ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2014 р.
Справа № 914/674/14

Господарський суд Львівської області
розглянув у відкритому судовому
засіданні матеріали справи:

за позовом: Стрийської міської ради (м.
Стрий Львівська обл.)

до відповідача: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (м. Стрий
Львівська обл.)

про: звільнення земельної ділянки і
приведення її до попереднього стану
шляхом демонтажу торгівельного кіоску

Суддя: Пазичев В.М.

При секретарі: Пшеничній В.С.

Представники:

від позивача: Кухар Н.Ю. - довіреність
№3-17/63 від 08.04.2014 року.

від відповідача: ОСОБА_3 - довіреність
б/н від 03.06.2014 року.

ФОП ОСОБА_1 - паспорт серії НОМЕР_1

Суть спору: На розгляд Господарського
суду Львівської області подано позов
Стрийської міської ради (м. Стрий
Львівська обл.) до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (м. Стрий
Львівська обл.) (надалі - ФОП ОСОБА_1) про
звільнення земельної ділянки і
приведення її до попереднього стану
шляхом демонтажу торгівельного кіоску.

Ухвалою Господарського суду
Львівської області суддею Яворським
Б.І. від 28.02.2014 року порушено
провадження у справі і призначено до
розгляду на 17.03.2014 року. Ухвалою суду
від 17.03.2014 року розгляд справи
відкладено до 31.03.2014 року, у зв'язку з
відсутністю представника відповідача.
Ухвалою суду від 14.04.2014 року розгляд
справи відкладено до 28.04.2014 року, в
зв'язку з відсутністю представника
відповідача.

28.04.2014 року розпорядженням №219, у
зв'язку з тимчасовою непрацездатністю
судді Яворського Б.І., призначено
повторний автоматичний розподіл
справи №914/674/14 і справу передано для
подальшого розгляду судді Пазичеву В.М.

Ухвалою суду від 28.04.2014 року розгляд
справи відкладено до 05.05.2014 року, в
зв'язку з відсутністю представника
позивача. Ухвалою суду від 05.05.2014 року
розгляд справи відкладено до 21.05.2014
року, в зв'язку з відсутністю
представників сторін. Ухвалою суду від
21.05.2014 року розгляд справи відкладено
до 29.05.2014 року, в зв'язку з відсутністю
представника позивача. Ухвалою суду
від 29.05.2014 року розгляд справи
відкладено до 02.06.2014 року, для надання
доказів. Ухвалою суду від 02.06.2014 року
розгляд справи відкладено до 25.06.2014
року, в зв'язку з відсутністю
представника позивача.

Позивач вимог ухвали суду про
відкладення від 14.04.2014 року, від 28.04.2014
року, від 05.05.2014 року, від 21.05.2014 року, від
29.05.2014 року, від 02.06.2014 року не виконав,
явку повноважного представника в
судове засідання забезпечив.

25.06.2014 року за вх.№27448/14 позивач подав
обґрунтування до позовної заяви.

Відповідач вимог ухвали суду про
відкладення від 14.04.2014 року, від 28.04.2014
року, від 05.05.2014 року, від 21.05.2014 року, від
29.05.2014 року, від 02.06.2014 року не виконав,
явку повноважного представника в
судове засідання забезпечив.

21.05.2014 року за вх.№22012/14 відповідач
подав клопотання про долучення
додаткових доказів до матеріалів
справи.

21.05.2014 року за вх.№22013/14 відповідач
подав заперечення на позовну заяву.

29.05.2014 року за вх.№23438/14 відповідач
подав клопотання про відкладення
розгляду справи.

02.06.2014 року за вх.№23829/14 відповідач
подав доповнення до заперечення на
позовну заяву.

02.06.2014 року за вх.№2796/14 відповідач подав
клопотання про продовження строку
розгляду справи на 15 днів понад строк,
що встановлений ст. 69 ГПК України.

23.06.2014 року за вх.№27055/14 відповідач
подав відзив на позовну заяву.

Відповідно до ст. 85 ГПК України, вступну
та резолютивну частини рішення
виготовлено, підписано та оголошено
25.06.2014 року.

Розглянувши матеріали і документи,
подані сторонами, заслухавши пояснення
представників сторін, з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, сукупно
оцінивши докази, які мають значення для
справи, суд встановив наступне:

Як зазначено у позовній заяві, на
підставі рішення XIII сесії V
демократичного скликання Стрийської
міської ради від 24.11.2007 року за №196 "Про
вилучення і надання земельних ділянок
суб'єктам підприємницької діяльності"
продовжено договір оренди земельної
ділянки ФОП ОСОБА_1

Позивач зазначає, що 14 лютого 2008 року
між Стрийською міською радою (надалі -
позивач) та ФОП ОСОБА_1 (надалі -
відповідач) було укладено Договір
оренди землі на підставі
вищезазначеного рішення (надалі -
Договір). В оренду передавалася
земельна ділянка загальною площею 0,0011
га, яка знаходиться по АДРЕСА_2. Строк
дії договору по 27.11.2008 року. Земельна
ділянка передавалася в оренду для
обслуговування торгівельного кіоску
(цільове призначення - для комерційних
цілей).

Позивач звертає увагу на те, що Договір
зареєстрований у Стрийському міському
відділі Львівської регіональної філії
Державного підприємства "Центр
державного земельного кадастру при
Держкомземі України", про що у
Державному реєстрі земель вчинено
запис від 22.05.2008 року за №04:08:444:00042.

Позивач наголошує, що, після закінчення
строку Договору (договір укладено по
27.11.2008 року), орендар не зверталася із
заявою про намір продовжити його дію.
Цей торгівельний кіоск був
демонтований.

