ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2014 р.
Справа № 914/2022/14

За позовом:Товариства з обмеженою
відповідальністю «Деревообробна
компанія «ВУД-ІФ», м.
Івано-Франківськ;до
відповідача:Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торгова група
«Тиса», м. Львів;про:стягнення 64366,82 грн.
Суддя - Крупник Р.В. Секретар - Айзенбарт
А.І.Представники сторін: від
позивача:Ткачишин С.М. -представник
(довіреність б/н від 12.05.2014р.);від
відповідача:не з'явився.

Представнику позивача роз'яснено права
та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК
України. Заяв про відвід судді та
здійснення технічної фіксації
судового засідання не надходило.

СУТЬ СПОРУ:

06.06.2014р. на розгляд господарського суду
Львівської області поступила позовна
заява Товариства з обмеженою
відповідальністю «Деревообробна
компанія «ВУД-ІФ» (надалі - Позивач) до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торгова група
«Тиса» (надалі - Відповідач) про
стягнення 64366,82 грн.

Ухвалою господарського суду від
10.06.2014р. порушено провадження у справі,
її розгляд призначено на 23.06.2014р.

Представник позивача в судове
засідання 23.06.2014р. з'явився, позовні
вимоги підтримав, просив суд позов
задоволити повністю з підстав,
викладених у позовній заяві.

Позовні вимоги мотивує тим, що 01.10.2013р.
між позивачем та відповідачем було
укладено договір купівлі-продажу №10,
відповідно до якого продавець (позивач)
зобов'язувався поставити та передати у
власність покупця (відповідача) товар,
а покупець прийняти і оплатити товар на
умовах даного договору. На виконання
умов договору, позивачем передано
відповідачу товар, а саме фризу дубову,
загальною вартістю 59304,20 грн. Однак
своїх зобов'язань за договором (в
частині своєчасного внесення оплати)
відповідач не виконав, не оплатив
одержаний ним товар, в результаті чого
утворилася заборгованість в розмірі
59304,20 грн. Крім цього, у зв'язку з
неналежним виконанням відповідачем
умов договору, позивач просить суд
стягнути з останнього 1981,41 грн. пені,
862,65 грн. три відсотки річних, 2218,56 грн.
інфляційних втрат та судові витрати по
сплаті судового збору в розмірі 1827,00
грн.

Відповідач явки повноважного
представника в судове засідання
23.06.2014р. не забезпечив, вимог ухвал суду
не виконав, через канцелярію суду подав
клопотання про відкладення розгляду
справи у зв'язку з перебуванням
юрисконсульта ТОВ «ТГ «Тиса» у
відпустці.

Суд, розглянувши клопотання
відповідача про відкладення розгляду
справи, прийшов до висновку про відмову
у його задоволенні, зважаючи на
наступне.

Як зазначив Пленум ВГС України в п. 3.9.2.
Постанови від 26.12.2011р. № 18 «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції»
господарський суд з урахуванням
обставин конкретної справи може
відхилити доводи учасника судового
процесу - підприємства, установи,
організації, іншої юридичної особи,
державного чи іншого органу щодо
відкладення розгляду справи у зв'язку з
відсутністю його представника (з
причин, пов'язаних з відпусткою,
хворобою, службовим відрядженням,
участю в іншому судовому засіданні і
т.п.). При цьому господарський суд
виходить з того, що у відповідних
випадках такий учасник судового
процесу не позбавлений права і
можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника згідно з
частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з
числа як своїх працівників, так і осіб,
не пов'язаних з ним трудовими
відносинами. Неможливість такої заміни
представника і неможливість розгляду
справи без участі представника
підлягає доведенню учасником судового
процесу на загальних підставах (статті
32-34 ГПК), причому відсутність коштів для
оплати послуг представника не може
свідчити про поважність причини його
відсутності в судовому засіданні.

У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи зазначене, суд прийшов до
висновку, що неявка представника
відповідача не перешкоджає вирішенню
спору, оскільки, дослідивши наявні
матеріали справи, суд визнав їх
достатніми для того, щоб розглянути
спір за цими матеріалами.

Заслухавши пояснення представника
позивача, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.10.2013р. між позивачем та відповідачем
укладено Договір купівлі-продажу №10
(надалі - Договір), відповідно до
положень п.п. 1.1.-1.2., 2.1. якого продавець
(позивач) зобов'язується поставити та
передати у власність покупця
(відповідача) товар, а покупець
прийняти і оплатити товар на умовах
даного договору. Найменування товару:
паркетні заготовки дубові розміром
28х250х320 мм та 28х250х320 мм. Загальна
кількість товару 65,313 м3.

На виконання зобов'язань за Договором,
позивачем 23.10.2013р. було передано, а
відповідачем прийнято товар загальною
вартістю 59304,20 грн., що підтверджується
наявною в матеріалах справи видатковою
накладною №10 від вказаної дати.
Зазначена накладна підписана
повноважними представниками сторін
Договору та скріплена їх печатками.

Згідно п. 3.3. Договору загальна сума
договору становить суму відповідно
загальної кількості поставленого
товару згідно накладних, які є
невід'ємною частиною договору.

