КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2014 р. Справа№ 23/447-49/290-2012

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Доманської М.Л.

Руденко М.А.

при секретарі судового засідання:
Ликові В.В.

за участю представників сторін:

від ОСОБА_2: ОСОБА_3 - довіреність №
1216 від 06.06.2013р.

Представники інших учасників
провадження у справі в судове
засідання не з'явились.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2
на ухвалу господарського суду міста
Києва від 11.10.2013 року

у справі № 23/447-49/290-2012 (суддя
Івченко А.М.)

за заявою ліквідатора ВАТ
„Київенергобуд" арбітражного
керуючого

Гороховського А.В.

зацікавлені особи: ОСОБА_2

ОСОБА_5

ОСОБА_6

Публічне
акціонерне товариство „Укрсиббанк"

про визнання недійсним
договору купівлі-продажу майна
боржника,

відчуженого в межах
провадження у справі

№ 23/447-49/290-2012 про
банкрутство

за заявою Акціонерного
товариства „Перший експедиційний
загін

підводних та
гідротехнічних робіт"

до Відкритого
акціонерного товариства
„Київенергобуд"

про визнання банкрутом,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 11.10.2013 року по справі №
23/447-49/290-2012:

- заяву ліквідатора ВАТ
"Київенергобуд" в межах провадження у
справі про банкрутство у справі №
23/447-49/290-2012 задоволено частково;

- витребувано у ОСОБА_6 на користь
ВАТ "Київенергобуд" комплекс, нерухоме
майно бази відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1"
загальною площею 1045,40 кв. м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на
земельній ділянці
несільськогосподарського призначення
загальною площею 3,1904 га для
розташування та обслуговування бази
відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1", та
складається з: А-1 - спальний корпус
площею 197,80 кв. м, Б-1 - спальний корпус
площею 97,40 кв. м., В-1 - танцмайданчик
площею 305,20 кв. м., Г1 - спальний корпус
площею 44,50 кв. м., Е1 - спальний корпус
площею 44,50 кв. м., Ж1 - спальний корпус
площею 44,50 кв. м., З1 - спальний корпус
площею 44,50 кв. м., К1 - спальний корпус
площею 44,50 кв. м., Л1 - спальний корпус
площею 44,50 кв. м., М1 - спальний корпус
площею 44,50 кв. м., Н1 - спальний корпус
площею 44,50 кв. м, О - вбиральня, П - склад,
№ 2-5 - ворота, а-1, №1 - навіс, № 6 - огорожа,
№ 7 - майданчик для сміття, № 8, 9 -
водопровідні колонки, № 10 -
трансформатор, № 11,12 - скважина № 1 -
замощення;

- провадження за заявою
ліквідатора ВАТ „Київенергобуд" в
частині вимоги про визнання недійсним
недійним договору купівлі-продажу
незавершеного будівництва
адміністративного корпусу, 10 спальних
будинків, незавершеного будівництва
господарчого блоку, душової, туалету,
огорожі від 26.11.2003р., укладеного між
товариством з обмеженою
відповідальністю "Оріонсервіс" та
ОСОБА_2, припининено на підставі п. 2 ч. 1
ст. 80 Господарського процесуального
кодексу України.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою
суду першої інстанції, ОСОБА_2
звернулась до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
ухвалу господарського суду міста Києва
від 11.10.2013 року по справі № 23/447-49/290-2012 та
постановити нову, якою в задоволенні
заяви відмовити, посилаючись на
порушення та неправильне застосування
судом першої інстанції норм Закону
України „Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом".

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 16.12.2013 року
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу
господарського суду м. Києва від 11.10.2013
року повернуто скаржнику без розгляду
на підставі п. 4 ч. 1 ст. 97 Господарського
процесуального кодексу України.

Постановою Вищого господарського суду
України від 18.03.2014 року ухвалу
Київського апеляційного
господарського суду від 16.12.2013 року
скасовано, матеріали оскарження по
справі № 23/447-49/290-2012 передано до
Київського апеляційного
господарського суду.

Розпорядженням Заступника Голови
Київського апеляційного
господарського суду від 04.04.2014 для
розгляду апеляційної скарги
ОСОБА_2 сформовано колегію суддів у
складі: головуючий суддя - Копитова
О.С., судді: Разіна Т.І., Сотніков С.В.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 04.04.2014
апеляційну скаргу ОСОБА_2 прийнято до
провадження та призначено до розгляду
на 15.04.2014 року.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 15.04.2014 року у
справі № 23/447-49/290-2012 задоволено заяву
про самовідвід головуючого судді
Копитової О.С.

Згідно розпорядження Заступника
Голови Київського апеляційного
господарського суду від 22.04.2014 року,
відповідно до розпорядження керівника
апарату суду від 18.04.2013 року № 02-15/55 щодо
призначення повторного автоматичного
розподілу справ між суддями, для
розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 по
справі № 23/447-49/290-2012 сформовано
колегією суддів у складі: головуючий
суддя - Остапенко О.М., судді - Сотніков
С.В., Шипко В.В.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 22.04.2014 року
вищевказаною колегією суддів
апеляційну скаргу ОСОБА_2 прийнято до
провадження та призначено до розгляду
на 06.05.2014 року.

