м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/6939/14 05.06.14
За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ріелті Класік»
До Товариства з обмеженою
відповідальністю «Бритиш Моторс
Про стягнення 112 381,04 грн.
Суддя Ващенко Т.М.
Представники сторін:
Від позивача: Спасибко А.В. представник
за довіреністю № б/н від 31.03.14.
Від відповідача: Бульдяка М.Р.
представник за довіреністю № б/н від
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
На розгляд Господарського суду міста
Києва передані позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ріелті Класік» (далі
- позивач) до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Бритиш Моторс
Україна» (далі - відповідач) про
стягнення 106 066,54 грн., а саме: 98 939,19 грн. -
заборгованості зі сплати орендної
плати, 1 075,91 грн. - 3% річних, 3 316,72 грн. -
збитків від інфляції, 2 734,72 грн. - пені.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги
позивач вказує на невиконання
відповідачем умов Договору оренди №
02/04/12-0 від 01.04.12., що зумовило
нарахування пені, відсотків річних,
збитків від інфляції та звернення з
даним позовом до суду.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 17.04.14. порушено провадження у
справі № 910/6939/14 та призначено її до
розгляду на 20.05.14.
В судовому засіданні 20.05.14.
представником позивача подано
письмові пояснення по справі та на
підставі ст. 22 ГПК України подав заяву
про збільшення розміру позовних вимог,
відповідно до якої просить суд
стягнути з відповідача на свою користь:
105 253,69 грн. - заборгованості зі сплати
орендної плати, 1 075,91 грн. - 3% річних, 3
316,72 грн. - збитків від інфляції, 2 734,72
Зазначену заяву про збільшення розміру
позовних вимог прийнято господарським
судом, отже має місце нова ціна позову,
виходячи з якої вирішується спір.
Вказане також викладено в п. 17
інформаційного листа Вищого
господарського суду України № 01-8/2351
від 20.10.2006 р. "Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2005 році та
в I півріччі 2006 року" та п. 3.10 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції».
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 20.05.14., в зв'язку з неявкою в
судове засідання представника
відповідача, не виконанням ним вимог
ухвали суду про порушення провадження
в даній справі та з огляду на подане ним
20.05.14. через відділ діловосдвта суду
клопотання про відкладення розгляду
справи, на підставі ст. 77 ГПК України
розгляд справи відкладено на 05.06.14.
В судовому засіданні 05.06.14.
представником позивача підтримано
свої позовні вимоги з врахуванням
заяви від 20.05.14.,
Представник відповідача в судовому
засіданні 05.06.14. позовні вимоги визнав
частково, разом з тим, письмового
відзиву на позов та контррозрахунку
ціни позову не надав.
За результатами дослідження доказів,
наявних в матеріалах справи, суд в
нарадчій кімнаті, у відповідності до
ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення
у справі № 910/6939/14.
В судовому засіданні 05.06.14. судом
проголошено вступну та резолютивну
Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
Господарський суд міста Києва, -
01.04.12. між позивачем (далі -
Орендодавець) та відповідачем (далі -
Орендар) було укладено Договір оренди
№ 02/04/12-0 (далі - Договір), відповідно до
умов якого (п. 1.1) Орендодавець передає,
а Орендар приймає в тимчасове платне
користування частину нежитлового
приміщення, а саме приміщення під літ.
«М» (далі - Приміщення) загальною площею
86,4 кв.м, яке знаходиться за адресою: м.
Київ, вул. Червонопрапорна, б. 28.
Відповідно до п. 1.4 Договору (в редакції
Додаткового договору від 29.03.13.) він
набирає чинності з дати підписання
його сторонами, при цьому строк оренди
Приміщення починається з моменту
підписання сторонами акту
прийому-передачі, і діє до 28.02.15.
Згідно з п. 2.1 Договору, Приміщення
передається Орендарю за актом
прийому-передачі № 1.
На виконання умов Договору, між
сторонами було підписано та скріплено
печатками акт від 01.04.12., яким
Орендодавцем було передано в оренду
Орендарю Приміщення за Договором.
Відповідно до п. 4.1 Договору, орендна
плата нараховується відповідно до
цього Договору з дати підписання
Сторонами Акту прийому-передачі № 1 і
до закінчення строку оренди.
Згідно з п. 4.2 Договору, орендна плата в
місяць становить 18 071,23 грн.
(вісімнадцять тисяч сімдесят одна
гривень 23 копійки), в т.ч. ПДВ - 3 011,87 грн.
(три тисячі одинадцять гривень 87
копійок). На дату укладення Договору
еквівалентно 2 261,74 доларів США.
Щомісячно починаючи з дати підписання
цього Договору орендна плата підлягає
коригуванню, на дату виставлення
рахунку за офіційно встановленим
курсом Національним банком України
гривні по відношенню до долара США.
Офіційний курс гривні по відношенню до
долара США, на дату підписання
договору, по даним Національного банку
України становить 7,99 грн./дол. США. (п.
Додатковим договором від 29.03.13. сторони
погодили, що починаючи з 01.04.13. орендна
плата в місяць становитиме 12 000,00 грн. в
т.ч ПДВ, що на момент підписання
додаткового договору еквівалентно 1
Пунктом 4.3 Договору сторони погодили,
що орендна плата вноситься Орендарем
не пізніше десятого числа поточного
Відповідно до п. 4.4 Договору Орендна
плата сплачується у безготівковому
порядку на поточний рахунок
Орендодавця щомісячно. Оплата
проводиться на підставі рахунку,
наданого Орендодавцем. Якщо
відповідний рахунок Орендарем не буде
отриманий, то Орендар зобов'язаний,
здійснити оплату на підставі Договору,
до настання терміну оплати, вказаного у
В п. 4.4.1 Договору сторони домовились, що
Орендар зобов'язаний оплатити орендну
плату за перший місяць оренди протягом
15 (п'ятнадцяти) банківських днів після
дати підписання даного Договору.
Оплата проводиться на підставі рахунку
наданого Орендодавцем. Якщо
відповідний рахунок Орендарем не буде
отриманий, то Орендар зобов'язаний,
здійснити оплату на підставі Договору,
до настання терміну оплати, вказаного у
Згідно з п. 4.6 Договору орендна плата за
цим Договором включає в себе вартість
експлуатаційних та комунальних послуг,
якими користується Орендар в
Приміщенні (електроенергія,
водопостачання тощо) і вартість таких
послуг не підлягає відшкодуванню
Орендарем Орендодавцю понад орендну
Спір у справі виник в зв'язку з
невиконанням відповідачем своїх
обов'язків за Договором по сплаті
орендної плати за період з серпня 2013
року по 10 квітня 2014 року.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 6
від 23.03.2012 р. «Про судове рішення»
рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого: чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються; чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин; яка правова кваліфікація
відносин сторін, виходячи з фактів,
установлених у процесі розгляду
справи, та яка правова норма підлягає
застосуванню для вирішення спору.

