньої
та не містять іноземних інвестицій
(копії статутів підприємств в
матеріалах справи).

При цьому, підприємства сторін
зареєстровані та знаходяться на
території України.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що спори, які можуть виникнути чи
виникли з договору №720-230 від 05.11.2010 р.,
не можуть бути передані за угодою
сторін на розгляд Міжнародного
комерційного арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті України,
оскільки такі спори не підпадатимуть
під компетенцію вказаного арбітражу та
категорії спорів, що можуть бути ним
вирішенні в розумінні частини 2 статті 1
Закону України "Про міжнародний
комерційний арбітраж", оскільки
сторони договору не являються
нерезидентами України та не є
підприємствами з іноземними
інвестиціями.

Відповідно до положень чинного
законодавства України, визнання
правочину недійсним ставиться в
залежність від його відповідності
вимогам чинного законодавства та актам
органів державної влади.

Згідно з ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Під недійсним правочином розуміють дії
фізичних і юридичних осіб, які хоч і
спрямовані на встановлення, зміну чи
припинення цивільних прав та
обов'язків, але не створюють цих
наслідків, внаслідок невідповідності
вчинених дій вимогам закону.

Як передбачено частиною 1 статті 203
Цивільного кодексу України, зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

За таких обставин колегія суддів
погоджується з висновком місцевого
господарського суду про те, що
оспорюваний розділ 10 договору №720-230
від 05.11.2010 р. суперечить положенням
частини 2 статті 1 Закону України "Про
міжнародний комерційний арбітраж", а
тому підлягає визнанню недійсним.

Беручи до уваги наведене, судова
колегія вважає, що рішення
господарського суду м. Києва від 13.03.2014
року у справі №910/12147/13 прийнято з
повним і достовірним встановленням
всіх фактичних обставин, які мають
значення для вирішення даного спору, а
також з дотриманням норм матеріального
і процесуального права, у зв'язку з чим
апеляційна скарга Публічного
акціонерного товариства "Судноплавна
компанія "Укррічфлот" задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду м. Києва
від 13.03.2014 року у справі №910/12147/13
залишити без змін, а апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Судноплавна компанія "Укррічфлот" - без
задоволення.

Головуючий суддя
В.В. Андрієнко

Судді
С.І. Буравльов

В.В. Шапран