КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" червня 2014 р.
Справа№ 910/10197/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Авдеєва П.В.

Куксова В.В.

секретар судового засідання - Пугачова
А.С.,

за участю представників сторін: згідно
протоколу судового засідання від 24.06.2014
року по справі № 910/10197/13 (в матеріалах
справи)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
"Київенерго" на рішення господарського
суду міста Києва від 27.01.2014 року
(оформленого відповідно до ст. 84 ГПК
України 28.01.2014 року) по справі № 910/10197/13
(головуючий суддя Гумега О.В., судді
Картавцева Ю.В., Полякова К.В.)

За позовом Публічного акціонерного
товариства "Київенерго"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Євро-реконструкція"

третя особа Національна комісія, що
здійснює державне регулювання у сфері

комунальних послуг

про визнання договору
укладеним в редакції позивача

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
"Київенерго" звернулось до
господарського суду міста Києва з
позовом до товариства з обмеженою
відповідальністю "Євро-реконструкція"
про визнання договору з
транспортування теплової енергії від
28.03.2013 року № 391-13 укладеним в
редакції позивача.

13.12.2013 року від представника позивача
надійшла заява про уточнення позовних
вимог, відповідно до якої позивач
просив суд прийняти заяву про
уточнення позовних вимог та визнати
спірний договір укладеним в редакції,
викладеній у заяві.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 27.01.2014 року припинено
провадження у справі про визнання
договору з транспортування теплової
енергії від 28.03.2013 року № 391-13
укладеним в редакції позивача в
частині п. 4.2.1. та п. 4.2.2. цього Договору,
у зв'язку з тим, що спір в цій
частині не підлягає вирішенню в
господарських судах України. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
позивач, публічне акціонерне
товариство "Київенерго", звернувся до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення
господарського суду міста Києва від
27.01.2014 року у справі № 910/10197/13 скасувати
та прийняти нове, яким позов
задовольнити повністю.

Апеляційну скаргу скаржник мотивує
тим, що судом першої інстанції неповно
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи та має місце
невідповідність висновків, викладених
у рішенні місцевого суду обставинам
справи.

Розпорядженням голови Київського
апеляційного господарського суду від
24.02.2014 року для розгляду апеляційної
скарги по справі № 910/10197/13 сформовано
колегію суддів у складі: головуючий
суддя Яковлєв М.Л., судді Авдеєв П.В.,
Куксов В.В.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 24.02.2014 року по
справі № 910/10197/13 прийнято апеляційну
скаргу публічного акціонерного
товариства "Київенерго" до провадження
і призначено судове засіданні на 01.04.2014
року.

18.03.2014 року від публічного акціонерного
товариства "Київенерго" надійшли
додаткові пояснення, які судовою
колегією оглянуто та долучено до
матеріалів справи.

У зв'язку з перебуванням судді Авдеєва
П.В. у відпустці розпорядженням
секретаря судової палати Київського
апеляційного господарського суду від
01.04.2014 року здійснено заміну судової
колегії та для розгляду апеляційної
скарги по справі № 910/10197/13 сформовано
колегію суддів у складі: головуючий
суддя Яковлєв М.Л., судді Гончарова С.А.,
Куксов В.В.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 01.04.2014 року
прийнято до свого провадження
апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства "Київенерго"
на рішення господарського суду міста
Києва від 27.01.2014 року по справі №
910/10197/13 зазначеною колегією.

У судовому засіданні, призначеному на
01.04.2014 року, оголошено перерву до 20.05.2014
року.

28.04.2014 року від Національної комісії, що
здійснює державне регулювання у сфері
комунальних послуг надійшли письмові
пояснення по суті спору, які судовою
колегією оглянуто та долучено до
матеріалів справи.

08.05.2014 року від публічного акціонерного
товариства "Київенерго" надійшли
письмові пояснення по суті спору, які
судовою колегією оглянуто та долучено
до матеріалів справи.

15.05.2014 року від до товариства з
обмеженою відповідальністю
"Євро-реконструкція" надійшли письмові
пояснення по суті спору, які судовою
колегією оглянуто та долучено до
матеріалів справи.

20.05.2014 року в судовому засіданні
апеляційною інстанцією було
встановлено необхідність залучення до
участі у справі Національну комісію, що
здійснює державне регулювання у сфері
комунальних послуг в якості третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідача, оскільки як вбачається з
матеріалів справи спірні пункти
договору не врегульовано так як
останнім не встановлено тариф на
транспортування теплової енергії для
ПАТ «Київенерго».

