ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2014 р.
Справа №914/1835/14

Господарський суд Львівської області у
складі судді Іванчук С.В., при секретарі
судового засідання Білан О.Г.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи за позовом:
Приватного підприємства "Фірма "Дінас",
м.Запоріжжя

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мік", м.Трускавець
Львівської області

про стягнення заборгованості в сумі
278983грн. 96коп.

За участю представників сторін:

від позивача: Тихонська Н.В. -
представник;

від відповідача: не з'явився.

Права та обов'язки сторін передбачені
ст.ст.20, 22 ГПК України роз'яснено, заяви
про відвід судді не поступали, за
клопотанням присутнього представника
позивача в судовому засіданні не
проводилася технічна фіксація
судового процесу.

Суть спору: На розгляд господарського
суду Львівської області поступив позов
Приватного підприємства "Фірма "Дінас"
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мік" про стягнення
основного боргу в сумі 165817грн. 65коп.,
процентів за користування чужими
грошовими коштами у розмірі 111336грн.
00коп. та 3% річних в розмірі 1830грн. 13коп.

Ухвалою суду від 27.05.2014р. порушено
провадження у справі та призначено її
до судового розгляду на 17.06.2014р.

16.06.2014р. представник позивача, через
канцелярію суду (вх.№25913/14) подав
клопотання про долучення до матеріалів
справи документів, які містяться у
додатках.

В судове засідання 17.06.2014р. представник
позивача явку забезпечив, позовні
вимоги підтримав з підстав, викладених
у позовній заяві і просить суд позов
задоволити.

В судове засідання 17.06.2014р. відповідач
явки повноважного представника не
забезпечив, будь-яких пояснень на
вимогу суду по суті заявлених позовних
вимог не надав, позовні вимоги не
оспорив, вимоги ухвали суду не виконав.
Причини неявки суду не повідомив, хоча
був належним чином повідомлений про
дату, час та місце розгляду справи, що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення
№617. Жодних заяв чи клопотань на
адресу суду від відповідача, станом на
17.06.2014р. не поступало.

Відповідно до п.3.9.1 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" від 26.12.2011р. №18 (із
внесеними змінами і доповненнями) в
разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

За умовами ст.33 ГПК України на сторони
покладається обов'язок доводити їх
вимоги чи заперечення. Згідно вимог
ст.ст.4-2, 4-3 ГПК України, сторони мають
рівні процесуальні можливості у
захисті їхніх процесуальних прав і
законних інтересів, у наданні доказів,
заявленні клопотань та здійсненні
інших процесуальних прав. Відповідно
до ст.75 ГПК України, якщо відзив на
позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами. З
врахуванням належного повідомлення
про час та місце проведення судового
розгляду усіх сторін, судом
забезпечено сторонам рівні
процесуальні можливості у захисті
їхніх процесуальних прав і законних
інтересів, у наданні доказів та
здійсненні інших процесуальних прав, з
врахуванням наведеного, суд вважає за
можливе розглянути справу за наявними
у справі матеріалами, яких достатньо
для встановлення обставин та вирішення
спору по суті, згідно ст.75 ГПК України .

Дослідивши подані суду документи і
матеріали, з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, сукупно оцінивши докази, які
мають значення для справи,
господарський суд Львівської області,
в с т а н о в и в:

07.02.2013р. між Приватним підприємством
"Фірма "Дінас" (типографія) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Мік" (клієнт)
укладено типографський договір №1-02.

Пунктом 1.1. типографського договору
№1-02 від 07.02.2013р. сторони встановили, що
типографія зобов'язується у
відповідності до вимог даного договору
виготовити і передати у власність
клієнта картонну упаковку, надалі
"продукція", штанцформи і кліше,
необхідні для виготовлення упаковки, а
клієнт зобов'язується прийняти
виготовлену продукцію, і своєчасно
оплатити її на умовах даного договору.

Відповідно до п.3.1.1. типографського
договору №1-02 від 07.02.2013р. продукція,
зазначена у п.1.1. цього договору,
поставляється клієнту партіями
відповідно до заявок-замовлень
клієнта.

У позовній заяві позивач зазначив, що
відповідач надав позивачу заявки в
усній формі.

Згідно із п.3.6. типографського договору
№1-02 від 07.02.2013р. перехід вправа
власності відбувається в момент
прийому-передачі відповідної партії
продукції, що оформляється видатковою
накладною чи товаро-транспортною
накладною (у випадку передачі
продукції транспортної організації).