Позивач зазначає, що, відповідно до п. 35
Договору, дія Договору припиняється у
разі закінчення строку, на який його
було укладено.

За твердженням позивача, у період з 07-09
грудня 2013 року гр. ОСОБА_1 самочинно
встановлено тимчасову споруду для
провадження підприємницької
діяльності без оформлення дозвільних
документів, в тому числі на
користування земельною ділянкою, що
підтверджується Актом обстеження
прибудинкової території будинку по
АДРЕСА_2 від 12.12.2013 року. Згадана
естетично неприваблива споруда
встановлена безпосередньо біля стіни
двоповерхового житлового будинку
АДРЕСА_2, що негативно впливає на його
технічний етан (зовнішнє вентилювання,
відведення дощових вод тощо). Крім того,
встановлена тимчасова споруда створює
перешкоди в обслуговуванні інженерних
мереж-газопроводу та проведення
ремонтних робіт.

Разом з тим, за твердженням позивача,
згаданий кіоск вже довший час не
використовувався за призначенням.

Згідно ч. 2 ст. 28 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності",
п.1.3 "Порядку розміщення тимчасових
споруд для провадження
підприємницької діяльності", тимчасова
споруда торговельного, побутового,
соціально-культурного чи іншого
призначення для здійснення
підприємницької діяльності -
одноповерхова споруда, що
виготовляється з полегшених
конструкцій з урахуванням основних
вимог до споруд, визначених технічним
регламентом будівельних виробів,
будівель і споруд, і встановлюється
тимчасово, без улаштування фундаменту.

Окрім цього, ч. 4 ст. 15 Закону України
«Про благоустрій населених пунктів»
передбачено, що власник тимчасової
споруди торговельного, побутового,
соціально-культурного чи іншого
призначення, розташованої на території
об'єкта благоустрою державної та
комунальної власності, зобов'язаний
забезпечити належне утримання
прилеглої до тимчасової споруди
території. За твердженням позивача,
дана вимога відповідачем не
виконувалась.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про
благоустрій населених пунктів»,
суб'єктами у сфері благоустрою
населених пунктів є органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування. підприємства,
установи, організації, органи
самоорганізації населення, громадяни.

Відповідно до п.п. г п. 1 ст. 13 Закону
України "Про благоустрій населених
пунктів", до об'єктів благоустрою
населених пунктів належать: вулиці,
дороги, провулки, узвози, проїзди,
пішохідні та велосипедні доріжки.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про
благоустрій населених пунктів»,
об'єкти благоустрою використовуються
відповідно до їх функціонального
призначення для забезпечення
сприятливих умов життєдіяльності
людини на засадах їх раціонального
використання та охорони з урахуванням
вимог правил благоустрою території
населених пунктів, інших вимог, що
передбаченні законодавством.

Відповідно до п. 1, п.п.2 п.3 ст.40 Закону
України "Про благоустрій населених
пунктів", самоврядний контроль у сфері
благоустрою населених пунктів
здійснюється сільськими, селищними,
міськими радами та їх виконавчими
органами. Самоврядний контроль за
станом благоустрою населених пунктів
здійснюється, зокрема, шляхом розгляду
звернень підприємств, установ,
організацій та громадян.

Згідно ст. 212 ЗК України, самовільно
зайняті земельні ділянки підлягають
поверненню власникам землі або
землекористувачам без відшкодування
затрат, понесених за час незаконного
користування ними.

Приведення земельних ділянок у
придатний для використання стан,
включаючи знесення будинків, будівель
і споруд, здійснюється за рахунок
громадян або юридичних осіб, які
самовільно зайняли земельні ділянки.

Повернення самовільно зайнятих
земельних ділянок провадиться за
рішенням суду.

Позивач зазначає, що при цьому, в якості
підстави користування земельною
ділянкою відповідачем вказано договір
оренди, укладений з власником
земельної ділянки (позивачем по справі)
строком дії з 14.02.2008 року по 27.11.2008 року.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК
України, зобов'язання повинні
виконуватися належним чином і в
установлений строк відповідно до
вказівок закону, договору, а при
відсутності вказівок - відповідно до
звичаїв ділового обороту або інших
вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 31 Закону України "Про
оренду землі", договір оренди землі
припиняється в разі закінчення строку,
на який його було укладено.

У відзиві на позовну заяву відповідач
зазначає, що спірний кіоск по АДРЕСА_2
належав до комунальної власності міста
та на підставі договору
купівлі-продажу від 02.06.1993 р., укладеним
між Фондом комунального майна
Стрийської районної ради та ОСОБА_4,
відчужено громадянину ОСОБА_4. Відтак,
останній 17.08.1993 р. зареєстрував цей
кіоск в Стрийському МБТІ, реєстровий
№9, як об'єкт нерухомості, та покупцем
виготовлено технічний паспорт на
придбане майно.

Відповідач зазначає, що Рішенням
Стрийської міської ради від 22.12.1997 року
за попереднім власником ОСОБА_4 даного
кіоску було закріплено земельну
ділянку, на якій він розташований.

Відповідач наголошує, що відповідно
договору купівлі-продажу від 06.02.1998
року, ним придбано цей кіоск у ОСОБА_4 та
зареєстровано право власності на нього
в Стрийському МБТІ. Таким чином, цей
кіоск придбано та зареєстровано
відповідно до вимог закону.

