ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

26 червня 2014 р. Справа № 902/792/14

Господарський суд Вінницької області у
складі судді Колбасова Ф.Ф.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом: Прокурора Вінницького
району в інтересах держави в особі
державного підприємства "Вінницька
лісова науково-дослідна станція", (21036, м. Вінниця, вул.
Максимовича, 39)

до: Приватного підприємства
"Вінтехліс", (21000,
м.Вінниця, площа Жовтнева, 1, кім. 805)

про стягнення 5976,4 грн.

при секретарі судового засідання
Здорик Я.С.

за участю представників:

прокурор: Урбанський Б.П. - посвідчення
№007050 від 01.10.2012р.;

позивача: Овчаренко С.В. - довіреність №
б/н від 24.06.14;

відповідача: не з'явився;

ВСТАНОВИВ :

Прокурор Вінницького району в
інтересах держави в особі Державного
підприємства "Вінницька лісова
науково-дослідна станція" звернувся до
господарського суду Вінницької
області з позовом про стягнення з
Приватного підприємства "Вінтехліс"
5976,40 грн. заборгованості, що виникла
внаслідок невиконання останнім умов
укладеного між сторонами договору
купівлі-продажу №06/01 від 06.01.2012 року.

Ухвалою суду від 11.06.2014 року за вказаним
позовом порушено провадження у справі
з призначенням судового засідання на
26.06.2014 року.

В судове засідання 26.06.2014 року з'явились
прокурор та представник позивача, які
підтримали позовні вимоги в повному
обсязі.

Відповідач правом участі в судовому
засіданні не скористався, відзиву на
позов та витребуваних судом документів
не надав, про час та місце розгляду
справи останній повідомлений завчасно
та у встановленому законом порядку, що
стверджується наявними у справі
матеріалами, зокрема підписом
уповноваженої особи від 18.06.2014 року на
рекомендованому повідомленні про
вручення поштового відправлення №21 8.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
вжив всі залежні від нього заходи для
повідомлення відповідача належним
чином про час і місце розгляду судової
справи і забезпечення явки останнього
в судове засідання для реалізації ним
права на судовий захист своїх прав та
інтересів.

При цьому суд констатує, що
відповідачем не подано жодного
клопотання, заяви, телеграми, в тому
рахунку і щодо перенесення розгляду
справи, її відкладення чи неможливості
забезпечити участь в судовому
засіданні свого представника.

Беручи до уваги приписи ст.69 ГПК
України щодо строків вирішення спору
та той факт, що неявка в засідання суду
відповідача або його представника,
належним чином та відповідно до
законодавства повідомлених про дату,
час та місце судового засідання, не
перешкоджає розгляду справи, суд
дійшов висновку про розгляд справи за
наявними у ній матеріалами, згідно ст. 75
ГПК України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
прокурора та представника позивача,
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, судом
встановлено наступне.

06.01.2012 року між державним підприємством
"Вінницька лісова науково-дослідна
станція" (за договором -продавець) та
Приватним підприємством "Вінтехліс" (за
дооговором - покупець)укладено договір
№06/01 купівлі-продажу, відповідно до
п.1.1. якого продавець зобов'язався
поставити, а покупець прийняти і
оплатити лісопродукцію на умовах
франко-н/склад продавця.

Датою відвантаження вважається дата
оформлення транспортних документів (п.
3.4. договору).

Продавець надає покупцеві після
відвантаження товару слідуючі
документи: товарно-транспортну
накладну; специфікацію (п. 3.5. договору).

Відповідно до п.4.1. договору відповідач
зобов'язався попередньо оплатити
продукцію або по факту відвантаження
продукції.

На виконання взятих на себе зобов'язань
за договором позивачем протягом лютого
2012 року поставлено відповідачу
лісопродукцію на загальну суму 44838,60
грн. згідно товарно-транспортних
накладних №050093 від 03.02.2012, №050096 від
08.02.2012, №050098 від 09.02.2012, №050113 від 11.02.2012,
№050127 від 13.02.2012, №049789 від 17.02.2012, №050139
від 17.02.2012, №050118 від 22.02.2012, №050154 від
23.02.2012 (а.с. 16-24).

