ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23.06.14р. Справа № 904/2680/14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТРАНС-СЕРВІС-1"

до Сільськогосподарського товариства
з обмеженою відповідальністю "СОЮЗ-3"

про стягнення 116 746,37 грн. боргу за
договором транспортного перевезення

Суддя Юзіков С.Г.

Представники:

позивача - Вельгош Т.М., за довіреністю
№б/н від 03.06.13р.

відповідача - не з'явився (про час і
місце засідання суду сповіщений
належно)

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить стягнути з Відповідача
116 746,37 грн. боргу за договором
транспортного перевезення, з яких:
основний борг - 101 684,80 грн., пеня з
простроченої суми - 8 417,81 грн., збитки
від інфляції - 252,50 грн. та 10 % річних - 6
391,26 грн. Позовні вимоги мотивовані тим,
що Відповідачем неналежно
виконувались умови договору, вимоги
чинного законодавства та несвоєчасно
оплачувались отримані послуги.

За клопотанням Позивача справа
розглядалась в режимі
відеоконференції.

За клопотанням Відповідача розгляд
справи відкладався.

У жодне судове засідання Відповідач
явку повноважного представника не
забезпечив, відзив на позов, документи
витребувані судом чи докази
відсутності боргу на час розгляду
справи господарському суду не надав.

23.06.14р. Відповідач вкотре звернувся з
клопотанням про відкладення розгляду
справи, оскільки його представник
бере участь у судовому засіданні
апеляційної інстанції, при цьому
жодних доказів суду не надано.

Представник Позивача заперечував
клопотання Відповідача.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони
добросовісно користуватись належними
їм процесуальними правами.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що
господарський суд відкладає в межах
строків, встановлених статтею 69 цього
Кодексу розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом
та прерогативою суду, основною умовою
для якого є не відсутність у судовому
засіданні представників сторін, а
неможливість вирішення спору у
відповідному судовому засіданні.

Оскільки явка у судове засідання
представників сторін - це право, а не
обов'язок, справа може розглядатись без
їх участі, якщо нез'явлення цих
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Клопотання Відповідач про відкладення
розгляду справи відхилено судом.

Від Позивача для огляду суду надійшли
оригінали товарно-транспортних
накладних на підтвердження надання
Відповідачеві послуг транспортного
перевезення.

Судом досліджено матеріали справи,
оригінали товарно-транспортних
накладних на підтвердження надання
послуг транспортного перевезення.

Суд вважає за необхідне після
виготовлення повного тексту рішення
повернути Позивачеві оригінали
наданих ним товарно-транспортних
накладних.

Справа, згідно зі ст. 75 ГПК України,
розглядається за наявними у ній
матеріалами.

У судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представника Позивача,
господарський суд

ВСТАНОВИВ:

01.06.13р. сторонами укладено договір
транспортного перевезення № 010613-П
(далі Договір), за п. 1.1 якого Перевізник
(Позивач) зобов'язався надати
Замовникові (Відповідачеві) послуги з
перевезення Вантажу автомобільним
транспортом на умовах, визначених у
Додатках до даного Договору, а Замовник
- прийняти й оплатити належним чином
виконані Перевізником послуги
перевезення.

Згідно з п. 2.3 Договору, належне
виконання Перевізником умов даного
договору оформляється актом виконаних
робіт, що підписується представником
Перевізника і Замовника. Замовник
зобов'язаний підписати і відправити
зворотно Перевізнику акт виконаних
робіт протягом 7 календарних днів з
моменту його надсилання Перевізником.
У разі коли акт виконаних робіт не
підписаний Замовником та немає
обґрунтованих на це підстав то
вважається, що цей акт є погоджений
Замовником та роботи вважаються
виконаними на дату вказану в акті.

Відповідно до п. 3.2 Договору, оплата
наданих Перевізником за даним
Договором послуг здійснюється
Замовником шляхом перерахування
коштів на поточний рахунок Перевізника
в строк 3 банківських дні з моменту
виконання послуг з перевезення. Дата
виконання послуг є дата підписання
актів виконаних робіт. У випадку
відсутності акту виконаних робіт з
будь-яких причин, датою виконання
перевезення вважається дата надання
послуг з перевезення, що зазначена в
будь-якому іншому документі, що може
підтвердити факт надання послуг.