Положеннями п. 7.1. Договору передбачено,
що покупець проводить оплату за товар
шляхом перерахунку грошових коштів на
рахунок продавця протягом 14
календарних днів після прийняття
партії якісного товару на складі
покупця з усіма необхідними
документами.

Відповідно до п. 6.2. Договору покупець,
зокрема, зобов'язаний оплатити
прийняти товар.

Проте, всупереч умовам Договору,
одержаний товар оплачений
відповідачем не був, в результаті чого
утворилася заборгованість в розмірі
59304,20 грн.

З наявного в матеріалах справи Акту
звірки взаємних розрахунків від
16.06.2014р. вбачається, що заборгованість
відповідача на користь ТОВ
«Деревообробна компанія «ВУД-ІФ»
станом на 16.06.2014р. складає 59304,20 грн.

В судовому засіданні представник
позивача зазначив, що після підписання
сторонами 16.06.2014р. акту звірки взаємних
розрахунків, жодних грошових коштів за
придбаний відповідачем товар, на
рахунок позивача не надходило, розмір
заборгованості, станом на день
слухання справи судом не змінився.

Таким чином, з матеріалів справи, в т.ч.
і з виписок з банківського рахунку,
судом встановлено, що переданий товар у
встановлений Договором строк,
відповідачем оплачений не був.

Станом на день розгляду справи судом,
докази сплати заборгованості
відповідачем в матеріалах справи
відсутні.

Встановивши наведені обставини справи,
суд вважає позовні вимоги про
стягнення боргу такими, що підлягають
до часткового задоволення, виходячи з
наступного.

Статтею 174 ГК України передбачено, що
однією з підстав виникнення
господарського зобов'язання є
господарський договір та інші угоди,
передбачені законом, а також угоди не
передбачені законом, але такі, які йому
не суперечать.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 193 ГК
України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконану роботу, надати послуги,
сплатити гроші тощо) або утриматись від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання
обов'язку.

Положеннями ч. 1 ст. 655 ЦК України
встановлено, що за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Приписами ч. 1 ст. 692 ЦК України
передбачено, що покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

В п. 7.1. Договору передбачено, що
покупець проводить оплату за товар
шляхом перерахунку грошових коштів на
рахунок продавця протягом 14
календарних днів після прийняття
партії якісного товару на складі
покупця з усіма необхідними
документами.

У відповідності із ст. 193 ГК України,
положення якої є аналогічні до
положень ст. 526 ЦК України, зобов'язання
повинні виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так, нормами ст. 612 ЦК України визначено,
що боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання свого зобов'язання або не
виконав його у строк, встановлений
договором або законом.

Оскільки, відповідачем у встановлений
в п. 7.1. Договору строк, кошти за
одержаний товар сплачені не були,
відтак ці кошти підлягають до
стягнення з нього в судовому порядку в
розмірі 59304,20 грн.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки, відшкодування збитків та
моральної шкоди.

Нормами статті 625 ЦК України
встановлено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Згідно положень 8.2. Договору за
несвоєчасну оплату товару покупець
сплачує продавцю пеню в розмірі діючої
на час прострочення облікової ставки
НБУ від суми простроченого платежу.

Як вбачається з позовної заяви, позивач
крім суми основного боргу, просить суд
стягнути з відповідача 1981,41 грн. пені,
862,65 грн. три відсотки річних та 2218,56 грн.
інфляційних втрат.

Здійснивши перерахунок пені та трьох
процентів річних, суд прийшов до
висновку, що пеня та три відсотки
річних підлягають стягненню з
відповідача повністю.

Натомість, інфляційні втрати
підлягають частковому стягненню з
відповідача в розмірі 2194,26 грн.

З огляду на викладені обставини, суд
прийшов до висновку, що позовні вимоги
є обґрунтовані та підтверджені
належними та допустимими доказами,
відповідачем не спростовані, а тому,
підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК
України судовий збір підлягає
стягненню з відповідача, пропорційно
задоволеним вимогам.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
4-3, 12, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85, 116 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю «Торгова
група «Тиса» (79035, м. Львів, вул. Зелена,
115Б; ) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Деревообробна
компанія «ВУД-ІФ» (76018, м.
Івано-Франківськ, вул. Б. Лепкого, 34; ) 59304,20 грн. боргу, 1981,41 грн.
пені, 862,65 грн. три відсотки річних, 2194,26
грн. інфляційних втрат.

3. В решті позовних вимог
відмовити.

4. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю «Торгова
група «Тиса» (79035, м. Львів, вул. Зелена,
115Б; ) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Деревообробна
компанія «ВУД-ІФ» (76018, м.
Івано-Франківськ, вул. Б. Лепкого, 34; ) 1826,27 грн. судового збору.

5. Наказ видати після набрання
рішенням законної сили відповідно до
ст. 116 ГПК України.

6. Рішення набирає законної сили
відповідно до ст. 85 ГПК України та може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93
ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення. Повний
текст рішення складено та підписано
27.06.2014 р.

Суддя
Крупник Р.В.