Суд відзначає, що відповідач своїм
правом на подачу письмового відзиву не
скористався, жодних доказів на
обґрунтування своє правової позиції у
справі не надав.

Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Отже, суд дає самостійну оцінку доказам
на підставі чинного законодавства і не
зв'язаний позицією сторін.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень; докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу; обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти
як закріплену в процесуальному та
матеріальному законодавстві міру
належної поведінки особи, що бере
участь у судовому процесі, із збирання
та надання доказів для підтвердження
свого суб'єктивного права, що має за
мету усунення невизначеності, яка
виникає в правовідносинах у разі
неможливості достовірно з'ясувати
обставини, які мають значення для
справи.

Оцінюючи подані позивачем докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. ст. 11, 629 Цивільного кодексу
України договір є однією із підстав
виникнення зобов'язань та обов'язковим
для виконання сторонами.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу
України встановлено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Договір є двостороннім,
якщо правами та обов'язками наділені
обидві сторони договору. Договір є
відплатним, якщо інше не встановлено
договором, законом, або не випливає із
суті договору.

Згідно із ч. 1 ст. 67 Господарського
кодексу України відносини
підприємства з іншими підприємствами,
організаціями і громадянами в усіх
сферах господарської діяльності
здійснюються на основі договорів.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Цивільного
Кодексу України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Аналогічні положення містяться і в
Господарському кодексі України. Так,
відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договорів, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського
кодексу України встановлено, що в силу
зобов'язання одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

За своє правовою природою даний
Договір є договором оренди.

До відносин оренди застосовуються
відповідні положення Цивільного
кодексу України з урахуванням
особливостей, передбачених цих
Кодексом (ч. 6 ст. 289 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного
кодексу України, за договором найму
(оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного
кодексу України, за користування
майном з наймача справляється плата,
розмір якої встановлюється договором
найму.

Згідно ч. 1 ст. 286 Господарського кодексу
України, орендна плата - це фіксований
платіж, який орендар сплачує
орендодавцю незалежно від наслідків
своєї господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України передбачено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як відзначалось судом, відповідно до п.
4.3 Договору сторони погодили, що
орендна плата вноситься Орендарем не
пізніше десятого числа поточного
місяця.

Суд відзначає, що матеріали справи №
910/6939/14 містять акти надання послуг з
серпня 2013 року по березень 2014 року
включно.

При цьому, стосовно орендної плати
нарахованої позивачем відповідачу за
десять днів квітня 2014 року, судом
встановлено наступне.

07.04.14. позивачем на адресу відповідача
було направлено повідомлення про
розірвання договору та яке містить
вимогу про повернення Приміщення
протягом десяти днів з дати отримання
цього повідомлення, яке отримано
Орендарем 10.04.14.

На підставі вказаного позивач
розраховував орендну плату за
Договором по 10.04.14.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Судом встановлено, що відповідач свій
обов'язок по сплаті орендної плати в
терміни, визначені Договором, не
виконав, доказів повної оплати
заборгованості за період заявлений в
позовній заяві до матеріалів справи не
надав.

Заборгованість відповідача перед
позивачем за Договором по сплаті
орендної плати за період з серпня 2013
року по 10 квітня 2014 року становить 105
253,69 грн.