Відповідно до розпорядження секретаря
судової палати Київського
апеляційного господарського суду від
06.05.2014 року у зв'язку з перебуванням
судді Сотнікова С.В. у відпустці
здійснено заміну складу колегії суду.
Розгляд апеляційної скарги ОСОБА_2
здійснюється у складі: головуючий
суддя Остапенко О.М., судді Пантелієнко
В.О., Шипко В.В.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 06.05.2014 року
розгляд справи відкладено на 13.05.2014
року.

Відповідно до розпорядження
Заступника Голови Київського
апеляційного господарського суду від
13.05.2014 року у зв'язку з перебуванням
головуючого судді Остапенка О.М. у
відпустці для розгляду апеляційної
скарги ОСОБА_2 сформовано колегію
суддів у складі: головуючий суддя -
Шипко В.В., судді: Доманська М.Л.,
Пантелієнко В.О.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 13.05.2014 року
вищевказаною колегією суддів
апеляційну скаргу ОСОБА_2 прийнято до
провадження та призначено до розгляду
на 27.05.2014 року за участю повноважних
представників сторін.

Відповідно до розпорядження секретаря
судової палати Київського
апеляційного господарського суду від
27.05.2014 року у зв'язку з перебуванням
судді Пантелієнка В.О. у відпустці
здійснено заміну складу колегії суду.
Розгляд справи здійснюється у складі:
головуючий суддя Шипко В.В., судді
Доманська М.Л., Сотніков С.В.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 27.05.2014 року
розгляд справи відкладено на 04.06.2014
року на підставі ст. 77 ГПК України у
зв'язку з неявкою в судове засідання
представників учасників провадження у
справі.

Згідно розпорядження Секретаря
судової палати Київського
апеляційного господарського суду від
04.06.2014 року у зв'язку з виходом
головуючого судді Остапенка О.М. з
відпустки для розгляду апеляційної
скарги ОСОБА_2 сформовано колегію
суддів у складі: головуючий суддя -
Остапенко О.М., судді: Доманська М.Л.,
Сотніков С.В.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 04.06.2014 року
вищевказаною колегією суддів
апеляційну скаргу ОСОБА_2 прийнято до
провадження, розгляд справи відкладено
на 18.06.2014 року.

Відповідно до розпорядження
Заступника Голови Київського
апеляційного господарського суду від
18.06.2014 року у зв'язку з участю судді
Сотнікова С.В. у засіданні круглого
столу з питань особливостей розгляду
справ про банкрутство у Вищому
господарському суді України для
розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2
сформовано колегію суддів у складі:
головуючий суддя - Остапенко О.М., судді:
Доманська М.Л., Руденко М.А.

До початку судового засідання через
відділ документального забезпечення
суду від представника ОСОБА_2 на вимогу
суду надійшли додаткові документи, які
колегією суддів долучено до матеріалів
справи.

Представник ОСОБА_2 в судовому
засіданні вимоги апеляційної скарги
підтримав, просив її задовольнити,
ухвалу господарського суду міста Києва
від 11.10.2013 року скасувати та
постановити нову, якою в задоволенні
заяви ліквідатора ВАТ "Київенергобуд"
відмовити.

Представники інших учасників
провадження у справі в судове
засідання не з'явились.

У судовому засіданні, яке відбулось
18.06.2014 року, було оголошено вступну та
резолютивну частини постанови
Київського апеляційного
господарського суду у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи та
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства та заслухавши
пояснення присутніх представників
учасників провадження у справі,
колегія суддів апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що у задоволенні апеляційної скарги
ОСОБА_2 слід відмовити, а ухвалу
господарського суду міста Києва від
11.10.2013 року - залишити без змін, виходячи
з наступного.

Відповідно до статті 99 ГПК України, в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі ХІІ ГПК України.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Згідно із частиною 2 статті 101 ГПК
України, апеляційний господарський суд
не зв'язаний доводами апеляційної
скарги і перевіряє законність та
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до частини 2 статті 4-1
Господарського процесуального кодексу
України господарські суди розглядають
справи про банкрутство у порядку
провадження, передбаченому цим
Кодексом, з урахуванням особливостей,
встановлених Законом України „Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(далі - Закон).

Як вбачається із матеріалів справи, АТ
„Перший експедиційний загін підводних
та гідротехнічних робіт" звернулось до
Арбітражного суду міста Києва з заявою
про порушення справи про банкрутство
ВАТ „Київенергобуд", оскільки останнє
неспроможне сплатити борг.

Ухвалою Арбітражного суду міста Києва
від 01.09.2000 року порушено провадження у
даній справі про банкрутство ВАТ
„Київенергобуд".

Постановою Господарського суду міста
Києва від 25.02.2008 року ВАТ
„Київенергобуд" визнано банкрутом,
відкрито ліквідаційну процедуру,
ліквідатором банкрута призначено
арбітражного керуючого Ковезу Андрія
Івановича.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 27.08.2012 року достроково припинео
обов'язки ліквідатора ВАТ
„Київенергобуд" арбітражного
керуючого Ковези Андрія Івановича та
призначити ліквідатором по справі
арбітражного керуючого Гороховського
Андрія Вікторовича.

04.07.2013 року на розгляд господарського
суду міста Києва надійшла заява
ліквідатора ВАТ „Київенергобуд"
арбітражного керуючого Гороховського
А.В. про визнання недійсним договору
купівлі-продажу майна боржника,
відчуженого в межах провадження у
справі № 23/447-49/290-2012 про банкрутство.

