ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2014 р.Справа № 915/466/14
Одеський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Петрова М.С.,

суддів: Разюк Г.П., Колоколова С.І.

(Склад колегії суддів Одеського
апеляційного господарського суду
сформовано згідно із розпорядженням
в.о. голови суду №1142 від 11.06.2014р.)

при секретарі судового засідання:
Полінецькій В.С

за участю представників сторін:

від позивача: Громова Л.А. довіреність
№ 6867/юр від 22.10.12

від відповідача: Мерлянова С.М.
довіреність № 36/21-Д від 02.04.13

розглянувши апеляційну скаргу
Державного підприємства
«Суднобудівний завод імені 61 Комунара»

на рішення господарського суду
Миколаївської області від 13.05.2014 р.

по справі № 915/466/14

за позовом Обласного комунального
підприємства
«Миколаївоблтеплоенерго» (далі по
тексту ОКП "Миколаївоблтеплоенерго")

до Державного підприємства
«Суднобудівний завод імені 61 комунара»
(далі по тексту ДП «СБЗ ім. 61 Комунара»)

про стягнення 179556,34 грн.

В С Т А Н О В И В :

03.04.2014р. ОКП "Миколаївоблтеплоенерго"
звернулося до господарського суду
Миколаївської області із позовом до ДП
«СБЗ ім. 61 Комунара» про стягнення 172723,9
грн. основного боргу за поставлену
теплову енергію з 01.11.13 р. по 31.12.13р., 3%
річних у сумі 1281,08 грн., пені у сумі 5551,36
грн. за прострочення оплати основного
боргу за період з 16.12.13 р. по 31.03.14 р.

Рішенням господарського суду
Миколаївської області від 13.05.2014р.
(суддя Семенчук Н.О.) позов ОКП
"Миколаївоблтеплоенерго задоволено, з
ДП «СБЗ ім. 61 Комунара» на користь
позивача стягнуто 172723,9 грн. основного
боргу, 1281,08 грн. - 3% річних, 5551,36 грн. пені,
та 3591,13 грн. судового збору.

До вказаного висновку суд 1 інстанції
дійшов з огляду на те, що позивач довів
належними доказами факт поставки
відповідачу у спірний період теплової
енергії за договором від 06.10.10 р. №5245.20
про постачання теплової енергії та
залишок неоплаченої теплової енергії у
сумі 172723,9 грн., яка не сплачена на час
пред'явлення даного позову та
прийняття рішення по справі.

Не погоджуючись з рішенням місцевого
господарського суду, ДП «СБЗ ім. 61
Комунара» через господарський суд
Миколаївської області звернулося до
Одеського апеляційного господарського
суду з апеляційною скаргою, в якій
просить змінити рішення
господарського суду Миколаївської
області від 13.05.2014р., стягнувши замість
172723,9 грн. основного боргу - 23299,43 грн.,
оскільки зазначене рішення суду
прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги ДП
«СБЗ ім. 61 Комунара» посилається на те,
що місцевий господарський суд при
прийнятті оскарженого рішення
неправильно визначив основний борг,
який підлягав стягненню за неоплачену
спожиту теплову енергію, оскільки за
умовами договору сторони повинні
керуватися положеннями Законів
України «Про теплопостачання» та «Про
житлово-комунальні послуги», за якими
ДП «СБЗ ім. 61 Комунара» повинно
сплачувати теплову енергію за тарифами
для населення, так як теплова енергія,
вартість якої позивач просить
стягнути, споживалася населенням,
тобто громадянами, які лікувалися в
профілакторії ДП «СБЗ ім. 61 Комунара».
За таких обставин скаржник вважає, що
позивач та суд 1 інстанції при
визначенні суми основного боргу
повинен був застосовувати тарифи,
встановлені органами місцевого
самоврядування для населення, а саме
рішенням виконкому Миколаївської
міської ради від 28.10.11 р. №1033 «Про
тарифи на послуги теплопостачання, які
надаються ОКП
«Миколаївоблтеплоенерго», що діяло до
01.01.14 р. За вказаним рішенням тариф для
населення складає 4,33 грн. за кв.м., а
відповідно із цим борг ДП «СБЗ ім. 61
Комунара» за два спірних місяця
складає 33299,43 грн., виходячи з площі
профілакторію в 3845,2 кв.м.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу
просив залишити її без задоволення,
оскаржене рішення суду 1 інстанції без
змін, вважаючи його обґрунтованим та
таким, що відповідає вимогам чинного
законодавства.

Дослідивши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, вислухавши
пояснення представників сторін,
перевіривши правильність юридичної
оцінки судом першої інстанції
встановлених фактичних обставин
справи і застосування норм
матеріального та процесуального права,
судова колегія приходить до
наступного.