Пунктом 4.3 Договору сторони визначили,
що за порушення Замовником термінів
оплати послуг Перевізника, Замовник
сплачує Перевізнику пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
неоплаченої суми за кожен день
прострочення, а також 10% річних від
простроченої суми заборгованості
відповідно до ст. 625 ЦК України.

На виконання умов Договору Перевізник,
на підставі заявок Замовника, протягом
2013 року надавав обумовлені послуги, про
що складено акти здачі-прийняття робіт
(надання послуг) на загальну суму 261 452,05
грн. Дані Акти не підписані
Відповідачем. Позивач направляв
Відповідачеві для підписання Акти
виконання робіт, що підтверджується
описом вкладення документів у цінний
лист та квитанцією поштової установи
від 21.02.14р., проте від Відповідача
вказані Акти не повернулись, претензій
від Відповідача також не надходило.

Відповідачеві також направлявся для
підписання Акт звіряння взаємних
розрахунків.

Замовником повністю не оплачено окремі
перевезення, виконані Перевізником та
на день подання позовної заяви
допущено заборгованість на суму 101 684,80
грн. На прострочений борг Відповідача
Позивачем нараховано пеню - 8 417,81 грн.,
збитки від інфляції - 252,50 грн. та 10 %
річних - 6 391,26 грн., які Відповідачем не
сплачені.

Наведене стало причиною звернення
Позивачем з позовом та є предметом
спору у даній справі.

Відносини, що виникли між сторонами у
справі на підставі Договору, є
господарськими зобов'язаннями, тому,
згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 ГК
України, до цих відносин мають
застосовуватися відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей передбачених
Господарським кодексом України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Згідно зі ст. 909 ЦК України за договором
перевезення вантажу одна сторона
(перевізник) зобов'язується доставити
довірений їй другою стороною
(відправником) вантаж до пункту
призначення та видати його особі, яка
має право на одержання вантажу
(одержувачеві), а відправник
зобов'язується сплатити за перевезення
вантажу встановлену плату. Договір
перевезення вантажу укладається у
письмовій формі. Укладення договору
перевезення вантажу підтверджується
складенням транспортної накладної
(коносамента або іншого документа,
встановленого транспортними кодексами
(статутами). Законом можуть бути
передбачені особливості укладення та
виконання договору перевезення
вантажу.

Статтею 193 ГК України визначено, що
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону та інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог - відповідно до вимог, що у певних
умовах звичайно ставляться. Кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України
одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше
не встановлено договором або законом.
Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що
порушенням зобов'язання є його не
виконання або виконання з порушенням
умов, які визначені змістом
зобов'язання. Договір є обов'язковим
для виконання сторонами (ст. 629 ЦК
України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК
України).

Згідно зі ст. 216-217, 230-231 ГК України
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання, шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 33, 34 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідач не надав суду доказів
відсутності боргу чи контррозрахунку
стягуваної суми.

Господарським судом перевірено
розрахунки Позивача, з урахуванням
положень Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань", ст.3
якого передбачено, що розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла
у період, за який сплачується пеня та
ст. 625 ЦК України і встановлено, що за
зазначений період пеня становить 8 341,96
грн.; річні нараховані вірно; у
розрахунку збитків від інфляції
наведено лише індекси інфляції у
відсотках та період нарахування й не
зазначено з яких сум боргу
нараховуються збитки від інфляції у
відповідний період.

З урахуванням викладеного, суд вважає,
що позов підлягає частковому
задоволенню у розмірі 101 684,80 грн. -
основного боргу, 6 391,26 грн. - 10% річних, 8
341,96 грн. - пені, решта позовних вимог
задоволенню не підлягають.

Згідно зі ст. 49 ГПК України
господарські витрати у справі слід
покласти на обидві сторони,
пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. 33, 34, 44, 49, 75, 82-84, 115-117
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю "СОЮЗ-3", 53623,
Дніпропетровська обл., Покровський р-н,
с. Январське, вул. Центральна, 40-А 50 (код
30268889) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
"ТРАНС-СЕРВІС-1", 81118, Львівська обл.,
Пустомитівський р-н, с. Ставчани (код
32602104) 101 684,80 грн. - основного боргу, 6 391,26
грн. - 10% річних, 8 341,96 грн. - пені, 2 321,81
грн. - судового збору.

У решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання судовим
рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня підписання його повного тексту.

Суддя
С.Г. Юзіков

Рішення підписане _________________