Крім того, у судовому засіданні,
призначеному на 20.05.2014 року,
представниками сторін подано
клопотання в порядку ст. 69 ГПК України
про продовження строку розгляду справи
на 15 днів, оскільки двомісячний строк
для розгляду апеляційної скарги
закінчується 01.06.2014 року.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 01.04.2014 року
залучено до участі у справі в якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - Національну
комісію, що здійснює державне
регулювання у сфері комунальних
послуг. Продовжено строк розгляду
апеляційної скарги публічного
акціонерного товариства "Київенерго"
на рішення господарського суду міста
Києва від 27.01.2014 року по справі № 910/10197/13
на п'ятнадцять днів до 16.06.2014 року та
відкладено розгляд справи на 10.06.2014
року о 10 год. 30 хв.

10.06.2014 року від представника
відповідача надійшли додаткові
пояснення по суті спору з додатками,
які судовою колегією оглянуто та
долучено до матеріалів справи.

В судове засідання, призначене на 10.06.2014
року, представники третьої особи не
з'явились, про місце, день та час
розгляду даної справи були повідомлені
належним чином, про що свідчать
зворотні поштові повідомлення, про
поважні причини неявки суд не
повідомили.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 10.06.2014 року
продовжено строк розгляду апеляційної
скарги публічного акціонерного
товариства "Київенерго" на рішення
господарського суду міста Києва від
27.01.2014 року по справі № 910/10197/13 на
п'ятнадцять днів до 01.07.2014 року. Розгляд
справи № 910/10197/13 відкладено на 24.06.2014
року о 10 год. 45 хв.

23.06.2014 року від представника
відповідача надійшло клопотання про
припинення провадження у справі.

Клопотання мотивовано тим, що оскільки
сторони підписали протокол узгодження
розбіжностей до договору з
транспортуванні теплової енергії в
якому узгодили всі спірні питання по
даній справі, а відповідно до п. 1-1 ст. 80
ГПК України суд припиняє провадження у
зв'язку з відсутністю предмету спору,
то провадження по даній справі
підлягає припиненню.

У зв'язку з перебуванням судді
Гончарова С.А. у відпустці
розпорядженням секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 24.06.2014 року
здійснено заміну судової колегії та
для розгляду апеляційної скарги по
справі № 910/10197/13 сформовано колегію
суддів у складі: головуючий суддя
Яковлєв М.Л., судді Авдеєв П.В., Куксов
В.В.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 24.06.2014 року
прийнято до свого провадження
апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства "Київенерго"
на рішення господарського суду міста
Києва від 27.01.2014 року по справі № 910/10197/13
зазначеною колегією.

Публічним акціонерним товариством
«Київенерго», м. Київ, не надано до суду
заперечень на апеляційну скаргу.

Представник відповідача був присутнім
в судовому засіданні та надав свої
пояснення, якими підтримав доводи, що
викладені в клопотанні про припинення
провадження у справі.

Представник позивача в судовому
засіданні надав свої пояснення, якими
підтримав доводи, що викладені в
клопотанні відповідача про припинення
провадження у справі.

Дослідивши зазначене клопотання
колегія суддів приходить до висновку,
що воно задоволенню не підлягає з
огляду на наступне.

У до ст. 101 ГПК України чітко зазначені
межі перегляду справи в апеляційній
інстанції.

У процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Додаткові докази
приймаються судом, якщо заявник
обгрунтував неможливість їх подання
суду першої інстанції з причин, що не
залежали від нього.

Апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обгрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

В апеляційній інстанції не приймаються
і не розглядаються вимоги, що не були
предметом розгляду в суді першої
інстанції.

У вирішенні питань щодо прийняття
додаткових доказів суд апеляційної
інстанції повинен повно і всебічно
з'ясовувати причини їх неподання з
урахуванням конкретних обставин
справи і об'єктивно оцінити поважність
цих причин. У разі прийняття додаткових
доказів у постанові апеляційної
інстанції мають зазначатися підстави
такого прийняття.

З огляду на зазначене, протокол
узгодження розбіжностей до договору з
транспортуванні теплової енергії в
якому узгодили всі спірні питання по
даній справі не приймається судом як
додатковий доказ у розумінні статті 101
ГПК України.