06 жовтня 2010 року між ОКП
"Миколаївоблтеплоенерго" та ДП "СБЗ ім.
61 Комунара" укладено договір № 5245.20 на
постачання теплової енергії бюджетним
організаціям та госпрозрахунковим
підприємствам (Далі - Договір), за
умовами вказаного Договору
постачальник зобов'язується
відпускати, а споживач використовувати
теплову енергію для об'єктів,
перерахованих у Додатку № 1 цього
Договору (п. 1.2 Договору). При цьому у
вказаному додатку визначені всі
показники для розрахунку теплової
енергії при відсутності приладів
обліку і неподання споживачем довідки
щодо показників для розрахунку
спожитої гарячої води.

Відповідно із п.1.4 Договору розрахунки
за теплову енергію на опалення
здійснюються: п.п.1.4.2 при відсутності
приладів обліку для всіх «Споживачів»
- по тарифу, що діє в опалювальному
сезоні для певної категорії споживачів
за опалення 1 м.кв. загальної площі з
оплатою на протязі опалювального
періоду або за опалення 1 кв.м.
загальної площі згідно тарифів з
оплатою на протязі року для певної
категорії споживачів.

Згідно із п.1.5 Договору розрахунки за
теплову енергію на гаряче
водопостачання здійснюється: п.1.5.2 при
відсутності приладів обліку згідно
тарифу за підігрів 1 м.куб. за нормами
витрати гарячої води з оплатою
помісячно.

Пунктом 1.6 Договору встановлено, що при
відсутності приладів обліку
розрахунки за гаряче водопостачання
здійснюється за нормами споживання на
підставі довідки «Споживача» поданої
до 25 числа розрахункового місяця про
кількість споживачів гарячої води за
місяць: хворих, відвідувань
(поліклінік, дошкільних учбових,
спортивних закладів), приготування
блюд та інше. Довідки подані із
запізненням, до уваги не приймаються та
перерахунок згідно із ними не
проводиться. При відсутності довідки
розрахунки за гаряче водопостачання
здійснюються згідно розрахунків у
даному договорі.

Відповідно із п.1.7 Договору розрахунки
за теплову енергію здійснюються згідно
тарифу, розрахованого і затвердженого
керівником підприємства
«Постачальника».

Пунктом 1.9 Договору передбачено, що
остаточний рахунок здійснюється
відповідно рахунку - фактури до 25 числа
поточного місяця бюджетними
організаціями; до 20 числа місяця
наступного за звітним
госпрозрахунковими підприємствами.

Згідно протоколу розгляду
розбіжностей по Договору в редакції
Обласного комунального підприємства
"Миколаївоблтеплоенерго" з Державним
підприємством "Суднобудівний завод
імені 61 Комунара" щодо поставки
теплової енергії санаторію -
профілакторію "Інгул", сторони узгодили
викласти п. 1.9. Договору в наступній
редакції: «остаточний розрахунок за
отримані послуги теплопостачання
здійснюється споживачем до 15 числа
місяця, наступного за звітним.».

У відповідності до п. 2.11 Договору,
подавання теплової енергії споживачу
проводиться тільки за наявності актів
на повну готовність систем
теплопостачання, підписаних
постачальником та за нарядом,
одержаним у постачальника.

Позивачем умови договору виконувались
належним чином. Так, позивач на
виконання умов Договору підключив
об'єкти відповідача до централізованої
системи опалення, що підтверджується
нарядами на підключення № 6113 від 30.09.2013
(а.с.16), № 6114 від 30.09.2013 (а.с. 17), № 6115 від
30.09.2013 (а.с. 18) та відпустив теплову
енергію у період з 01.11.2013р. по 31.12.2013р. на
загальну суму 182 723,90 грн., що
підтверджується рахунками від 26.11.2013
року(а.с.19) та від 23.12.2013 року, (а.с. 21) які
були направлені на адресу відповідача,
що підтверджується реєстрами
згрупованих рекомендованих листів
(а.с.20, 22).

Відповідач свої зобов'язання щодо
оплати заборгованості згідно Договору
здійснив частково, а саме здійснив
платіж у листопаді 2013 року на суму 10
000,00 грн., на день подання позову до суду
заборгованість відповідача по
Договору становила 172 723,90 грн. (182 723,90
грн. - 10 000,00 грн.).

Станом на день розгляду справи в суді 1
інстанції, відповідач заборгованість
згідно Договору № 5245.20 на постачання
теплової енергії бюджетним
організаціям та госпрозрахунковим
підприємствам на суму 172 723,90 не погасив.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до п. 1 ст. 193 ГК України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Таким чином, вимоги позивача щодо
стягнення з відповідача
заборгованості в сумі 172 723,90 грн. за
поставлену теплову енергію за період з
01.11.2013р. по 31.12.2013р. по Договору є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Пунктом 5.1 Договору сторони
передбачили, що в разі несвоєчасної
оплати послуг у строки, визначені у п.1.9.
Договору, відповідач зобов'язаний
сплатити на користь позивача суму
заборгованості з урахуванням за весь
час прострочення виконання грошових
зобов'язань пеню у розмірі подвійної
облікової ставки Національного банку
України, що діяла в період, за який
сплачується пеня від суми
заборгованості за кожний день
прострочення платежу.