Відповідач зазначає, що Рішенням
Виконкому Стрийської міської ради №244
від 24.07.2007 року «Про вилучення та
надання в користування земельних
ділянок», йому було продовжено оренду
земельної ділянки по АДРЕСА_2. На
підставі цього рішення, виготовлено
проект відведення земельної ділянки та
укладено Договір оренди від 01.07.2000 р.
терміном на 3 роки. Відповідач зазначає,
що після закінчення договору оренди
земельної ділянки, Рішенням VIII сесії IV
демократичного скликання Стрийської
міської ради №194, йому продовжено
Договір оренди земельної ділянки, та,
згідно з цим рішенням, укладено Договір
оренди терміном на 3 роки, та
зареєстровано Договір в Стрийському
міському центрі Державного земельного
кадастру в книзі записів державної
реєстрації договорів оренди землі,
реєстраційний номер 212.

Відповідач зазначає, що 27.11.2007 року
Рішенням №196 ХIII сесії V демократичного
скликання Стрийської міської ради «Про
вилучення і надання земельних ділянок
суб'єктам підприємницької діяльності»
ФОП ОСОБА_1 продовжено оренду земельної
ділянки по АДРЕСА_2, та укладено, на
підставі рішення, Договір оренди 14.02.2008
року і зареєстровано Договір в
Стрийському міському відділі
Львівської регіональної філії
державного підприємства, центру
Державного земельного кадастру при
Держкомземі України.

Відповідач зазначає, що Договір оренди
земельної ділянки був укладений по 2009
рік, після чого на звернення
відповідача в міську раду про подальше
укладення цього ж договору оренди, йому
було запропоновано оплачувати орендну
плату за землю, так як договір
пролонговується. Відповідач наголошує,
що щомісячно, включно по травень 2014
року, оплачує орендну плату по 465,36 грн.,
що підтверджується квитанціями,
доданими до справи. Відповідач заявляє,
що, являючись власником цього кіоску,
добросовісно сплачував всі платежі, як
приватний підприємець і ніяких
порушень не допускав.

Відповідач звертає увагу на те, що
кіоск ніколи не демонтував та заново не
встановлював. На думку відповідача, це
підтверджується й тим, що з часу
придбання кіоску і по даний час він
постійно працює в ньому і сплачує всі
платежі, в тому числі і орендну плату за
землю.

Відповідач зазначає, що не відповідає
дійсності те, що кіоск є неприваблива
споруда, так як він належно оздоблений
і відповідає естетичному вигляду та
іншим вимогам і не впливає на технічний
стан житлового будинку, розташованого
поряд з кіоском. Мешканці цього будинку
ніяких претензій щодо розташування
кіоску не мають, що підтвердили
письмово. Розташування кіоску не
впливає на підступ до обслуговування
газової труби, доступ до якої є вільним
та, крім цього, з цього приводу не має
претензій і газове господарство.
Відповідач зазначає, що невідомо з яких
підстав позивач вказує, що кіоск довший
час не використовується за
призначенням, так як він діє щоденно. Не
відповідає дійсності покликання в
позовній заяві на те, що на прилеглій до
кіоску території належно не
підтримується благоустрій.

Крім того, відповідач зазначає, що,
згідно із п.19 Договору оренди землі від
14 лютого 2008 року, після припинення дії
договору орендар повертає
орендодавцеві земельну ділянку у
стані, не гіршому порівняно з тим, у
якому він одержав її в оренду.
Відповідно до акту приймання-передачі
земельної ділянки по АДРЕСА_2 від 22
травня 2008 року: Орендодавець, Стрийська
міська рада передає, а Орендар
підприємець ОСОБА_1 прийняла в оренду
земельну ділянку по АДРЕСА_2 площею 0.0011
га.

Відповідач звертає увагу на те, що
позивач стверджує, що вищезгаданий
кіоск вже довший час не
використовується за призначенням.
Конкретно за який саме довший час - не
вказується; не надано жодних доказів
того, що відповідач використовує його
не за призначенням.

Відповідач зазначає, що на підставі ст.
764 ЦК України та ст. 33 Закону України
«Про оренду землі», після закінчення
строку договору оренди землі, він може
бути продовженим на той самий строк, за
умови, якщо проти цього не заперечує
орендодавець. При цьому, такі
заперечення мають бути протягом одного
місяця після закінчення терміну дії
договору. Відтак, якщо на дату
закінчення строку договору оренди
землі і протягом місяця після
закінчення цього строку мали місце
заперечення орендодавця щодо
поновлення договору на новий строк, то
такий договір припиняється.

Відповідач наголошує, що в матеріалах
справи відсутні докази того, що позивач
після закінчення строку договору
оренди від 14 лютого 2008 року
листом-повідомленням заперечував щодо
поновлення договору на новий строк.
Отже, за відсутності письмових
заперечень орендодавця протягом
одного місяця після закінчення строку
договору, він підлягає поновленню на
той самий строк і на тих самих умовах,
які були передбачені договором.
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
продовжує використовувати земельну
ділянку та відповідно до Закону
України «Про плату за землю» проводить
за неї оплату. Даний факт
підтверджується квитанціями доданими
до справи

При прийнятті рішення суд виходив з
наступного:

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен
має право володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю,
результатами своєї інтелектуальної,
творчої діяльності.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про
благоустрій населених пунктів»,
суб'єктами у сфері благоустрою
населених пунктів є органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, підприємства,
установи, організації, органи
самоорганізації населення, громадяни.