За умовами п.4.2. та п.4.3. типографського
договору №1-02 від 07.02.2013р. умови оплати
для картонної упаковки: остаточний
розрахунок 100% протягом 21-го
календарного дня з моменту отримання
продукції. Умова оплати для
виготовлення макетів, штанцформ і
кліше: передоплата 100%. Оплата
здійснюється шляхом перерахування
безготівкових грошових коштів на
діючий банківський рахунок типографії,
зазначеному у даному договорі.

Як вбачається із матеріалів справи, на
виконання умов типографського
договору №1-02 від 07.02.2013р., позивач
поставив, а відповідач, через
представника - Смірнова О.М., по
довіреностях №1614 від 25.11.2013р., №1633 від
03.12.2013р., №1657 від 12.12.2013р., №1664 від
19.12.2013р., №36 від 21.02.2014р. отримав
продукцію (упаковку) на загальну суму
215885грн. 75коп. (з ПДВ), що підтверджується
видатковими накладними: №661 від 06.11.2013р.
на суму 41400грн. 00коп. (з ПДВ); №717 від
25.11.2013р. на суму 20573грн. 00коп. (з ПДВ); №734
від 02.12.2013р. на суму 20046грн. 25коп. (з ПДВ);
№748 від 06.12.2013р. на суму 53170грн. 00коп. (з
ПДВ); №756 від 11.12.2013р. на суму 19552грн.
50коп. (з ПДВ); №771 від 19.12.2013р. на суму
13500грн. 00коп. (з ПДВ); №104 від 21.02.2014р. на
суму 47644грн. 00коп. (з ПДВ), а також
товарно-транспортними накладними:
серії 01АА №000619 від 06.11.2013р.; серії 01АА
№001358 від 25.11.2013р.; серії 01АА №001366 від
02.12.2013р.; серії 01АА №001371 від 05.12.2013р.;
серії 01АА №001255 від 12.12.2013р.; серії 01АА
№001266 від 19.12.2013р.; №2102/1 від 21.02.2014р., на
оплату яких виставлено рахунки №650 від
05.11.2013р. на суму 168241грн. 75коп. (з ПДВ) та
№98 від 21.02.2014р. на суму 47644грн. 00коп. (з
ПДВ).

На виконання своїх зобов'язань згідно
укладеного між сторонами договору
відповідач неналежним чином
здійснював оплату за поставлену
позивачем продукцію, оплачуючи надані
послуги лише частково, що
підтверджується довідкою ПАТ "ОТП Банк"
від 05.06.204р. за вих.№200-3-1/795 про рух
коштів, та банківськими виписками,
копії яких долучені до матеріалів
справи, внаслідок чого у відповідача
перед позивачем виникла
заборгованість в сумі 165817грн. 65коп.

Як вбачається з наявного в матеріалах
справи супровідного листа за вих.№58
від 18.03.2014р., позивач надіслав
відповідачу рахунки (в кількості 3 шт.),
що підтверджується описом вкладення у
цінний лист від 19.03.2014р. і повідомленням
про вручення поштового відправлення
№660 та повідомив відповідача про
зарахування платежів оплати із
розбивкою по кожному рахунку окремо.

Позивач на адресу відповідача
направляв претензії за вих.№59 та за
вих.№60 від 19.03.2014р., що підтверджується
повідомленням про вручення поштового
відправлення №652 та №953 від
19.03.2014р., в яких просив відповідача
погасити заборгованість. Однак дані
претензії залишені без відповіді та
задоволення.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послуги,
сплатити гроші тощо) або утриматися
від певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися
на засадах добросовісності, розумності
та справедливості.

За умовами ст.525 ЦК України та ст.193 ГК
України, суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору тощо. Згідно ст.599 ЦК України,
ст.202 ГК України зобов'язання
припиняється його виконанням,
проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Станом на день прийняття рішення суду,
доказів в спростування вищенаведених
обставин не поступало, доказів щодо
оплати заборгованості не представлено,
відтак заборгованість відповідача
перед позивачем становить 165817грн. 65коп.

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(ст.610 ЦК України).

Відповідно до ст.612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання свого
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Частина 2 ст.218 ГК України передбачає, що
відсутність у боржника необхідних
коштів, а також порушення зобов'язання
контрагентами правопорушника не
вважаються обставинами, які є
підставою для звільнення боржника від
господарсько-правової
відповідальності.

В силу ст.216 ГК України, учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
кодексом, іншими законами та договором.