Також не заслуговують на увагу
посилання представника позивач на п. 3
ст. 103 ГПК України, в якому зазначено, що
апеляційна інстанції може скасувати
рішення повністю або частково і
припинити провадження у справі або
залишити позов без розгляду повністю
або частково.

Оскільки, рішення судом першої
інстанції було винесено 27.01.2014 року, а
протокол узгодження розбіжностей до
договору у транспортуванні теплової
енергії в якому узгодили всі спірні
питання по даній справі було підписано
лише 18.06.2014 року, тобто більше ніж через
п'ять місяців після оскаржуваного
рішення, а для припинення провадження у
справі необхідні докази які були б
наявні ще до вирішення спору по суті та
винесення оскаржуваного рішення.

Таким чином, клопотання задоволенню не
підлягає і колегії суддів переглядає
справу по суті.

Представник третьої особи в судові
засідання не з'являвся, разом з тим
10.06.2014 року від третьої особи надійшло
клопотання про розгляд справи без
участі його представника.

Враховуючи викладене, а також
наявність в матеріалах справи всіх
необхідних для перегляду рішення
доказів, апеляційний суд вважає за
можливе здійснити розгляд апеляційної
скарги за відсутністю представника
третьої особи, проти чого також не
заперечують представники сторін,
присутні у судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
виступи представників сторін,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
проаналізувавши застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, а рішення
господарського суду міста Києва від
27.01.2014 року по справі № 910/10197/13 -
залишається без змін, виходячи з
наступного.

Згідно зі ст. 99 ГПК України, в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Слід зазначити, що відповідно ст. 101 ГПК
України, у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, 28.03.2013 року публічне
акціонерне товариство "Київенерго"
(позивач) листом № 391-13 направив на
адресу товариства з обмеженою
відповідальністю "Євро-реконструкція"
(відповідач) два примірники
підписаного позивачем договору з
транспортування теплової енергії, яка
виробляється відповідачем та
постачається споживачам зони
постачання відповідача, тепловими
мережами, що утримуються на балансі
відповідача для підписання (договір з
транспортування теплової енергії
від 28.03.2013 року № 391-13).

Судом першої інстанції встановлено, що
укладання такого договору є
обов'язковим для позивача, як суб'єкта
господарювання, який здійснює
діяльність з транспортування
теплової енергії, відповідно до
положень ч. 4 ст. 19 Закону України "Про
теплопостачання", якою встановлено, що
теплогенеруюча організація має право
постачати вироблену теплову енергію
безпосередньо споживачу згідно з
договором купівлі-продажу. У разі якщо
така організація не є
теплотранспортуючою, то
теплотранспортуюча організація не
має права відмовити теплогенеруючій
організації у транспортуванні
теплової енергії, якщо це дозволяють
технічні можливості системи.

Однак, листом від 29.04.2013 року № 29/04
відповідач повернув позивачу договір
разом з протоколом розбіжностей (а.с.
30-35).

Відповідно до положень ст. 181
Господарського кодексу України проект
договору може бути запропонований
будь-якою з сторін. У разі якщо проект
договору викладено як єдиний документ,
він надається другій стороні у двох
примірниках. За наявності заперечень
щодо окремих умов договору сторона,
яка одержала проект договору,
складає протокол розбіжностей, про що
робиться застереження у договорі, та
у двадцятиденний строк надсилає
другій стороні два примірники
протоколу розбіжностей разом з
підписаним договором. Сторона, яка
одержала протокол розбіжностей до
договору, зобов'язана протягом
двадцяти днів розглянути його, в цей же
строк вжити заходів для врегулювання
розбіжностей з другою стороною та
включити до договору всі прийняті
пропозиції, а ті розбіжності, що
залишились неврегульованими, передати
в цей же строк до суду, якщо на це є
згода другої сторони.

Якщо сторона, яка одержала протокол
розбіжностей щодо умов договору,
заснованого на державному замовленні
або такого, укладення якого є
обов'язковим для сторін на підставі
закону, або сторона - виконавець за
договором, що в установленому порядку
визнаний монополістом на певному ринку
товарів (робіт, послуг), яка одержала
протокол розбіжностей, не передасть у
зазначений двадцятиденний строк до
суду розбіжності, що залишилися
неврегульованими, то пропозиції
другої сторони вважаються
прийнятими.

У зв'язку з зазначеним, публічне
акціонерне товариство "Київенерго"
звернулось до господарського суду
міста Києва з позовом до товариства з
обмеженою відповідальністю
"Євро-реконструкція" про визнання
договору з транспортування теплової
енергії від 28.03.2013 року № 391-13
укладеним в редакції позивача.