Відповідно до п.п. г п. 1 ст. 13 Закону
України "Про благоустрій населений
пунктів", до об'єктів благоустрою
населених пунктів належать: вулиці,
дороги провулки, узвози, проїзди,
пішохідні та велосипедні доріжки.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про
благоустрій населених пунктів»,
об'єкти благоустрою використовуються
відповідно до їх функціонального
призначення для забезпечення
сприятливих умов життєдіяльності
людини на засадах їх раціонального
використання та охорони з урахуванням
вимог правил благоустрою території
населених пунктів, інших вимог,
передбаченні законодавством.

Окрім цього, ч. 4 ст. 15 Закону України
«Про благоустрій населених пунктів»
передбачено, що власник тимчасової
споруди торговельного, побутового,
соціально-культурного чи іншого
призначення, розташованої на території
об'єкта благоустрою державної та
комунальної власності, зобов'язаний
забезпечити належне утримання
прилеглої до тимчасової споруди
території.

Відповідно до п. 1. п.п.2 п.3 ст.40 Закону
України "Про благоустрій населених
пунктів", самоврядний контроль у сфері
благоустрою населених пунктів
здійснюється сільськими, селищними,
міськими радами та їх виконавчими
органами. Самоврядний контроль за
станом благоустрою населених пунктів
здійснюється, зокрема, шляхом розгляду
звернень підприємств, установ,
організацій та громадян.

Згідно ч. 2 ст. 28 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності",
п.1.3 "Порядку розміщення тимчасових
споруд для провадження
підприємницької діяльності", тимчасова
споруда торговельного, побутового,
соціально-культурного чи іншого
призначення для здійснення
підприємницької діяльності -
одноповерхова споруда, що
виготовляється з полегшених
конструкцій з урахуванням основних
вимог до споруд, визначених технічним
регламентом будівельних виробів,
будівель і споруд, і встановлюється
тимчасово, без улаштування фундаменту.

Статтею 14 Конституції України
передбачено, що земля є основним
національним багатством, що перебуває
під особливою охороною держави. Право
власності на землю гарантується. Це
право набувається і реалізується
громадянами, юридичними особами та
державою виключно відповідно до
закону.

Відповідно до пункту "б" частини 1 ст. 80
Земельного кодексу України, суб'єктами
права власності на землю є
територіальні громади, які реалізують
це право безпосередньо або через
органи місцевого самоврядування, - на
землі комунальної власності.

Згідно п. 5 ст. 16 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні», від
імені та в інтересах територіальних
громад права суб'єкта комунальної
власності здійснюють відповідні ради.

Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу
України (надалі - ЗК України), до
повноважень міських рад у галузі
земельних відносин на території міст
належить надання земельних ділянок у
користування із земель комунальної
власності відповідно до цього кодексу.

Відповідно до п. 43 ст.26 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні",
виключно на пленарних засіданнях
міської ради затверджуються договори,
укладені міським головою від імені
ради, з питань, віднесених до її
виключної компетенції.

Згідно ч.1 ст. 116 ЗК України, громадяни та
юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно ч.5 ст. 116 ЗК України, земельні
ділянки, які перебувають у власності чи
користуванні громадян або юридичних
осіб, передаються у власність чи
користування за рішенням органів
виконавчої влади чи органів місцевого
самоврядування лише після припинення
права власності чи користування ними в
порядку, визначеному законом.

Згідно абз. 2 ч.1 ст. 123 ЗК України,
рішення зазначених органів
приймається на підставі проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок у разі: надання земельної
ділянки із зміною її цільового
призначення; формування нової
земельної ділянки (крім поділу та
об'єднання).

Згідно ч.1 ст. 124 ЗК України, передача в
оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування згідно з їх
повноваженнями, визначеними статтею 122
цього Кодексу, чи договору
купівлі-продажу права оренди земельної
ділянки (у разі продажу права оренди)
шляхом укладення договору оренди
земельної ділянки чи договору
купівлі-продажу права оренди земельної
ділянки.

Згідно ч. 1 ст. 122 ЗК України, сільські,
селищні, міські ради передають
земельні ділянки у власність або у
користування із земель комунальної
власності відповідних територіальних
громад для всіх потреб.

Згідно ст. 125 ЗК України, право
власності на земельну ділянку, а також
право постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно ч.2 ст. 152 ЗК України, власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть
якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою, і відшкодування
завданих збитків.

Згідно п.б ч.3 ст. 152 ЗК України, захист
прав громадян та юридичних осіб на
земельні ділянки здійснюється шляхом
відновлення стану земельної ділянки,
який існував до порушення прав, і
запобігання вчиненню дій, що порушують
права або створюють небезпеку
порушення прав.

Згідно ч.1 ст. 158 ЗК України, земельні
спори вирішуються судами, органами
місцевого самоврядування та
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
земельних відносин.

Згідно ч.5 ст. 158 ЗК України, у разі
незгоди власників землі або
землекористувачів з рішенням органів
місцевого самоврядування,
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
земельних відносин, спір вирішується
судом.

Згідно ст. 189 ЗК України, самоврядний
контроль за використанням та охороною
земель здійснюється сільськими,
селищними, міськими, районними та
обласними радами.

Згідно ст. 126 Земельного кодексу
України, право власності, користування
земельною ділянкою оформлюється
відповідно до Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень".

Статтею 1 Закону України «Про державний
контроль за використанням та охороною
земель» передбачено, що самовільне
зайняття земельної ділянки - це
будь-які дії, які свідчать про фактичне
використання земельної ділянки за
відсутності відповідного рішення
органу виконавчої влади чи органу
місцевого самоврядування про її
передачу у власність або надання у
користування (оренду) або за
відсутності вчиненого правочину щодо
такої земельної ділянки, за вийнятком
дій, які відповідно до закону є
правомірними.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу
України, однією з підстав виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини. Згідно ст.174
Господарського кодексу України, однією
з підстав виникнення господарського
зобов'язання є господарський договір
та інші угоди, передбачені законом, а
також угоди не передбачені законом, але
такі, які йому не суперечать.