Відповідно до ч. 8 ст. 44 Закону (в
редакції від 19.01.2013 року) спори, які
виникають при проведенні та виконанні
результатів аукціонів, у тому числі про
визнання недійсними договорів
купівлі-продажу майна, розглядаються в
межах провадження у справі про
банкрутство.

Згідно зі абз. 2 ст. 1-1 Перехідних
положень Закону (в редакції від 19.01.2013
року) положення цього Закону, що
регулюють продаж майна в провадженні у
справі про банкрутство, застосовуються
господарськими судами під час розгляду
справ про банкрутство, провадження
яких порушено до набрання чинності цим
Законом.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 08.07.2013 року прийнято до
провадження заяву ліквідатора ВАТ
„Київенергобуд" арбітражного
керуючого Гороховського А.В. про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу майна боржника,
відчуженого в межах провадження у
справі № 23/447-49/290-2012 про
банкрутство.

08.07.2013 року та 24.07.2013 року через відділ
діловодства суду від ліквідатора ВАТ
"Київенергобуд" арбітражного керуючого
Гороховського А.В. надійшли заяви про
вжиття заходів до забезпечення позову,
шляхом накладення арешту на нерухоме
майно, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 25.07.2013 року залучено до участі
у справі за заявою ліквідатора ВАТ
„Київенергобуд" арбітражного
керуючого Гороховського А.В. про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу майна боржника,
відчуженого в межах провадження у
справі про банкрутство у справі №
23/447-49/290-2012 зацікавлену особу ОСОБА_6;
заяви ліквідатора ВАТ "Київенергобуд"
арбітражного керуючого Гороховського
А.В. про вжиття заходів до забезпечення
позову задоволено; накладено арешт на
нерухоме майно, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 05.08.2013 року залучено до участі
у справі за заявою ліквідатора ВАТ
„Київенергобуд" арбітражного
керуючого Гороховського А.В. про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу майна боржника,
відчуженого в межах провадження у
справі про банкрутство у справі №
23/447-49/290-2012 зацікавлену особу ОСОБА_5;

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 09.09.2013 року залучено до участі
у справі за заявою ліквідатора ВАТ
„Київенергобуд" арбітражного
керуючого Гороховського А.В. про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу майна боржника,
відчуженого в межах провадження у
справі про банкрутство № 23/447-49/290-2012
зацікавлену особу - ПАТ „Укрсиббанк"

30.09.2013 року через відділ діловодства
суду від ліквідатора ВАТ
„Київенергобуд" арбітражного
керуючого Гороховського А.В. надійшла
заява про уточнення позовних вимог,
відповідно до якої просить суд
задовольнити позовні вимоги в
наступній редакції: визнати недійним
договір купівлі-продажу незавершеного
будівництва адміністративного
корпусу, 10 спальних будинків,
незавершеного будівництва
господарчого блоку, душової, туалету,
огорожі від 26.11.2003 р., укладений між ТОВ
„Оріонсервіс" та ОСОБА_2; витребувати у
ОСОБА_6 на користь ВАТ „Київенергобуд"
комплекс, нерухоме майно бази
відпочинку „ІНФОРМАЦІЯ_1" загальною
площею 1045,40 кв. м., що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці
несільськогосподарського призначення
загальною площею 3,1904 га для
розташування та обслуговування бази
відпочинку „ІНФОРМАЦІЯ_1", та
складається з: А-1 - спальний корпус
площею 197,80 кв. м, Б-1 - спальний корпус
площею 97,40 кв. м., В-1 - танцмайданчик
площею 305,20 кв. м., Г1 - спальний корпус
площею 44,50 кв. м., Е1 - спальний корпус
площею 44,50 кв. м., Ж1 - спальний корпус
площею 44,50 кв. м., З1 - спальний корпус
площею 44,50 кв. м., К1 - спальний корпус
площею 44,50 кв. м., Л1 - спальний корпус
площею 44,50 кв. м., М1 - спальний корпус
площею 44,50 кв. м., Н1 - спальний корпус
площею 44,50 кв. м, О - вбиральня, П - склад,
№ 2-5 - ворота, а-1, №1 - навіс, № 6 - огорожа,
№ 7 - майданчик для сміття, № 8, 9 -
водопровідні колонки, № 10 -
трансформатор, № 11,12 - скважина № 1 -
замощення.

В судовому засіданні 30.09.2013 судом
прийнята до розгляду заява ліквідатора
ВАТ „Київенергобуд" арбітражного
керуючого Гороховського А.В. про
уточнення позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи
18.02.1998 року на загальних зборах
учасників ТОВ „Оріон сервіс" у складі
ВАТ „Київенергобуд" та громадянина
ОСОБА_8 було прийнято рішення про
створення ТОВ „Оріон сервіс" з
розміром статутного фонду у сумі 73
398,31грн. та розподілом внесків згідно з
актом формування Статутного фонду у
наступній пропорції: ВАТ
„Київенергобуд" - 72 085,81 грн., ОСОБА_8 - 1
312,5грн. (протокол загальних зборів від
18.02.1998 року).