Позивач в позовній заяві зазначає, що
відповідач неналежним чином виконував
умови Договору, а саме не сплачував
рахунки по оплаті за отриману теплову
енергію, позивачем згідно наданого до
суду розрахунку, за період з 16.12.2013 року
по 31.03.2014 року, була нарахована пеня в
розмірі 5551,36 грн. вказаний розрахунок
судом перевірений, розмір пені є
обґрунтованим, а тому вказана сума пені
правомірно стягнута з відповідача.

Статтею 625 ЦК України визначено, що
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання за вимогою
кредитора, зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також 3% річних від
простроченої суми за весь час
прострочення.

Позивач згідно наданого розрахунку
нарахував та просить суд стягнути з
відповідача та 3% річних за період з
16.12.2013р. по 31.03.2014р. в сумі 1281,08 грн.,
розмір яких є обґрунтованим, а
відповідно із цим суд 1 інстанції також
правомірно стягнув з відповідача 3%
річних у сумі 1281,08 грн.

Відповідач всупереч вимогам ст.33 ГПК
України заявлені позивачем вимоги не
спростував, а тому суд 1 інстанції з
огляду на вищенаведене правомірно
задовольнив позов.

Судова колегія не приймає до уваги
доводи скаржника про те, що позивач при
визначенні тарифу на оплату спожитої
відповідачем теплової енергії повинен
був застосовувати тариф для населення,
оскільки відповідач не відноситься до
категорії населення та об'єкти на які
постачалася теплова енергія позивачем
не відносяться до житлових приміщень.

Так, відповідно до статті 4 Житлового
кодексу Української РСР жилі будинки, а
також жилі приміщення в інших будівлях,
що знаходяться на території
Української РСР, утворюють житловий
фонд.

Житловий фонд включає: жилі будинки і
жилі приміщення в інших будівлях, що
належать державі (державний житловий
фонд); жилі будинки і жилі приміщення в
інших будівлях, що належать колгоспам
та іншим кооперативним організаціям,
їх об'єднанням, профспілковим та іншим
громадським організаціям (громадський
житловий фонд); жилі будинки, що
належать житлово-будівельним
кооперативам (фонд житлово-будівельних
кооперативів); жилі будинки (частини
будинків), квартири, що належать
громадянам на праві приватної
власності (приватний житловий фонд);
квартири в багатоквартирних жилих
будинках, садибні (одноквартирні) жилі
будинки, а також жилі приміщення в
інших будівлях усіх форм власності, що
надаються громадянам, які відповідно
до закону потребують соціального
захисту (житловий фонд соціального
призначення).

До житлового фонду включаються також
жилі будинки, що належать
державно-колгоспним та іншим
державно-кооперативним об'єднанням,
підприємствам і організаціям.
Відповідно до Основ житлового
законодавства Союзу РСР і союзних
республік до цих будинків
застосовуються правила, встановлені
для громадського житлового фонду.

До житлового фонду не входять нежилі
приміщення в жилих будинках,
призначені для торговельних, побутових
та інших потреб непромислового
характеру.

Жилі будинки і жилі приміщення
призначаються для постійного
проживання громадян, а також для
використання у встановленому порядку
як службових жилих приміщень і
гуртожитків. Надання приміщень у жилих
будинках для потреб промислового
характеру забороняється.

Водночас слід зазначити, що зазначені
норми узгоджуються зі статтею 379
Цивільного кодексу України, відповідно
до якої житлом фізичної особи є
житловий будинок, квартира, інше
приміщення, призначені та придатні для
постійного проживання в них.

Порядок надання жилої площі в
гуртожитках підприємств, установ,
організацій, користування цими
гуртожитками та їх утримання
встановлено Примірним положенням про
гуртожитки (далі - Примірне положення),
затвердженим постановою Ради
Міністрів УРСР від 03.06.86 N 208.

Виходячи з викладеного вище, до
категорії споживачів "населення"
відносяться споживачі, що проживають в
будинках житлового фонду незалежно від
відомчого підпорядкування, в
кооперативних будинках, у гуртожитках
підприємств, організацій, установ та
учбових закладів, а також у будинках,
квартирах, що належать громадянам на
правах приватної власності
(аналогічної думки дотримується і
Національна комісія , що здійснює
державне регулювання у сфері
комунальних послуг - лист від 31.12.12 р.
«Щодо надання роз'яснень»).

З огляду на вищенаведене судова
колегія дійшла висновку про залишення
апеляційної скарги ДП «СБЗ ім. 61
Комунара» без задоволення, а рішення
господарського суду Миколаївської
області від 13.05.14 р. - без змін.

Згідно ст.49 ГПК України судові витрати
по сплати судового збору за подачу
апеляційної скарги покладаються на
скаржника.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101-105 ГПК України,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Суднобудівний завод
імені 61 Комунара» залишити без
задоволення, рішення господарського
суду Миколаївської області від 13.05.14 р. -
без змін.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України
набирає законної сили з дня її
прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено в касаційному порядку.

Повний текст постанови
складено 02.07.2014 р.

Головуючий суддя
Петров М.С.

Суддя
Разюк Г.П.

Суддя
Колоколов С.І.