Як встановлено в ході судового
розгляду справи, спірний кіоск по
АДРЕСА_2 належав до комунальної
власності міста, який, на підставі
договору купівлі-продажу від 02.06.1993 р.,
укладеним між Фондом комунального
майна Стрийської районної ради та гр.
ОСОБА_4, відчужено громадянину ОСОБА_4

Рішенням Стрийської міської ради від
22.12.1997 року №409 попередньому власнику
ОСОБА_4 даного кіоску було передано
земельну ділянку, на якій він
розташований, в тимчасове користування
на умовах оренди терміном на один рік,
на підставі чого між Стрийською
міською радою народних депутатів та
ОСОБА_4 укладено Договір на право
тимчасового користування землею (в
тому числі, на умовах оренди) від 02.01.1998
року, терміном на 1 рік, а саме: з 01.01.1998 р.
по 02.01.1999 р., який зареєстрований
Стрийською міською радою 27.01.1998 р. за №2
у книзі записів на право тимчасового
користування землею.

Згідно договору купівлі-продажу
№НВ0284646 від 06.02.1998 р., ОСОБА_4 продав, а
відповідач купив кіоск металевий
АДРЕСА_2, що розміщений на землях
міськдержземфонду. Цей договір
посвідчено нотаріально 06.02.1998 р.
приватним нотаріусом Стрийського
міського та районного нотаріального
округу ОСОБА_5, яким зазначено, що цей
кіоск передано відповідачу на праві
особистої власності.

Рішенням Виконкому Стрийської міської
ради №244 від 24.07.2000 року «Про вилучення
та надання в користування земельних
ділянок», на підставі заяви
відповідача ФОП ОСОБА_1, було
продовжено термін тимчасового
користування земельною ділянкою по
АДРЕСА_2. На підставі цього рішення,
укладено Договір на право тимчасового
користування землею (в тому числі, на
умовах оренди) від 01.08.2000 р. терміном на 3
роки, а саме: від 25.07.2000 р. по 25.07.2003 р.,
який зареєстровано Стрийською міською
радою народних депутатів Львівської
області 03.08.2000 р. за №259 в книзі записів
на право тимчасового користування
землею.

Після закінчення Договору на право
тимчасового користування землею (в
тому числі, на умовах оренди) земельної
ділянки, Рішенням VIII сесії IV
демократичного скликання Стрийської
міської ради від 24.07.2003 р. за №194,
відповідачу продовжено право оренди
земельної ділянки, та, згідно з цим
рішенням, укладено Договір оренди від
10.11.2003 р. терміном на 3 роки, а саме: з
24.07.2003 р. до 24.07.2006 р., та зареєстровано
Договір в Стрийському міському центрі
Державного земельного кадастру в книзі
записів державної реєстрації
договорів оренди землі, реєстраційний
номер 272.

27.11.2007 року Рішенням №196 ХIII сесії V
демократичного скликання Стрийської
міської ради «Про вилучення і надання
земельних ділянок суб'єктам
підприємницької діяльності» ФОП
ОСОБА_1 продовжено оренду земельної
ділянки по АДРЕСА_2 терміном на один
рік, та укладено на підставі цього
рішення Договір оренди від 14.02.2008 року і
зареєстровано цей Договір у
Стрийському міському відділі
Львівської регіональної філії
Державного підприємства "Центр
державного земельного кадастру при
Держкомземі України", про що у
Державному реєстрі земель вчинено
запис від 22.05.2008 року за№04:08:444:00042.

Згідно п. 1 Договору оренди земельної
ділянки від 14.02.2008 р., орендодавець на
підставі рішення XIII сесії V
демократичного скликання Стрийської
міської ради від 27.11.2007 р. за №196 надає, а
орендар приймає в платне користування
терміном на один рік земельну ділянку
несільськогосподарського призначення
площею 0,0011 га, яка знаходиться в
АДРЕСА_2.

Відповідно до ст.31 Закону України "Про
оренду землі", договір оренди землі
припиняється в разі закінчення строку,
на який його було укладено.

Згідно ст. 30 Закону України «Про оренду
землі», зміна умов договору оренди
землі здійснюється за взаємною згодою
сторін. У разі недосягнення згоди щодо
зміни умов договору оренди землі спір
вирішується в судовому порядку. Суду не
надано належних та допустимих доказів,
що підтверджували би внесення змін до
Договору оренди земельної ділянки від
14.02.2008 р.

Згідно п. 6 Договору оренди земельної
ділянки від 14.02.2008 р., договір укладено
по 27.11.2008 р. Після закінчення строку
договору орендар має переважне право
поновлення його на новий строк. У цьому
разі орендар повинен не пізніше ніж за
30 днів до закінчення строку дії
договору повідомити письмово
орендодавця про намір продовжити його
дію.

Згідно п. 16 Договору оренди земельної
ділянки від 14.02.2008 р., передача
земельної ділянки в оренду
здійснюється без розроблення проекту
її відведення.

Відповідно до п. 35 Договору оренди
земельної ділянки від 14.02.2008 р., дія
Договору припиняється у разі
закінчення строку, на який його було
укладено.