Актом прийомки-передачі майна від
20.02.1998 року засновником ВАТ
„Київенергобуд" до статутного фонду
ТОВ „Оріонсервіс" було передано (без
вказівок його місця розташування),
майно: огорожа бетонно-металева - 1 шт. -
51 028,79 грн., під'їзні дороги облаштовані -
1 шт. - 6 141,73 грн., лінії електромереж - 1
шт. 7 369,16 грн., павільйон П-30 - 1 шт. 472,50
грн., універсальний привід - 1 шт. 156,29
грн., резервуар 50 м. куб. - 1 шт. 5 857,03 грн.,
насос та агрегат в комплекті - 1 шт. 1 060,31
грн., - всього на суму 72 085,81 грн.

Постановою господарського суду м.
Києва від 19.09.2002 року у справі № 15/125-б
про банкрутство ТОВ „Оріонсервіс"
останнього визнано банкрутом, відносно
нього відкрита ліквідаційна процедура.

У ході ліквідаційної процедури базу
відпочинку „ІНФОРМАЦІЯ_1"), яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на
думку заявника, було помилково
визначено як актив ТОВ „Оріонсервіс",
який було оцінено та виставлено на
продаж в такому переліку: незавершене
будівництво - адміністративного
корпусу, господарчого блоку, (10
спальних будинків, душова з туалетом,
огорожі ).

26.11.2003 року організатором торгів з
продажу майна - філією „Київський
аукціонний центр" ДАК „Національна
мережа аукціонних центрів" базу
відпочинку „ІНФОРМАЦІЯ_1" продано за
ціною 15 300,00 грн. переможцю торгів -
громадянці ОСОБА_2, в результаті чого
між ОСОБА_2 та ТОВ „Оріонсервіс" в
особі ліквідатора Пархацького Н.Г. на
підставі протоколу торгів № 2 від
26.11.2003 року було укладено договір
купівлі-продажу незавершеного
будівництва адміністративного
корпусу, 10 спальних будинків,
незавершеного будівництва
господарчого блоку, душової, туалету,
огорожі від 26.11.2003 р.

Даний спір виник у зв'язку з наявністю
підстав для визнання договору
купівлі-продажу від 26.11.2003 року
недійсним, а також витребування на
користь ВАТ „Київенергобуд" спірного
нерухомого майна, а саме: комплексу,
нерухомого майна бази відпочинку
"ІНФОРМАЦІЯ_1" загальною площею 1 045,40 кв.
м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно із частиною 1 статті 215
Цивільного кодексу України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

За приписами частин 1-5 статті 203
Цивільного кодексу України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Як на підставу для недійсності
договору купівлі-продажу від 26.11.2003
року, укладеного між ТОВ „Оріонсервіс"
та ОСОБА_2, заявник вказує на те, що
спірне майно не могло бути продане як
майно ТОВ „Оріонсервіс", оскільки
ніколи не вносилося до його статутного
фонду та належить ВАТ „Київенергобуд".

В той же час, рішенням господарського
суду міста Києва від 19.06.2007 року у
справі № 23/244, залишеним без змін
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 10.10.2007 року,
позов задоволено частково, визнано
недійсним договір купівлі-продажу від
26.11.2003 року, укладений між ТОВ
„Оріонсервіс" та ОСОБА_2, з продажу
майна ТОВ "Оріонсервіс" - бази
відпочинку „ІНФОРМАЦІЯ_1", яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та
складається з об'єкта незавершеного
будівництва адміністративного
корпусу, 10 спальних будинків, душова з
туалетом, огорожі, в іншій частині у
позові відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду
України від 02.07.2013 року у справі №23/244
постанову Київського апеляційного
господарського суду від 10.10.2007 року та
рішення господарського суду міста
Києва від 19.06.2007 року скасовано в
частині відмови у задоволенні позовних
вимог про визнання недійсним свідоцтва
про право власності серії ЯЯЯ №961130 від
05.09.2006 р.; в цій частині прийнято нове
рішення, яким визнано недійсним
свідоцтво про право власності серії
ЯЯЯ №961130 від 05.09.2006 року на комплекс,
нерухоме майно бази відпочинку
„ІНФОРМАЦІЯ_1", за адресою: АДРЕСА_1, в
решті постанову Київського
апеляційного господарського суду від
10.10.2007 року у справі № 23/244 залишено без
змін.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 80
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо є рішення
господарського суду або іншого органу,
який в межах своєї компетенції вирішив
господарський спір між тими ж
сторонами, про той же предмет і з тих же
підстав.

Таким чином, провадження у справі
підлягає припиненню за наявності таких
умов:

- у справі беруть участь ті ж сторони;

- спір виник про той же предмет та з тих
же підстав;

- прийняте рішення набрало законної
сили, не змінено і не скасовано
відповідно до чинного законодавства.

Сторонами по справі № 23/244 є ВАТ
„Київенергобуд", ТОВ „Оріонсервіс" та
ОСОБА_2, а сторонами у даному спорі
стосовно визнання недійсним договору
купівлі-продажу від 26.11.2003 року є ВАТ
„Київенергобуд" та ОСОБА_2.

При цьому судом першої інстанції вірно
зазначено, що згідно з ухвалою
господарського суду міста Києва від
02.03.2004 року у справі № 15/125-б затверджено
звіт ліквідатора, ліквідаційний
баланс, та ліквідовано ТОВ
„Оріонсервіс" як юридичну особу у
зв'язку з банкрутством.