Відповідач за поставлений товар
розрахувався частково на суму 38862,20
грн., що підтверджується прибутковими
касовими ордерами №45 від 03.02.2012, №49 від
09.02.2012, №51 від 10.02.2012, №55 від 13.02.2012, №67
від 20.02.2012, №81 від 23.02.2012 (а.с. 26-31).

28.01.2014 року позивач направив на адресу
відповідача лист №3/14 з вимогою
погасити заборгованість в сумі 5976,40
грн. (а.с. 10), який відповідачем
залишений без відповіді та
задоволення.

Непроведення розрахунків відповідачем
спонукало позивача звернутись з
відповідним позовом до суду.

Дослідивши і оцінивши надані докази,
суд дійшов наступного висновку.

Стаття 11 Цивільного кодексу України
вказує, що цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки,
й серед підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема, передбачає
договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського
кодексу України, господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
із господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідносини, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку. Таке
ж положення містить і ст.173
Господарського кодексу України, в якій
зазначено, що господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Дії позивача по передачі товару та дії
відповідача по прийняттю вказаного
товару за визначеною ціною свідчать
про те, що у боржника (відповідача)
виникло зобов'язання по оплаті за
отриманий товар.

З моменту укладення між сторонами
договору №06/01 від 06.01.2012, між ними
виникли зобов'язання, які регулюються
параграфом 3 глави 54 Цивільного кодексу
України "Поставка".

Згідно ч.ч.1, 2 ст.712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

В силу ст.655 ЦК України, за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно ст.692 ЦК України, покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Ціна в договорі встановлюється за
домовленістю сторін (ст.631 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу
України, ст.193 Господарського кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цих Кодексів, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу
України боржник зобов'язаний виконати
свій обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має
право вимагати доказів того, що
обов'язок виконується належним
боржником або виконання приймається
належним кредитором чи уповноваженою
на це особою, і несе ризик наслідків
непред'явлення такої вимоги.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст.525 Цивільного
кодексу України, ч.7 ст.193
Господарського кодексу України).

Боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання
(ч.1 статті 625 ЦК України).

Згідно із ст.629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Матеріалами справи підтверджується
борг в розмірі 5976,40 грн., з огляду на що
позов підлягає задоволенню в повному
обсязі.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.614 ЦК України
особа, яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.
Відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

Як визначає ст.32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення, а
також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського
процесуального кодексу України докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування. Господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення для господарського суду не
є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського
процесуального кодексу України,
обов'язок доказування та подання
доказів розподіляється між сторонами,
виходячи з того, хто посилається на
юридичні факти, які обґрунтовують його
вимоги і заперечення.

Згідно зі ст. 49 ГПК України витрати зі
сплати судового збору покладаються на
відповідача.

26.06.2014 року в судовому засіданні
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Керуючись ст.ст. 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 75,
82, 84, 85, 86, 87, 115, 116 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Приватного підприємства
"Вінтехліс" (21000, м.Вінниця, площа
Жовтнева, 1, кім. 805; ) на
користь державного підприємства
"Вінницька лісова науково-дослідна
станція" (21036, м.Вінниця, вул.
Максимовича, 39; ) 5976,40
грн. основного боргу.

3. Стягнути з Приватного підприємства
"Вінтехліс" (21000, м.Вінниця, площа
Жовтнева, 1, кім. 805; ) до
спеціального фонду Державного бюджету
України судовий збір в розмірі 1827,00 грн.

4. Видати накази після набранням
рішенням законної сили.

5. Копію рішення надіслати відповідачу
рекомендованим листом.

Повне рішення складено 27 червня 2014 р.

Суддя Колбасов
Ф.Ф.

віддрук. 2 прим.:

1 - до справи

2 - відповідачу (21000, м. Вінниця, площа
Жовтнева, 1, кім. 805)