Згідно п. 19 Договору оренди земельної
ділянки від 14.02.2008 р., після припинення
дії договору орендар повертає
орендодавцеві земельну ділянку у
стані, не гіршому порівняно з тим, у
якому він одержав її в оренду.

Судом встановлено, що ні за 30 днів до
закінчення строку дії Договору, ні
після закінчення строку дії Договору
(договір укладено по 27.11.2008 року),
орендар не звертався до позивача із
заявою про намір продовжити його дію, а
земельну ділянку не повернув, належних
та допустимих доказів вчинення
відповідачем таких дій суду не надано.

Також, згідно ст. 764 ЦК України, якщо
наймач продовжує користуватися майном
після закінчення строку договору
найму, то, за відсутності заперечень
наймодавця протягом одного місяця,
договір вважається поновленим на
строк, який був раніше встановлений
договором.

Отже, на підставі ст. 764 ЦК України та ст.
33 Закону України «Про оренду землі» (у
редакції Закону до 12.03.2011 р.), після
закінчення строку договору оренди
землі, він може бути продовженим на той
самий строк, за умови, якщо проти цього
не заперечує орендодавець. При цьому,
такі заперечення мають бути протягом
одного місяця після закінчення терміну
дії договору.

Крім того, згідно ст. 33 Закону України
«Про оренду землі» (із змінами та
доповненнями), по закінченню строку, на
який було укладено договір оренди
землі, орендар, який належно виконував
обов'язки за умовами договору, має
переважне право перед іншими особами
на укладення договору оренди землі на
новий строк (поновлення договору
оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися
переважним правом на укладення
договору оренди землі на новий строк,
зобов'язаний повідомити про це
орендодавця до спливу строку договору
оренди землі у строк, встановлений цим
договором, але не пізніше ніж за місяць
до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення
договору оренди землі орендар додає
проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі
його умови можуть бути змінені за
згодою сторін. У разі недосягнення
домовленості щодо орендної плати та
інших істотних умов договору переважне
право орендаря на укладення договору
оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін
розглядає надісланий орендарем
лист-повідомлення з проектом
додаткової угоди, перевіряє його на
відповідність вимогам закону, узгоджує
з орендарем (за необхідності) істотні
умови договору і, за відсутності
заперечень, приймає рішення про
поновлення договору оренди землі (щодо
земель державної та комунальної
власності), укладає з орендарем
додаткову угоду про поновлення
договору оренди землі. За наявності
заперечень орендодавця щодо
поновлення договору оренди землі
орендарю направляється
лист-повідомлення про прийняте
орендодавцем рішення.

У разі якщо орендар продовжує
користуватися земельною ділянкою
після закінчення строку договору
оренди і за відсутності протягом
одного місяця після закінчення строку
договору листа-повідомлення
орендодавця про заперечення у
поновленні договору оренди землі такий
договір вважається поновленим на той
самий строк і на тих самих умовах, які
були передбачені договором. У цьому
випадку укладання додаткової угоди про
поновлення договору оренди землі
здійснюється із:

власником земельної ділянки (щодо
земель приватної власності);

уповноваженим керівником органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування без прийняття рішення
органом виконавчої влади або органом
місцевого самоврядування про
поновлення договору оренди землі (щодо
земель державної або комунальної
власності).

Керівник органу виконавчої влади або
органу місцевого самоврядування, який
уповноважений підписувати додаткову
угоду до договору оренди землі щодо
земельної ділянки державної або
комунальної власності, визначається
рішенням цього органу.

Додаткова угода до договору оренди
землі про його поновлення має бути
укладена сторонами у місячний строк в
обов'язковому порядку.

Отже, ст. 33 Закону України «Про оренду
землі», як нормою спеціального
законодавства України, яка регулює
правовідносини щодо оренди земельної
ділянки, конкретизовано процедуру
продовження права оренди земельної
ділянки (в разі наявності відповідних
підстав, в тому числі, що передбачені
ст. 764 ЦК України), шляхом обов'язкового
укладення додаткової угоди на новий
строк, тобто твердження відповідача
щодо автоматичного продовження
Договору оренди земельної ділянки від
14.02.2008 р. станом на час розгляду справи,
в разі відсутності заперечень
орендодавця протягом місяця після
закінчення строку дії договору оренди
без укладення додаткової угоди на
новий строк, не відповідає нормам
чинного законодавства України.

Крім того, в Постанові пленуму Вищого
господарського суду України №6 від
17.05.2011 р. зазначено, що, якщо відповідні
правовідносини виникли між сторонами
до внесення змін Законом України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
до ст. 33 Закону України «Про оренду
землі», судам слід брати до уваги, що
попередня редакція зазначеної статті
Закону України «Про оренду землі» не
передбачала автоматичного поновлення
договорів оренди землі. Реалізація
переважного права на поновлення
договору оренди земельної ділянки
державної або комунальної власності
пов'язувалася з наявністю відповідного
рішення (на поновлення договорв оренди)
органу виконавчої влади або органу
місцевого самоврядування.

Також, згідно ст. 785 ЦК України, у разі
припинення договору найму, наймач
зобов'язаний негайно повернути
наймодавцеві річ у стані, в якому вона
була одержана, з урахуванням
нормального зносу, або у стані, який
було обумовлено в договорі. Якщо наймач
не виконує обов'язку щодо повернення
речі, наймодавець має право вимагати
від наймача сплати неустойки у розмірі
подвійної плати за користування річчю
за час прострочення.

Таким чином, твердження відповідача
про те, що продовження ним сплати
орендної плати після припинення
Договору є підставою для його
продовження, не відповідає нормам
чинного законодавства України.