Предмет позову - це певна
матеріально-правова вимога позивача до
відповідача.

Предметом спору як у справі № 23/244, так і
у даній заяві ліквідатора ВАТ
„Київенергобуд" є визнання договору
купівлі-продажу від 26.11.2003 року,
укладеного між ТОВ „Оріонсервіс" та
Суб'єктом підприємницької діяльності -
фізичною особою ОСОБА_2, з продажу майна
ТОВ „Оріонсервіс" - бази відпочинку
„ІНФОРМАЦІЯ_1", яка знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 та складається
з об'єкта незавершеного будівництва
адміністративного корпусу,
господарчого блоку (10 спальних
будинків, душова з туалетом, огорожі)
недійсним.

Підстава позову - це фактичні
обставини, на яких ґрунтується вимога
позивача.

Із матеріалів справи вбачається, що
підставою позову у справах № 23/244 та у
заяві ліквідатора ВАТ „Київенергобуд"
про визнання недійсним договору
купівлі-продажу майна боржника у
справі № 23/447-49/290-2012 є те, що на торгах з
продажу майна ТОВ „Оріонсервіс"
громадянці ОСОБА_2 було продане майно,
яке належить ВАТ „Київенергобуд", а не
ТОВ „Оріонсервіс.

Таким чином, вірним є висновок
місцевого господарського суду, що у
зазначених вище справах беруть участь
ті ж сторони, предмет та підстави
позову у справах № 23/244 та у заяві
ліквідатора ВАТ „Київенергобуд" про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу майна боржника у
справі №23/447-49/290-2012 є тотожними.

Відповідно до п. 4.5 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
„Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" від 26 грудня 2011 року
№ 18 припинення провадження у справі на
підставі пункту 2 частини другої статті
80 ГПК можливе за умов, якщо рішення
господарського суду або іншого органу,
який вирішив господарський спір між
тими ж сторонами, про той же предмет і з
тих же підстав, набрало законної сили,
не змінено і не скасовано у відповідній
частині в передбаченому законом
порядку. За відсутності таких умов
заінтересована особа вправі
звернутися з позовом до господарського
суду на загальних підставах.

Оскільки спір між ВАТ „Київенергобуд"
та ОСОБА_2 про визнання недійсним
договору купівлі-продажу від 26.11.2003
року було вирішено при розгляді
господарським судом міста Києва справи
№ 23/244, а рішення господарського суду
господарського суду міста Києва від
19.06.2007 року у справі № 23/244 набрало
законної сили, то колегія суддів
погоджується із висновком суду першої
інстанції щодо наявності правових
підстав для припинення провадження за
заявою ліквідатора ВАТ
„Київенергобуд" в частині визнання
недійсним договору купівлі-продажу від
26.11.2003 року, укладеного між ТОВ
„Оріонсервіс" та ОСОБА_2

Що стосується уточнених вимог заявника
про витребування у ОСОБА_6 на користь
ВАТ „Київенергобуд" комплекс, нерухоме
майно бази відпочинку „ІНФОРМАЦІЯ_1"
загальною площею 1045,40 кв. м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на
земельній ділянці
несільськогосподарського призначення
загальною площею 3,1904 га для
розташування та обслуговування бази
відпочинку „ІНФОРМАЦІЯ_1", та
складається з: А-1 - спальний корпус
площею 197,80 кв. м, Б-1 - спальний корпус
площею 97,40 кв. м., В-1 - танцмайданчик
площею 305,20 кв. м., Г1 - спальний корпус
площею 44,50 кв. м., Е1 - спальний корпус
площею 44,50 кв. м., Ж1 - спальний корпус
площею 44,50 кв. м., З1 - спальний корпус
площею 44,50 кв. м., К1 - спальний корпус
площею 44,50 кв. м., Л1 - спальний корпус
площею 44,50 кв. м., М1 - спальний корпус
площею 44,50 кв. м., Н1 - спальний корпус
площею 44,50 кв. м, О - вбиральня, П - склад,
№ 2-5 - ворота, а-1, №1 - навіс, № 6 - огорожа,
№ 7 - майданчик для сміття, № 8, 9 -
водопровідні колонки, № 10 -
трансформатор, № 11,12 - скважина № 1 -
замощення, то слід зазначити наступне.

Як вбачається із матеріалів справи,
наказом Міністерства палива та
електрифікації України № 64 від 15.03.1994
року шляхом корпоратизації Державного
підприємства тресту „Київенергобуд"
було створено ВАТ „Київенергобуд".

Із витягу з відомості результатів
інвентаризації нерухомого майна, яке
було передане до Статутного фонду та є
власністю ВАТ „Київенергобуд" станом
на 01.11.1993 року вбачається, що до
статутного фонду ВАТ „Київенергобуд"
було передане нерухоме майно бази
відпочинку „ІНФОРМАЦІЯ_1" (в подальшому
- „ІНФОРМАЦІЯ_1") у м. Очаків
Миколаївської області.

Крім того, відповідно до довідки за
підписом заступника голови правління
ВАТ „Київенергобуд" ОСОБА_8 про
наявність споруд, які знаходяться на
балансі ВАТ „Київенергобуд", станом на
01.01.1997 року значиться база відпочинку у
м. Очаків Миколаївської області,
балансова вартість якої складає 842 562,07
грн. та виконаним об'ємом
будівельно-монтажних робіт на 88%.