Як вбачається з матеріалів справи у
позивача та відповідача виникли
розбіжності:

- щодо вартості послуг позивача з
транспортування теплової енергії
відповідача (п. 4.2.1. та п. 4.2.2. договору).
Згідно пропозиції позивача, до
моменту затвердження уповноваженим
органом тарифу на транспортування
теплової енергії сторони погоджують,
що розрахункова вартість витрат
позивача з транспортування теплової
енергії відповідача з 01 січні по 31
грудня 2013 року включно орієнтовно
становить 30 969 616,32 грн., в тому числі
ПДВ. Згідно пропозиції відповідачача,
розрахункова вартість витрат
позивача за надання цих послуг за
той же період має складати 29 460 360,46
грн., в тому числі ПДВ (п. 4.2.1.
договору).

- щодо сплати місячної вартості
витрат з транспортування до
затвердження уповноваженим органом
тарифу на транспортування теплової
енергії. Позивач вважає, що відповідач
має сплачувати йому 11095 грн./км (без
ПДВ), а на думку відповідача сплаті
підлягає 12603,6 грн. за один кілометр
тепломереж (в тому числі ПДВ 2 100,6 грн.)
(п. 4.2.2. договору).

Стаття 5 Закону України "Про природні
монополії" встановлює, що відповідно
до цього закону регулюється
діяльність суб'єктів природних
монополій, зокрема, у сфері
транспортування теплової енергії.

Відповідно до положень ст. 20 Закону
України "Про теплопостачання", тарифи
на теплову енергію, реалізація якої
здійснюється суб'єктами
господарювання, що займають
монопольне становище на ринку, є
регульованими. Тарифи на виробництво,
транспортування та постачання
теплової енергії, крім тарифів на
виробництво теплової енергії для
суб'єктів господарювання, що
здійснюють комбіноване виробництво
теплової і електричної енергії та/або
використовують нетрадиційні та
поновлювані джерела енергії,
затверджуються національною комісією,
що здійснює державне регулювання у
сфері комунальних послуг, та органами
місцевого самоврядування в межах
повноважень, визначених
законодавством.

Відповідно до положень статті 16 Закону
України "Про теплопостачання" та
статті 6 Закону України "Про державне
регулювання у сфері комунальних
послуг" до повноважень національної
комісії, що здійснює державне
регулювання у сфері комунальних
послуг відноситься встановлення
тарифів на теплову енергію суб'єктам
природних монополій у сфері
теплопостачання, ліцензування
діяльності яких здійснюється
Комісією.

Матеріали справи свідчать, що позивач
звертався до Національної комісії, що
здійснює державне регулювання у сфері
комунальних послуг з приводу
затвердження відповідних тарифів,
однак такі тарифи затверджені не були,
що не заперечується представниками
позивача та відповідача.

На запит суду Національна комісія, що
здійснює державне регулювання у сфері
комунальних послуг повідомила
наступне.

Законом України «Про ціни та
ціноутворення» визначено, що суб'єкти
господарювання під час провадження
господарської діяльності
використовують вільні ціни та державні
регульовані ціни.

Вільні ціни встановлюються суб'єктами
господарювання самостійно за згодою
сторін на всі товари, крім тих, щодо
яких здійснюється державне
регулювання цін.

Згідно частини першої статті 12 Закону
України «Про ціни та ціноутворення»
державні регульовані ціни
запроваджуються на товари, які
справляють визначальний вплив на
загальний рівень і динаміку цін, мають
істотну соціальну значущість, а також
на товари, що виробляються суб'єктами,
які займають монопольне (домінуюче)
становище на ринку.

Державна цінова політика у сфері
діяльності суб'єктів природних
монополій реалізується відповідно до
законодавства про природні монополії.

Статтею 5 Закону України «Про природні
монополії» визначено, що
транспортування теплової енергії
віднесено до діяльності суб'єктів
ринку природних монополій.

Згідно зі статтею 8 вищезазначеного
Закону ціни (тарифи) на товари, що
виробляються (реалізуються) суб'єктами
природних монополій є предметом
державного регулювання діяльності
суб'єктів природних монополій.

Відповідно до Закону України «Про
державне регулювання у сфері
комунальних послуг національна
комісія, що здійснює державне
регулювання у сфері комунальних послуг
є органом державного регулювання у
сфері комунальних послуг.