Крім того, твердження відповідача про
те, що в матеріалах справи відсутні
належні докази, зокрема Акт прийому -
передачі (повернення) земельної
ділянки по АДРЕСА_2, підписаний між
орендодавцем (позивачем) та орендарем
(відповідачем) у разі припинення
вищезазначеного Договору, який би
підтверджував факт повернення майна
позивачу, що, на думку відповідача,
підтверджує відсутність заперечень з
боку позивача щодо продовження
договірних відносин, на підставі чого і
поновлено договір оренди землі, не
можуть братись судом до уваги,
оскільки, згідно ст. 31 Закону України
"Про оренду землі", договір оренди землі
припиняється в разі закінчення строку,
на який його було укладено, а
поновлення договору оренди землі,
згідно ст. 33 Закону України «Про оренду
землі», передбачає укладення з
орендарем додаткової угоди про
поновлення договору оренди землі.

Також, слід зазначити, що сторонами,
незважаючи на вимоги суду, не надано
належних та допустимих доказів
демонтажу кіоску у 2008 році на підставі
Акта обстеження існуючого кіоску за
адресою: АДРЕСА_2 у зв'язку з
припиненням дії Договору та того, що
кіоск довший час не використовується
за призначенням, про що зазначено у
позовній заяві та обґрунтуванні
позивача. Однак, наявність чи
відсутність доказів фактів демонтажу
або використання кіоску не за
призначенням не впливає на
необхідність дотримання передбаченої
чинним законодавством України
процедури щодо поновлення орендних
правовідносин між сторонами, в разі
закінчення строку дії Договору оренди
земельної ділянки, умови та спосіб
вчинення яких визначений у ст. 33 Закону
України «Про оренду землі».

Відповідно до вимог чинного
законодавства України, обов'язковою
умовою фактичного використання
земельної ділянки є наявність у особи,
що її використовує, правовстановлюючих
документів на цю земельну ділянку, а
відсутність таких документів може
свідчити про самовільне зайняття
земельної ділянки (пункт 3.1 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 17.05.2011 року №6 «Про деякі
питання практики розгляду справ у
спорах, що виникають із земельних
відносин»).

Статтею 152 Земельного кодексу України
встановлено, що власник земельної
ділянки або землекористувач може
вимагати усунення будь-яких порушень
його прав на землю, навіть якщо ці
порушення не пов'язані з позбавленням
права володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків. Захист
прав на земельні ділянки здійснюється,
в тому числі, шляхом відновлення стану
земельної ділянки, який існував до
порушення прав.

Згідно п.2.2. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №6 від
17.05.2011 р. «Про деякі питання практики
розгляду справ у спорах, що виникають
із земельних відносин» (із змінами та
доповненнями), проект відведення
земельної ділянки не визначений
законом як підстава набуття права на
земельну ділянку і не є
правовстановлюючим документом,
спрямованим на набуття, зміну або
припинення прав та обов'язків сторін, а
є лише невід'ємною частиною договору
оренди земельної ділянки (частина
четверта статті 15 Закону України "Про
оренду землі").

Згідно п.2.9. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №6 від
17.05.2011 р. «Про деякі питання практики
розгляду справ у спорах, що виникають
із земельних відносин» (із змінами та
доповненнями), з урахуванням положень
статті 3 ЗК України, правове
регулювання відносин, пов'язаних з
орендою земельних ділянок,
здійснюється спеціальним земельним
законодавством, а договір оренди землі
не є тотожним зобов'язанням найму,
визначеним у ЦК України.

У вирішенні спорів, пов'язаних з
укладанням, зміною, розірванням,
припиненням учасниками земельних
відносин договорів оренди земельних
ділянок, загальні положення глави 20 ГК
України застосовуються, якщо
відповідні відносини не врегульовано
спеціальними нормами ЗК України,
Закону України "Про оренду землі"

Суб'єкт господарювання має право на
визнання за ним права на оренду
земельної ділянки лише за умов
дотримання вимог статей 124, 125 ЗК
України і статті 16 Закону України "Про
оренду землі".

Суди мають враховувати, що способи
захисту прав юридичних та фізичних
осіб на земельні ділянки, визначені
статтею 152 ЗК України, положення якої у
відповідних правовідносинах
підлягають переважному застосуванню
перед нормами ЦК України та ГК України.

Згідно п.2.17. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №6 від
17.05.2011 р. «Про деякі питання практики
розгляду справ у спорах, що виникають
із земельних відносин» (із змінами та
доповненнями), у вирішенні спорів,
пов'язаних з поновленням (пролонгацією)
договорів оренди земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, судам слід
враховувати положення статті 33 Закону
України "Про оренду землі" (в редакції
Закону України "Про регулювання
містобудівної діяльності", який набрав
чинності з 12.03.2011 р.

Відтак господарським судам у вирішенні
відповідних спорів необхідно
з'ясовувати, зокрема, чи повідомляв
орендар орендодавця у встановленому
порядку про намір скористатися
переважним правом на укладення
договору оренди землі на новий строк та
чи заперечував орендодавець у строк,
визначений законом, проти поновлення
договору.

Згідно абз. 1 п.3.1. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №6
від 17.05.2011 р. «Про деякі питання
практики розгляду справ у спорах, що
виникають із земельних відносин» (із
змінами та доповненнями), відповідно до
вимог чинного законодавства
обов'язковою умовою фактичного
використання земельної ділянки є
наявність у особи, що її використовує,
правовстановлюючих документів на цю
земельну ділянку, а відсутність таких
документів може свідчити про
самовільне зайняття земельної ділянки.