Таким чином, внаслідок передання до
статутного фонду ВАТ „Київенергобуд"
стало власником нерухомого майна - бази
відпочинку ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Очаків
Миколаївської області.

Відповідно до приписів статті 387
Цивільного кодексу України власник має
право витребувати своє майно від особи,
яка незаконно, без відповідної
правової підстави заволоділа ним.

Статтею 391 Цивільного кодексу України
встановлено, що власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

З огляду на викладене, власник вправі
вимагати повернення (віндикації) свого
майна з чужого незаконного володіння, а
також належного йому майна, придбаного
володільцем від особи, яка не мала
права його відчужувати. Власник вправі
витребувати своє майно від особи, у
якої воно фактично знаходиться у
незаконному володінні.

За змістом частини 5 статті 12
Цивільного кодексу України
добросовісність набувача
презюмується, тобто незаконний набувач
вважається добросовісним, поки не буде
доведено протилежне. Якщо судом буде
встановлено, що набувач знав чи міг
знати про наявність перешкод до
вчинення правочину, в тому числі про те,
що продавець не мав права відчужувати
майно, це може свідчити про
недобросовісність набувача і є
підставою для задоволення позову про
витребування у нього майна.

Із матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_6 набула права власності на
нерухоме майно бази відпочинку
„ІНФОРМАЦІЯ_1" загальною площею 1 045,40
кв. м., що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, на підставі договору
купівлі-продажу № 668 від 26.09.2007 року,
укладеного з ОСОБА_5, який в свою чергу
придбав у власність спірне нерухоме
майно у ОСОБА_2 на підставі договору
купівлі-продажу від 26.06.2007 року, які
були нотаріально посвідчені та у
передбаченому порядку зареєстровані.

Тобто, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у відповідності
до умов чинного законодавства набули
право власності на нерухоме майно бази
відпочинку „ІНФОРМАЦІЯ_1" загальною
площею 1 045,40 кв. м., що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1.

При цьому, доказів того, що вказані
особи знали чи могли знати про те, що
ОСОБА_2 не могла відчужувати спірне
майно, матеріали справи не містять, а
тому вказані особи є добросовісними
набувачами такого майна.

Згідно із ст. 330 Цивільного кодексу
України якщо майно відчужене особою,
яка не мала на це права, добросовісний
набувач набуває право власності на
нього, якщо відповідно до статті 388
цього Кодексу майно не може бути
витребуване у нього.

Відповідно до ст. 388 Цивільного кодексу
України якщо майно за відплатним
договором придбане в особи, яка не мала
права його відчужувати, про що набувач
не знав і не міг знати (добросовісний
набувач), власник має право витребувати
це майно від набувача лише у разі, якщо
майно: було загублене власником або
особою, якій він передав майно у
володіння; було викрадене у власника
або особи, якій він передав майно у
володіння; вибуло з володіння власника
або особи, якій він передав майно у
володіння, не з їхньої волі іншим
шляхом. Майно не може бути витребувано
від добросовісного набувача, якщо воно
було продане у порядку, встановленому
для виконання судових рішень. Якщо
майно було набуте безвідплатно в особи,
яка не мала права його відчужувати,
власник має право витребувати його від
добросовісного набувача у всіх
випадках.

При цьому, зі змісту ст. 388 Цивільного
кодексу України вирішальне значення
для визначення питання витребування
майна у добросовісного набувача є
встановлення наявності волевиявлення
(волі) власника на вибуття такого майна
з володіння.

Відтак, не будь-яке порушення порядку
вибуття із володіння власника майна є
підставою для витребування такого
майна від добросовісного набувача, а
лише пов'язане із дефектом волі.

Із матеріалів справи вбачається, що
спірне нерухоме майно бази відпочинку
„ІНФОРМАЦІЯ_1" що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, вибуло із володіння
власника ВАТ „Київенергобуд" поза його
волею внаслідок проведення торгів з
продажу майна, за участю продавця -
ліквідатора ТОВ „Оріонсервіс", за
результатами яких спірну базу
відпочинку „ІНФОРМАЦІЯ_1" було продано
за ціною 15 300,00 грн. переможцю торгів -
ОСОБА_2, що зафіксовано в протоколі
торгів № 2 від 26.11.2003 року.

Слід зазначити, що під час розгляду
господарським судом міста Києва справи
№ 23/244 було встановлено
неправомірність відчуження нерухомого
майна ТОВ „Оріонсервіс" - бази
відпочинку „ІНФОРМАЦІЯ_1", з прилюдних
торгів, що були проведені 26.11.2003 року
організатором торгів з продажу майна -
філією „Київський аукціонний центр"
ДАК „Національна мережа аукціонних
центрів".

Таким чином, прилюдні торги з продажу
майна ТОВ „Оріонсервіс" були проведені
26.11.2003 року з порушенням норм чинного на
той момент законодавства, що і стало
підставою для визнання судом недійсним
договору купівлі-продажу
незавершеного будівництва
адміністративного корпусу, 10 спальних
будинків, незавершеного будівництва
господарчого блоку, душової, туалету,
огорожі від 26.11.2003 року.