Згідно зі статтею 5 цього Закону
Комісія застосовує такі засоби
регуляторного впливу на суб'єктів
природних монополій та суб'єктів
господарювання на суміжних ринках,
зокрема, встановлення тарифів на
комунальні послуги для суб'єктів
природних монополій та суб'єктів
господарювання на суміжних ринках.

Постановою Національної комісії
регулювання електроенергетики України
(яка на той час виконувала функції
Комісії) від 14.12.2010 № 1729 (а.с. 3, т. 2) ПАТ
«Київенерго» з 01.01.2011 року затверджено
тарифи на теплову енергію для
населення шляхом коригування паливної
складової у діючих тарифах. За основу
для встановлення були використані
висновки Державної інспекції з
контролю за цінами та відповідні
рішення органу місцевого
самоврядування, якими були встановлені
діючі на той час тарифи на теплову
енергію.

Постановою Національної комісії
регулювання ринку комунальних послуг
України від 30.09.2011 № 116 (а.с. 4, т. 2) з 01.10.2011
року встановлено тарифи на теплову
енергію для потреб бюджетних установ
та потреб інших споживачів шляхом
коригування паливної складової
діючого тарифу з повним урахуванням
підвищення ціни природного газу, які
діяли до 31.12.2013 року.

Законом України «Про теплопостачання»
визначено, що тариф (ціна) на теплову
енергію - грошовий вираз витрат на
виробництво, транспортування,
постачання одиниці теплової енергії (1
Гкал) з урахуванням рентабельності
виробництва, інвестиційної та інших
складових.

Механізм формування тарифів на теплову
енергію, її виробництво,
транспортування та постачання
визначено Порядком формування тарифів
на теплову енергію, її виробництво,
транспортування та постачання, послуги
з централізованого опалення і
постачання гарячої води, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів від 01.06.
2011 № 869.

На сьогоднішній день, постановами
Комісії (№ 247 від 31.03.2014, №465 від 23.04.2014,
а.с. 5-10, т. 2) встановлено тарифи для ПАТ
«Київенерго» на теплову енергію, її
виробництво, транспортування та
постачання для потреб бюджетних
установ, інших споживачів та для потреб
населення.

З огляду на зазначене, суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку,
що спір про визнання договору
укладеним в редакції позивача, в
частині п. 4.2.1. та п. 4.2.2. не підвідомчий
господарським судам, оскільки є
спором про встановлення тарифів на
послуги, які відповідно до чинного
законодавства не можуть бути
встановлені за угодою сторін.

Відповідно до п. 1 ст. 80 ГПК України
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо спір не
підлягає вирішенню в господарських
судах України.

Таким чином, провадження у справі в
частині позовних вимог про визнання
договору з транспортування теплової
енергії від 28.03.2013 року № 391-13
укладеним в редакції позивача щодо п.
4.2.1. та п. 4.2.2. підлягає припиненню на
підставі п. 1 ст. 80 ГПК України,
оскільки є спором про встановлення
тарифів на послуги, які відповідно до
чинного законодавства не можуть
бути встановлені за угодою сторін.

Стаття 179 Господарського кодексу
України встановлює загальні умови
укладання договорів, які породжують
господарські зобов'язання.

Відповідно до пункту 7 статті 179
Господарського кодексу України
господарські договори укладаються за
правилами, встановленими Цивільним
кодексом України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Кодексом, іншими нормативно-правовими
актами щодо окремих видів договорів.

Пункт 3 статті 179 Господарського
кодексу України встановлює, що
укладення договору є обов'язковим для
сторін, якщо існує пряма вказівка
закону щодо обов'язковості укладення
договору для певних суб'єктів
господарювання.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 180
Господарського кодексу України
господарський договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо усіх його
істотних умов. Істотними є умови,
визнані такими за законом чи необхідні
для договорів даного виду, а також
умови, щодо яких на вимогу однієї із
сторін повинна бути досягнута згода.

Статтею 181 Господарського кодексу
України унормовано, що господарський
договір за загальним правилом
викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками.

Проект договору може бути
запропонований будь-якою з сторін. У
разі якщо проект договору викладено як
єдиний документ, він надається другій
стороні у двох примірниках.

Сторона, яка одержала проект договору,
у разі згоди з його умовами оформляє
договір відповідно до вимог частини
першої цієї статті і повертає один
примірник договору другій стороні або
надсилає відповідь на лист, факсограму
тощо у двадцятиденний строк після
одержання договору.