Згідно п.3.3. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №6 від
17.05.2011 р. «Про деякі питання практики
розгляду справ у спорах, що виникають
із земельних відносин» (із змінами та
доповненнями), ордер та інші дозвільні
документи на право торгівлі надають
суб'єкту господарювання право на
здійснення підприємницької
діяльності, зокрема, на відповідній
території, земельній ділянці або у
приміщенні. При цьому такий документ не
надає права на відповідну земельну
ділянку як частину земної поверхні з
установленими межами, певним місцем
розташування та з визначеними щодо неї
правами в розумінні частини першої
статті 79 ЗК України. Отже, розміщення
малої архітектурної форми для
здійснення підприємницької діяльності
за відсутності правовстановлюючих
документів на земельну ділянку, на якій
вона розміщена, може свідчити про
самовільне зайняттям земельної
ділянки і тягнути за собою наслідки,
визначені статтею 212 ЗК України.

Згідно статті 212 Земельного кодексу
України, самовільно зайняті земельні
ділянки підлягають поверненню
власникам землі або землекористувачам
без відшкодування затрат, понесених за
час незаконного користування ними.
Приведення земельних ділянок у
придатний для використання стан,
включаючи знесення будинків, будівель
і споруд, здійснюється за рахунок
громадян або юридичних осіб, які
самовільно зайняли земельні ділянки.
Повернення самовільно зайнятих
земельних ділянок провадиться за
рішенням суду.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 Закону України «Про оренду
землі», у разі припинення або
розірвання договору оренди землі
орендар зобов'язаний повернути
орендодавцеві земельну ділянку на
умовах, визначених договором. Орендар
не має права утримувати земельну
ділянку для задоволення своїх вимог до
орендодавця. У разі невиконання
орендарем обов'язку щодо умов
повернення орендодавцеві земельної
ділянки орендар зобов'язаний
відшкодувати орендодавцю завдані
збитки.

Отже, відповідачем не надано належних
та допустимих доказів виконання ним п.
19 Договору оренди земельної ділянки
від 14.02.2008 р., тому, згідно ст. 34 Закону
України «Про оренду землі», ст. 212 ЗК
України, позовні вимоги щодо
звільнення земельної ділянки і
приведення її до попереднього стану
шляхом демонтажу торгівельного кіоску
підлягають задоволенню.

Належних доказів наявності
передбачених законом чи договором
підстав для звільнення відповідача від
відповідальності суду не надано.

Враховуючи, що позивач представив
достатньо об'єктивних та переконливих
доказів в підтвердження позовних
вимог, а відповідач позовні вимоги не
спростував, суд прийшов до висновку, що
позовні вимоги Стрийської міської ради
(м. Стрий Львівська обл.) до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (м. Стрий
Львівська обл.) про звільнення
земельної ділянки і приведення її до
попереднього стану шляхом демонтажу
торгівельного кіоску є обґрунтованими
та підлягають до задоволення.

Згідно ст. 44 ГПК України, судові витрати
складаються з судового збору, сум, що
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його
сплати, повернення і звільнення від
сплати встановлюються законом.

Згідно ч.1 ст.3 Закону України «Про
судовий збір», судовий збір
справляється: за подання до суду
позовної заяви та іншої заяви,
передбаченої процесуальним
законодавством; за подання до суду
апеляційної і касаційної скарг на
судові рішення, заяви про перегляд
судового рішення у зв'язку з
нововиявленими обставинами, заяви про
скасування рішення третейського суду,
заяви про видачу виконавчого документа
на примусове виконання рішення
третейського суду та заяви про
перегляд судових рішень Верховним
Судом України; за видачу судами
документів.

Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про
судовий збір», судовий збір
справляється у відповідному розмірі
від мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі, встановленої
законом на 1 січня календарного року, в
якому відповідна заява або скарга
подається до суду, - у відсотковому
співвідношенні до ціни позову та у
фіксованому розмірі.

Згідно п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про
судовий збір», ставки судового збору
встановлюються у таких розмірах: за
подання до господарського суду
позовної заяви майнового характеру - 2
відсотки ціни позову, але не менше 1,5
розміру мінімальної заробітної плати
та не більше 60 розмірів мінімальних
заробітних плат.

Як доказ сплати судових витрат, позивач
подав платіжне доручення №627 від 23.12.2013
року на суму 1147,00 грн. про сплату
судового збору та платіжне доручення
№50 від 27.01.2014 року на суму 71,00 грн. про
сплату судового збору.

Господарські витрати, відповідно до ст.
49 ГПК України, слід покласти на
відповідача, оскільки спір виник з його
вини.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 43,
33, 43, 49, 75, 80, 82, 84, 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов - задоволити.

2. Зобов'язати Фізичну особу-підприємця
ОСОБА_1 (82400, АДРЕСА_1, ідент код НОМЕР_2)
звільнити земельну ділянку, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 і
привести її до попередньою стану
шляхом демонтажу тимчасового
торгівельного кіоску.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (82400, АДРЕСА_1, ідент код НОМЕР_2)
на користь Стрийської міської ради (82400,
Львівська обл., м. Стрий, ву. Шевченка, 71,
ідент. код 26256903, рахунок №0838 у
ГУДКСУ у Львівській області, МФО 825014) 1
218 (одна тисяча двісті вісімнадцять)
грн. 00 коп. судового збору.

4. Накази видати, в порядку ст. 116 ГПК
України, після набрання рішенням
законної сили.

Суддя
Пазичев В.М.

Повний текст рішення виготовлено та
підписано 27.06.2014 року