При цьому, продаж майна на прилюдних
торгах, проведених з порушенням вимог
чинного законодавства щодо порядку,
встановленого для виконання судових
рішень, допущеним іншими особами, не
змінює статус особи, що придбала майно
з прилюдних торгів. Така особа не
перестає бути добросовісним набувачем
майна, однак, в разі визнання прилюдних
торгів недійсними у такої особи
придбане з прилюдних торгів майно може
бути витребуване.

Аналогічна позиція викладена у
постановах Верховного Суду України від
03.12.2002 року у справі № ПД19/139 та від
03.10.2011 року у справі № 51/232.

З огляду на вищенаведене, колегія
суддів погоджується із висновком суду
першої інстанції, щодо наявності
правових підстав для витребування
спірного нерухомого майна бази
відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1" загальною
площею 1 045,40 кв. м., що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 у ОСОБА_6, за якою
зареєстроване право власності на таке
нерухоме майно на момент розгляду
даної заяви на користь ВАТ
„Київенергобуд".

Також слід відзначити, що висновки про
недоведеність наявності права
власності у ВАТ „Київенергобуд" на
спірне майно, викладені у постанові
Одеського апеляційного господарського
суду від 19.08.2008 року у справі № 5/68/08,
залишеній без змін постановою Вищого
господарського суду України від 24.12.2008
року та рішенні Очаківського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 18.11.2009 року у цивільній
справі № 2-822/2009, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Миколаївської області від 10.03.2010 року і
ухвалою Верховного Суду України від
02.06.2010 року, не мають преюдиціального
значення в розумінні ст. 35
Господарського процесуального кодексу
України з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 Господарського
процесуального кодексу України акти,
встановлені рішенням господарського
суду (іншого органу, який вирішує
господарські спори), за винятком
встановлених рішенням третейського
суду, під час розгляду однієї справи, не
доводяться знову при вирішенні інших
спорів, в яких беруть участь ті самі
сторони.

Частиною 4 статті 35 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що рішення суду з
цивільної справи, що набрало законної
сили, є обов'язковим для господарського
суду щодо фактів, які встановлені судом
і мають значення для вирішення спору.

Згідно з абз. 4 п. 2.6 постанови пленуму
Вищого господарського суду України №
18 від 26.12.2011 року „Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" преюдиціальне
значення процесуальним законом
надається саме фактам, встановленим
судовими рішеннями (в тому числі в їх
мотивувальних частинах), але не
правовій оцінці таких фактів,
здійсненій іншим судом чи іншим
органом, який вирішує господарський
спір.

В той же час, доводи, викладені в
рішенні Очаківського міськрайонного
суду Миколаївської області від 18.11.2009
року та постанові Одеського
апеляційного господарського суду від
19.08.2008 року, зводяться виключно до
суб'єктивної оцінки наявності
порушеного права ВАТ „Київенергобуд",
що з урахуванням приписів ст. 35
Господарського процесуального кодексу
України та положень п. 2.6 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України № 18 від 26.12.2011 року „Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" є лише
оціночними судженнями, а не фактами,
встановленими при розгляді даних
справ.

За таких обставин, з урахуванням
наявності належних та допустимих
доказів наявності права власності у
ВАТ „Київенергобуд" на спірне майно у
даній справі, а також дослідження даних
обставин під час розгляду
господарськими судами справи № 23/244 (в
тому числі, в постанові Вищого
господарського суду України від 02.07.2013
року), судова колегія погоджується із
висновком місцевого господарського
суду щодо задоволення вимоги
ліквідатора ВАТ „Київенергобуд" про
витребування у ОСОБА_6 спірного
нерухомого майна та включення його до
ліквідаційного балансу ВАТ
„Київенергобуд" з метою задоволення
вимог кредиторів боржника.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2
посилається на те, що суд першої
інстанції в порушення статей 22, 77 ГПК
України не відклав слухання справи на
іншу дату та розглянув справу 11.10.2013
року у її відсутність, а відтак остання
була позбавлена можливості висловити
свою правову позицію відносно спору.

Однак вищевказані твердження
скаржника спростовуються матеріалами
справи та відхиляються колегією суддів
з огляну на наступне.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 30.09.2013 року розгляд справи
було відкладено на 11.10.2013 року.

До початку судового засідання через
відділ документального забезпечення
суду від ОСОБА_2 надійшла заява про
відкладення розгляду спору на іншу
дату у зв'язку із неможливістю
з'явитися в судове засідання та
бажанням особисто приймати участь в
слуханні справи.

Судом першої інстанції в судовому
засіданні 11.10.2013 року відмовив у
задоволенні вказаної вище заяви,
оскільки зацікавлена особа ОСОБА_2, у
випадку неможливості особистого її
з'явлення в судове засідання, не
позбавлена права направити свого
представника.

Окрім того, розгляд заяви про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
майна боржника, відчуженого в межах
провадження у справі №
23/447-49/290-2012 про банкрутство
неодноразово відкладався, у зв'язку із
задоволенням судом аналогічних
клопотань зацікавлених осіб про
відкладення розгляду справи.

