ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2014 року
Справа № 925/842/14

Господарський суд Черкаської області в
складі: головуючого - судді Скиби Г.М.,
за участю секретаря судового засідання
Буднік А.М., розглянув у відкритому
судовому засіданні справу за позовом

Черкаського прокурора з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері, м.
Черкаси, вул. Ільїна, 224/1

в інтересах держави - Міністерства
оборони України, м. Київ,
Повітрофлотський проспект, 6

в особі квартирно-експлуатаційного
відділу м. Біла Церква, Київська
область, м. Біла Церква, вул. Ярмаркова, 1

до товариства з обмеженою
відповідальністю «ІСОПАК», Черкаська
область, м. Умань, вул. Леніна, 57

за участю третьої особи на стороні
позивача - державне підприємство
«Рубін», Черкаська область, м. Умань,
вул. Леніна, 57

про звільнення самовільно зайнятої
земельної ділянки,

за участю представників сторін:

прокурор: Лук'яненко А.В. - прокурор
прокуратури - за посадою;

від позивача: Свириденко В.М. - за
довіреністю;

від відповідача: Давигора С.А. - за
довіреністю;

третя особа: участі не брав.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення учасників,
господарський суд

ВСТАНОВИВ:

При комісійному обстеженні земельної
ділянки військового містечка №8 у м.
Умань, титульним користувачем якого є
КЕВ м. Біла Церква, було виявлено
самовільне використання землі та
самовільна побудова газгольдерної
станції відповідачем ТОВ «ІСОПАК» біля
орендованого ним приміщення. Площа під
спорудою 23,4 кв.м., площа під майданчиком
95,4 кв.м. Правовстановлюючі документи на
використання відповідачем спірної
земельної ділянки не надані. Порушення
земельного законодавства відповідачем
не усунуто, тому прокурор звернувся в
суд за захистом державного права та
інтересу на використання
Міністерством оборони України
земельної ділянки військового
містечка №8 в м. Умань.

Військовий прокурор звернувся в
господарський суд Черкаської області в
інтересах держави в особі МО України,
від імені якого діє Білоцерківська КЕВ,
з вимогою до ТОВ «ІСОПАК» про
зобов'язання звільнити самовільно
зайняту ним земельну ділянку в м. Умань,
вул. Леніна, 57. Прокурор та представник
позивача вимоги підтримали. Подано
оригінал Державного акту на право
постійного користування землею.
Вказують на чинність Державного акту
та відсутність змін в межах
користування землями МО України на
території м. Умань, в
тому числі по військовому містечку №8.

Представник відповідача вимоги
заперечила та вказала, що фірма орендує
нежитлове приміщення з правом викупу і
відповідно користується прилеглою
територією з посиланням на норми ст. 377
ЦК України, ст. 120 ЗК України.
Правовстановлюючих документів на
спірну земельну ділянку, на обладнання
газгольдера не надано. Дозволу на
початок робіт та на виконання робіт по
будівництву газгольдера не надано.
Вказує на відсутність розмежування
земельних ділянок комунальної та
державної власності по м. Умань,
заперечує визначення меж військового
містечка №8 та вказує на звернення до
користувача землі про дозвіл на
оформлення права користування спірною
земельною ділянкою. Просить в позові
відмовити за безпідставністю та
необґрунтованістю.

Представник третьої особи в засідання
не прибув.

Інших доказів не подано.
Сторонами не заявлено клопотань про
витребування додаткових доказів від
сторін.

Оцінюючи докази у справі в їх
сукупності та за внутрішнім
переконанням, враховуючи пояснення
прокурора та представників сторін, суд
вважає позовні вимоги такими, що
підлягають до повного задоволення.

Згідно положень Пленуму ВГСУ від
23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» при
прийнятті рішення суд має врахувати
майнові інтереси сторін, не надаючи
переваги одному учаснику над іншим.
Рішення має ґрунтуватися на повній та
всебічній оцінці доказів у конкретній
справі.

Сторони у справі є суб'єктами
господарювання та самостійними
юридичними особами, що підтверджено
витягом з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців.

Місце проведення господарської
діяльності сторін відповідає місцю їх
реєстрації згідно даних ЄДРПОУ -
положення ст. 93 ЦК України.

Між сторонами наявні абсолютні
відносини з користування земельною
ділянкою, розташованою за адресою: м.
Умань, вул. Леніна, 57, що виникли з вимог
закону.

Використання землі в Україні
врегульоване положеннями Конституції
України, Земельним кодексом України, ЗУ
«Про оренду землі», Податковим
кодексом України в частині внесення
оплати за користування землею тощо.