З огляду на викладене вище позовні
вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ріелті Класік» в
частині стягнення з відповідача 105 253,69
грн. орендної плати є обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

В зв'язку з тим, що відповідач
припустився прострочення по платежам
позивач на підставі п. 5.2 Договору
просить суд стягнути з відповідача на
свою користь 2 734,72 грн. - пені.

Пунктом 5.2 Договору сторони
передбачили, у випадку несвоєчасного
та/або не в повному обсязі
перерахування орендної плати Орендар
сплачує Орендодавцю штраф в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ за
кожен день прострочення від суми
прострочення.

Судом встановлено, що відповідач у
встановлений Договором строк свого
обов'язку по перерахуванню коштів не
виконав, допустивши прострочення
виконання грошового зобов'язання (в т.ч.
у період, який вказано позивачем), тому
дії відповідача є порушенням
договірних зобов'язань (ст. 610
Цивільного кодексу України), і він
вважається таким, що прострочив (ст. 612
Цивільного кодексу України),
відповідно є підстави для застосування
встановленої законом
відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України
передбачає, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, якими зокрема є сплата
неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 Цивільного
кодексу України виконання зобов'язання
(основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом.

Згідно з ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу
України виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою,
різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Таким чином, п. 5.2 Договору сторони
передбачили сплату пені.

З огляду на вимоги частини першої
статті 4-7 і статті 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд має з'ясовувати
обставини, пов'язані з правильністю
здійснення позивачем розрахунку, та
здійснити оцінку доказів, на яких цей
розрахунок ґрунтується. У разі якщо
відповідний розрахунок позивачем
здійснено неправильно, то
господарський суд з урахуванням
конкретних обставин справи самостійно
визначає суми пені та інших нарахувань
у зв'язку з порушенням грошового
зобов'язання, не виходячи при цьому за
межі визначеного позивачем періоду
часу, протягом якого, на думку позивача,
мало місце невиконання такого
зобов'язання, та зазначеного позивачем
максимального розміру відповідних
пені та інших нарахувань (п. 1.12
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 14 від
17.12.13. «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань»).

В силу приписів п. 18 Інформаційного
листа Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2004 році"
№ 01-8/344 від 11.04.2005 р. з огляду на вимоги
частини 1 статті 47 ГПК України щодо
прийняття судового рішення за
результатами обговорення усіх
обставин справи та частини 1 статті 43
ГПК України стосовно всебічного,
повного і об'єктивного розгляду в
судовому процесі всіх обставин справи
в їх сукупності, суд повинен перевірити
обґрунтованість і правильність
здійсненого нарахування сум штрафних
санкцій, річних, збитків від інфляції, і
в разі, якщо їх обчислення помилкове -
зобов'язати позивача здійснити
перерахунок відповідно до закону чи
договору або зробити це самостійно.

Судом встановлено факт прострочення
виконання грошового зобов'язання та на
підставі викладеного вище здійснено
перерахунок пені та встановлено, що з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню 2 726,17 грн. - пені. В
іншій частині в розмірі 8,55 грн. пеню
нараховано безпідставно, а тому в
задоволенні позову в цій частині
необхідно відмовити.

Крім того, позивач на підставі ст. 625
Цивільного кодексу України просить суд
стягнути з відповідача 1 075,91 грн. - 3%
річних та 3 316,72 грн. - збитків від
інфляції.

Згідно зі статтею 625 ЦК України
встановлено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
індексу інфляції та процентів річних в
порядку ст. 625 ЦК України є способами
захисту його майнового права та
інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові. (Відповідної правової
позиції дотримується Вищий
господарський суд України у постанові
№ 48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд
України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010
р.).

За перерахунком суду, розмір відсотків
річних за прострочення виконання
грошового зобов'язання складає 1 075,91
грн., розмір збитків від інфляції
складає 3 316,72 грн., як те вбачається з
обґрунтованого розрахунку позивача,
внаслідок чого позовні вимоги в цій
частині є такими, що підлягають
задоволенню.

При цьому, відповідачем не оспорено
розрахунки пені, збитків від інфляції
та відсотків річних.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК
України витрати, пов'язані з розглядом
справи, покладаються на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82- 85
Господарського процесуального кодексу
України, Господарський суд міста Києва,
-

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Бритиш Моторс
Україна» (03069, м. Київ, вул.
Кіровоградська, б. 21-А;
ідентифікаційний код 31200706) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ріелті Класік» (04070,
м. Київ, вул. Набережно-Хрещатицька, б. 25;
ідентифікаційний код 34538942) 105 253 (сто
п'ять тисяч двісті п'ятдесят три) грн. 69
коп. - заборгованості зі сплати
орендної плати, 2 726 (дві тисячі двісті
сімдесят шість) грн. 17 коп. - пені, 1 075
(одну тисячу сімдесят п'ять) грн. 91 коп. -
3% річних, 3 316 (три тисячі триста
шістнадцять) грн. 72 коп. - збитків від
інфляції, 2 247 (дві тисячі двісті сорок
сім) грн. 45 коп. - витрат по сплаті
судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити.

4. Після вступу рішення в законну силу
видати наказ.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 10.06.14.

Суддя
Т.М.
Ващенко