Пунктом 4.4. типографського договору
№1-02 від 07.02.2013р. сторони встановили, що
у випадку прострочки клієнтом оплати
виготовленої продукції, клієнт
зобов'язаний виплатити повну вартість
продукції, а також зобов'язаний,
відповідно до ст.625, 692 Цивільного
кодексу України, оплатити проценти за
користування чужими грошовими коштами
в розмірі 0,5% від суми заборгованості за
кожен день прострочення. Так, згідно
п.4.4. договору типографського договору
№1-02 від 07.02.2013р., позивач по кожній
накладній нарахував відповідачу 0,5% за
користування чужими грошовими коштами
у розмірі 111336грн. 18коп. за період з
27.11.2013р. по 11.05.2014р.

Частиною третьою статті 692 ЦК України
передбачено, що у разі прострочення
оплати товару продавець має право
вимагати оплати товару та сплати
процентів за користування чужими
грошовими коштами. Ця правова норма є
спеціальною і поширює свою дію лише на
правовідносини, пов'язані з
купівлею-продажем товару, або на
правовідносини, до яких згідно із
чинним законодавством застосовуються
положення про купівлю-продаж. Частиною
3 статті 692 ЦК України фактично
конкретизовано передбачений
статтею 536 цього кодексу обов'язок
боржника сплачувати встановлений
договором або законом розмір процентів
за користування чужими грошовими
коштами та передбачене статтею 625
цього Кодексу право продавця
вимагати від покупця сплати 3% річних за
весь час прострочення, якщо інший
розмір процентів не встановлений
договором або законом. У розумінні
зазначених статей проценти є не
відповідальністю, а платою за весь час
користування грошовими коштами, що не
були своєчасно сплачені боржником. Зі
змісту цих статей випливає, що
договором може бути встановлено лише
інший розмір процентів річних, а не
інший спосіб їх обчислення. Разом із
цим згідно з положеннями статті 549 ЦК
України грошовою сумою, яку боржник
повинен передати кредитору у разі
порушення зобов'язання, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання, є пеня. З
огляду на вищевикладене за своєю
правовою природою нарахування
проведені на підставі п.4.4.
типографського договору №1-02 від
07.02.2013р. підпадають під визначення пені.

Відповідно до п.2.9 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" за приписом
статті 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" та
частини другої статті 343 ГК України
розмір пені за прострочку платежу не
може перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня. Якщо в укладеному сторонами
договорі зазначено вищий розмір пені,
ніж передбачений у цій нормі,
застосуванню підлягає пеня в розмірі
згаданої подвійної облікової ставки.

Отже, стягнення з відповідача суми
процентів за користування чужими
грошовими коштами, нарахованих на
підставі 4.4. типографського договору
№1-02 від 07.02.2013р. за кожен день
прострочення невиконаного
зобов'язання, за своєю правовою
природою підпадають під визначення
пені (аналогічна правова позиція
викладена у постанові Верховного суду
України від 24.12.2013р. у справі №3-37гс13), та
підлягають стягненню в розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня,
відтак в перерахунку за періоди
зазначені позивачем у розрахунку до
позову , із врахуванням строків оплати
21-день погоджені договором та
враховуючи розмір подвійної облікової
ставки НБУ України, підлягає
задоволенню 8648,05грн.пені.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом. Позивач, на
підставі ст.625 ЦК України нарахував
відповідачу по кожній видатковій
накладні 3% річних в розмірі 1830грн. 13коп.
за період з 27.11.2013р. по 11.05.2014р.
Перевіривши проведений позивачем
розрахунок 3% річних встановлено, що
позивач припустився арифметичної
помилки,не врахувавши 21-день
відстрочки оплати, встановлений
договором, тому в перерахунку
задоволенню підлягають 1825грн. 86коп. 3%
річних.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень
(ст.33 ГПК України). Відповідно до ст.34
ГПК України обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи викладене, подані докази в
їх сукупності, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги до відповідача з
основного боргу в сумі 165817грн. 65коп.,
пені у розмірі 8648,05грн.пені. та 3% річних
в розмірі 1825грн. 86коп. є обґрунтованими,
не спростованими, підтвердженими
належними доказами та підлягають
задоволенню. В решті позовних вимог
щодо пені та 3% річних належить
відмовити.

Судові витрати необхідно віднести на
відповідача, пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, відповідно
до ст.49 ГПК України.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 3, 4-3, 12, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мік" (82200, Львівська
область, м.Трускавець, вул.Стебницька,
73, ) на користь
Приватного підприємства "Фірма "Дінас"
(69118, м.Запоріжжя, Комунарський район,
вул.Чубанова, 1, ) 165817грн.
65коп. - основного боргу, 8648,05грн.пені,
1825грн. 86коп. - 3% річних та 3525,83грн. -
судового збору.

Наказ видати відповідно до ст.116 ГПК
України.

В решті позовних вимог відмовити.

Суддя
Іванчук С.В.

Повне рішення складено 20.06.2014р.