Ст. 1 ЗУ «Про використання земель
оборони» визначено, що землями оборони
є землі, надані для розміщення і
постійної діяльності військових
частин, установ, закладів, підприємств
та організацій Збройних Сил України,
інших військових формувань. Статус,
цільове використання, межі спірної
земельної ділянки по вул. Леніна, 57 в м.
Умань не змінено.

Згідно положень ст.ст. 77, 84 ЗК України
землі оборони відносяться до земель
державної власності.

Ст. 152 ЗК України передбачає право
власника чи землекористувача вимагати
усунення будь-яких його порушень прав
на землю, навіть коли ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою.

Згідно з ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу
України громадяни та юридичні особи
набувають права власності та права
користування земельними ділянками із
земель державної або комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень,
визначених цим Кодексом, або за
результатами аукціону.

Статтею 125 Земельного кодексу України
встановлено, що право власності на
земельну ділянку, а також право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу
України право власності на земельну
ділянку посвідчується державним актом,
крім випадків, визначених частиною
другою цієї статті. Право постійного
користування земельною ділянкою
посвідчується державним актом на право
постійного користування земельною
ділянкою. Право оренди земельної
ділянки посвідчується договором
оренди землі, зареєстрованим
відповідно до закону.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про
державний контроль за використанням та
охороною земель» самовільне зайняття
земельної ділянки - це будь-які дії, які
свідчать про фактичне використання
земельної ділянки за відсутності
відповідного рішення органу
виконавчої влади чи органу місцевого
самоврядування про її передачу у
власність або надання у користування
(оренду) або за відсутності вчиненого
правочину щодо такої земельної
ділянки, за винятком дій, які
відповідно до закону є правомірними.

Відповідно до п. 12 розділу Розділ X
«Перехідні положення» Земельного
кодексу України до розмежування земель
державної та комунальної власності
повноваження щодо розпорядження
землями (крім земель, переданих у
приватну власність, та земель,
зазначених в абзаці третьому цього
пункту) в межах населених пунктів
здійснюють відповідні сільські,
селищні, міські ради, а за межами
населених пунктів - відповідні органи
виконавчої влади.

Відповідно до ст. 212 Земельного кодексу
України самовільно зайняті земельні
ділянки підлягають поверненню
власникам землі або землекористувачам
без відшкодування затрат, понесених за
час незаконного користування ними.

Самовільним зайняттям землі є
заволодіння земельною ділянкою, що не
спирається на закон і відбувається з
порушенням визначеного порядку
надання земельних ділянок, здійснюване
без відведення землі в натурі й
одержання документа, що засвідчує
право на землю. Одним із способів
самовільного зайняття є самовільне
захоплення землі, тобто заволодіння
земельною ділянкою без дозволу
органів, уповноважених виносити
рішення про надання земельних ділянок
у користування.

Згідно з п. 3.1. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17
травня 2011р. №6 «Про деякі питання
практики розгляду справ у спорах, що
виникають із земельних відносин»
відповідно до вимог чинного
законодавства обов'язковою умовою
фактичного використання земельної
ділянки є наявність у особи, що її
використовує, правовстановлюючих
документів на цю земельну ділянку, а
відсутність таких документів може
свідчити про самовільне зайняття
земельної ділянки.

Разом з тим, у вирішенні питання
про застосування відповідальності за
самовільне зайняття земельної ділянки
господарським судам необхідно
враховувати, що саме по собі
встановлення судом наявності
фактичного користування земельною
ділянкою без документів, що
посвідчують права на неї, не є
достатньою підставою для кваліфікації
такого використання земельної ділянки
як самовільного її зайняття.
Господарським судам у вирішенні таких
спорів необхідно досліджувати, чи
передбачено спеціальним законом
отримання правовстановлюючих
документів на земельну ділянку для
розміщення певних об'єктів, причини
відсутності таких документів у особи,
що використовує земельну ділянку,
наявність у особи права на отримання
земельної ділянки у власність чи в
користування, вжиття нею заходів до
оформлення права на земельну ділянку
тощо.

Судом встановлено, що між сторонами
відсутній письмовий строковий
оплатний двосторонній реальний чи
консенсуальний договір на
користування спірною земельною
ділянкою на території військового
містечка №8 в м. Умань.

Проведеною військовою прокуратурою
перевіркою цільового використання
земель МО України в м. Умань було
встановлено, що на прилеглій земельній
ділянці до споруди (літ. Н, Н1-1, а.с. 51), що
орендується ТОВ «ІСОПАК», останнім
споруджена та використовується
газгольдерна станція для зрідженого
газу. Площа зайнятої ділянки складає
118,8 кв.м. Складено акт обстеження
ділянки від 02.04.2014р. (а.с. 14-15). Наявний та
не спростований відповідачем факт
самовільного використання земельної
ділянки останнім.