Згідно п. 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 року „Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у випадку нез'явлення
в засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Господарський суд з урахуванням
обставин конкретної справи може
відхилити доводи учасника судового
процесу - підприємства, установи,
організації, іншої юридичної особи,
державного чи іншого органу щодо
відкладення розгляду справи у зв'язку з
відсутністю його представника (з
причин, пов'язаних з відпусткою,
хворобою, службовим відрядженням,
участю в іншому судовому засіданні і т.
п.). При цьому господарський суд
виходить з того, що у відповідних
випадках такий учасник судового
процесу не позбавлений права і
можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника згідно з
частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з
числа як своїх працівників, так і осіб,
не пов'язаних з ним трудовими
відносинами. Неможливість такої заміни
представника і неможливість розгляду
справи без участі представника
підлягає доведенню учасником судового
процесу на загальних підставах (статті
32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів
для оплати послуг представника не може
свідчити про поважність причини його
відсутності в судовому засіданні.

Колегія суддів виходить з того, що
учасники провадження у даній справі
мали можливість надати необхідні
докази та сформулювати свою позицію
відносно спору, поданих матеріалів
було достатньо для вирішення спору по
суті. Неявка скаржника в судове
засідання 11.10.2013 року не перешкоджала
розгляду справи, а відтак місцевий
господарський суд правомірно
розглянув справу відповідно до
положень статті 75 ГПК України у
відсутність ОСОБА_2, повідомленого
належним чином про дату, час та місце
проведення судового засідання, за
наявними в ній матеріалами.

Також у своїй апеляційній скарзі
ОСОБА_2 посилається на те, що місцевий
господарський оскаржуваною ухвалою
витребував інше майно ніж те яке було
предметом договору купівлі-продажу від
26.11.2003 року, укладеного між ТОВ
„Оріонсервіс" та ОСОБА_2, який в
подальшому було визнано недійсним
рішенням господарського суду міста
Києва від 19.06.2007 року у справі № 23/244.

Однак колегією суддів такі твердження
скаржника спростовуються зібраними у
справі доказами та відхиляються
колегією суддів, з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, та
вірно встановлено судом першої
інстанції, на підставі договору
купівлі-продажу незавершеного
будівництва адміністративного
корпусу, 10 спальних будинків,
незавершеного будівництва
господарчого блоку, душової, туалету,
огорожі від 26.11.2003 року, укладеного між
ТОВ „Оріонсервіс" та ОСОБА_2, останньою
було оформлено право власності на
комплекс, нерухоме майно бази
відпочинку „ІНФОРМАЦІЯ_1" загальною
площею 1 045,40 кв. м., що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 що складається з: А-1 -
спальний корпус площею 197,80 кв. м, Б-1 -
спальний корпус площею 97,40 кв. м., В-1 -
танцмайданчик площею 305,20 кв. м., Г1 -
спальний корпус площею 44,50 кв. м., Е1 -
спальний корпус площею 44,50 кв. м., Ж1 -
спальний корпус площею 44,50 кв. м., З1 -
спальний корпус площею 44,50 кв. м., К1 -
спальний корпус площею 44,50 кв. м., Л1 -
спальний корпус площею 44,50 кв. м., М1 -
спальний корпус площею 44,50 кв. м., Н1 -
спальний корпус площею 44,50 кв. м, О -
вбиральня, П - склад, № 2-5 - ворота, а-1, №1
- навіс, № 6 - огорожа, № 7 - майданчик для
сміття, № 8, 9 - водопровідні колонки, № 10
- трансформатор, № 11,12 - скважина № 1 -
замощення, згідно свідоцтва про право
власності ЯЯЯ № 961130 від
05.09.2006 року оформленого на ім'я ОСОБА_2.

Як зазначалося вище, ОСОБА_6 набула
права власності на нерухоме майно бази
відпочинку „ІНФОРМАЦІЯ_1" загальною
площею 1 045,40 кв. м., що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору
купівлі-продажу № 668 від 26.09.2007 року,
укладеного з ОСОБА_5, який в свою чергу
придбав у власність спірне нерухоме
майно у ОСОБА_2 на підставі договору
купівлі-продажу від 26.06.2007 року, які
були нотаріально посвідчені та у
передбаченому порядку зареєстровані.

Із заяви ліквідатора ВАТ
„Київенергобуд" про уточнення
позовних вимог вбачається, що останній
просив суд витребувати у ОСОБА_6 на
користь боржника саме вказане вище
нерухоме майно.

Приписами статей 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу, господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи, обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

ОСОБА_2 всупереч статей 33, 34 ГПК України
не надано суду належних доказів на
підтвердження своїх заперечень,
викладених в апеляційній скарзі,
доводи скаржника не підтверджуються
наявним у справі доказами та
спростовуються чинним законодавством.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що ухвалу господарського суду міста
Києва від 11.10.2013 року прийнято
відповідно до вимог чинного
законодавства з правильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права, а тому підстав
для її скасування чи зміни не
вбачається.

Керуючись статтями 99, 101-103, 105, 106 ГПК
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу
господарського суду міста Києва від
11.10.2013 року у справі № 23/447-49/290-2012
залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду міста
Києва від 11.10.2013 року у справі №
23/447-49/290-2012 залишити без змін.

3. Копію постанови суду надіслати
учасникам провадження у справі.

4. Справу № 23/447-49/290-2012 повернути до
господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку.

Повний текст постанови підписано 23.06.2014
року.

Головуючий суддя
О.М. Остапенко

Судді
М.Л. Доманська

М.А. Руденко