За наявності заперечень щодо окремих
умов договору сторона, яка одержала
проект договору, складає протокол
розбіжностей, про що робиться
застереження у договорі, та у
двадцятиденний строк надсилає другій
стороні два примірники протоколу
розбіжностей разом з підписаним
договором.

Як було зазначено вище, листом від
29.04.2013 року № 29/04 відповідач повернув
позивачу договір разом з протоколом
розбіжностей (а.с. 30-35) щодо вартості
послуг позивача з транспортування
теплової енергії відповідача (п. 4.2.1.
та п. 4.2.2. договору). Згідно пропозиції
позивача, до моменту затвердження
уповноваженим органом тарифу на
транспортування теплової енергії
сторони погоджують, що розрахункова
вартість витрат позивача з
транспортування теплової енергії
відповідача з 01 січні по 31 грудня 2013
року включно орієнтовно становить 30 969
616,32 грн., в тому числі ПДВ. Згідно
пропозиції відповідачача,
розрахункова вартість витрат
позивача за надання цих послуг за
той же період має складати 29 460 360,46
грн., в тому числі ПДВ (п. 4.2.1.
договору); щодо сплати місячної
вартості витрат з транспортування до
затвердження уповноваженим органом
тарифу на транспортування теплової
енергії. Позивач вважає, що відповідач
має сплачувати йому 11095 грн./км (без
ПДВ), а на думку відповідача сплаті
підлягає 12603,6 грн. за один кілометр
тепломереж (в тому числі ПДВ 2 100,6 грн.)
(п. 4.2.2. договору).

Господарський договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо усіх його
істотних умов. Істотними є умови,
визнані такими за законом чи необхідні
для договорів даного виду, а також
умови, щодо яких на вимогу однієї із
сторін повинна бути досягнута згода.
При укладенні господарського договору
сторони зобов'язані у будь-якому разі
погодити предмет, ціну та строк дії
договору.

Ціна у господарському договорі
визначається в порядку, встановленому
цим Кодексом, іншими законами, актами
Кабінету Міністрів України. За згодою
сторін у господарському договорі може
бути передбачено доплати до
встановленої ціни за продукцію
(роботи, послуги) вищої якості або
виконання робіт у скорочені строки
порівняно з нормативними (ст. 180 ГК
України).

Відповідно до положень статті 187 ГК
України, спори, що виникають при
укладанні господарських договорів за
державним замовленням, або договорів,
укладення яких є обов'язковим на
підставі закону та в інших випадках,
встановлених законом, розглядаються
судом.

Оскільки ціна договору є його
істотною умовою, без погодження або
визначення якої договір не може
вважатися укладеним, а тарифи на
транспортування теплової енергії
позивачем, в установленому законом
порядку, уповноваженим на це органом
не затверджені, сторонами не
погоджені, то позовні вимоги про
визнання договору з транспортування
теплової енергії від 28.03.2013 року №
391-13 укладеним в редакції позивача
задоволенню не підлягають.

За правилами ст. 4-7 ГПК України, судове
рішення приймається колегіально за
результатами обговорення усіх
обставин справи.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень та подати до
суду відповідні докази.

Як встановлено ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 6
від 23.03.2012 року "Про судове рішення"
рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого: чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються; чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин; яка правова кваліфікація
відносин сторін, виходячи з фактів,
установлених у процесі розгляду
справи, та яка правова норма підлягає
застосуванню для вирішення спору.

Виходячи з викладеного вище, колегія
суддів Київського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, а рішення господарського
суду міста Києва від 27.01.2014 року у
справі № 910/10197/13 - залишається без змін.

З огляду на вищезазначене, керуючись
ст. ст. 4-7, 33, 43, 99, 101-103, 105 ГПК України,
Київський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства "Київенерго"
на рішення господарського суду міста
Києва від 27.01.2014 року по справі №
910/10197/13 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста
Києва від 27.01.2014 року у справі № 910/10197/13
залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/10197/13 повернути
до господарського суду міста Києва.

Постанову Київського апеляційного
господарського суду може бути
оскаржено до Вищого господарського
суду України у порядку, передбаченому
ст. 107 ГПК України.

Постанова Київського апеляційного
господарського суду за наслідками
перегляду відповідно до ст. 105 ГПК
України набирає законної сили з дня її
прийняття.

Головуючий суддя
М.Л. Яковлєв

Судді
П.В. Авдеєв

В.В. Куксов