Управління Держземагентства в
Уманському районі повідомляє, що за ТОВ
«ІСОПАК» не обліковуються земельні
ділянки в м. Умань (а.с. 17).

Відповідач письмово повідомив
військового прокурора, що Уманською
міською радою не приймалось рішення
про видачу свідоцтва про право
власності на встановлене ТОВ «ІСОПАК»
газове обладнання (а.с. 18).

Відповідач використовує приміщення
(літ. Н, Н1-1) на території військового
містечка у м. Умань, вул. Леніна, 57 на
умовах оренди майна - договір оренди
нежитлового приміщення з правом викупу
від 06.07.2013р. (а.с. 25-28). Окремо
оренда земельної ділянки під
використання приміщення у ТОВ «ІСОПАК»
чи в Вінницької ТПП не оформлена. Право
на використання земельної ділянки під
спорудою та прилеглої території до
відповідача не переходило, як про це
стверджує відповідач з посилання на
норми ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК
України, оскільки власник приміщення
(Вінницька ТПП) - не оформила право
користування землею під об'єктом
нерухомості. Таке право не оформлено і
відповідачем у належний спосіб.

Прокурором та позивачем надано в суд
для огляду та ознайомлення оригінал
Акту на право користування землею в/м
№8 від 23 квітня 1975р. (а.с.
49-50). Земельна ділянка площею 52,35 га
надана в постійне користування під
розміщення військового містечка №8 в м.
Умань. Титульним користувачем
визначена Білоцерківська КЕЧ району.
Акт чинний на момент розгляду справи в
суді, записи в Акті про вилучення
земельних ділянок чи про припинення
права користування - відсутні. Акт не
спростований відповідачем в належний
спосіб в розумінні положень ст. 33 ГПК
України.

Дії прокуратури, КЕВ при проведенні
перевірки використання землі не
оспорювались відповідачем.

На неодноразові вимоги суду
відповідачем не подано доказів
оформлення проектної документації на
використання спірної земельної
ділянки під розміщення газгольдерної
станції на території військового
містечка №8, на початок будівництва,
експлуатацію газгольдерної станції.
Представник відповідача стверджує, що
земельна ділянка використовується під
розміщення та обслуговування
орендованого приміщення і йому
перешкоджають у використанні майна
шляхом ухилення від надання в оренду
вибраної ним земельної ділянки під
розміщення газгольдерної станції.
Твердження відповідача, що
газгольдерна станція не введена в
експлуатацію і не використовується - не
враховується судом при прийнятті
рішення, оскільки використання станції
в господарській діяльності не є
предметом даного спору.

Суд враховує, що певні обставини можуть
доводитись тільки певними доказами.
Прокурор та позивач обґрунтовано та
підставно звернулись в господарський
суд з позовом до ТОВ «ІСОПАК» та
використали належний спосіб захисту
порушеного права держави на
безперешкодне використання земельної
ділянки. Позовні вимоги підлягають до
задоволення з покладенням судових
витрат на відповідача повністю.

Згідно ст. 49 ГПК України належить
стягнути з Відповідача в дохід
державного бюджету 1 218 грн. судового
збору.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 ГПК України,
господарський суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Зобов'язати товариство з обмеженою
відповідальністю «ІСОПАК»,
м. Умань, вул. Леніна, 57, , номер рахунку в банку невідомий

звільнити незаконно зайняту ним на
території військового містечка №8 (м.
Умань, вул. Леніна, 57) земельну ділянку,
що відноситься до земель оборони та
перебуває в титульному користуванні
КЕВ м. Біла Церква, площею
118,8 кв.м. нормативною оцінкою 9483,80
грн., розташовану біля споруди
(літ. Н, Н1-1) під розміщення
газгольдерної станції.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «ІСОПАК»,
м. Умань, вул. Леніна, 57, , номер рахунку в банку невідомий

в доход державного бюджету через
Уманську ОДПІ на користь УДКС України у
м. Черкаси, МФО 854018, код 38031150, рахунок
№3002, код бюджетної класифікації
22030001

1218 грн. судового збору.

Накази видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
прийняття рішення. Сторони у справі
протягом цього строку мають право
подати апеляційну скаргу до
апеляційного суду на вказане рішення
через Господарський суд Черкаської
області.

Повне рішення складено 04.07.2014р.

Суддя
Скиба Г.М.