ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" червня 2014 р.Справа № 922/2067/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Макаренко О.В.

при секретарі судового засідання Кубах
І.М.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "НАК "Нафтогаз України", м.
Київ до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Теплосервіс",
м. Харків про стягнення 22 208,91 грн.
за участю представників сторін:

позивач - Мельник В.В., довіреність №24-93
від 18.04.2014 р.

відповідача - Гученко О.В., довіреність
б/н від 10.06.2014 р.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "НАК
"Нафтогаз України", м. Київ (позивач)
звернулося до господарського суду із
позовною заявою, в якій просить суд
стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Теплосервіс", м.
Харків (відповідача) на користь
позивача 15 280,51 грн. пені, 3 367,50 грн. 3%
річних та 3 560,90 грн. інфляційних втрат
за неналежне виконання відповідачем
зобов'язань за договором
купівлі-продажу природного газу № 13/2584
від 28.12.2012 р. Позивач також просить суд
покласти на відповідача витрати по
сплаті судового збору у розмірі 1 827,00
грн.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав,
просить суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні та у заяві вх.№19678 від 12.06.2014
р. визнав позовні вимоги у повному
обсязі.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, всебічно та
повно дослідивши надані сторонами
докази у їх сукупності, суд встановив
наступне.

28 грудня 2012 року між позивачем
(продавець) та відповідачем (покупець)
був укладений договір купівлі-продажу
природного газу № 13/2584, за умовами
якого позивач зобов'язався передати у
власність відповідачеві у 2013 році
природний газ, ввезений на митну
територію України ПАТ "НАК "Нафтогаз
України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00
00, або/та природний газ, видобутий на
території України підприємствами, які
не підпадають під дію статті 10 Закону
України "Про засади функціонування
ринку природного газу", а відповідач
зобов'язався прийняти та оплатити цей
природний газ (надалі - газ) на умовах
цього договору.

За умовами п.1.2. договору газ, що
продається за цим договором,
використовується відповідачем
виключно для виробництва теплової
енергії, яка споживається бюджетними
установами та організаціями та іншими
споживачами (далі - споживачам
відповідача).

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Як вбачається з матеріалів справи, на
виконання умов п.2.1. договору позивач
протягом січня-грудня 2013 р. поставив
відповідачеві природний газ на
загальну суму 1 839 448,99 грн., що
підтверджується відповідними актами
приймання-передачі природного газу
(а.с. 18-29), підписаними уповноваженими
представниками сторін і скріпленими їх
печатками.

За умовами п.6.1. договору остаточний
розрахунок за фактично поставлений газ
здійснюється до 14-го числа місяця
наступного за місяцем поставки газу.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України та ст. 193
ГК України зобов'язання мають
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
законодавства.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 525 ЦК
України).

Судом встановлено, що станом на день
звернення позивача до суду з даним
позовом відповідач вартість
поставленого газу оплатив у повному
обсязі, але в порушення взятих на себе
договірних зобов'язань розрахунки за
поставлений газ провів невчасно, у
зв'язку з чим позивач нарахував та
пред'явив до стягнення з відповідача 15
280,51 грн. пені, 3 367,50 грн. 3% річних та 3 560,90
грн. інфляційних втрат.

За приписами ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Перевіривши правильність нарахування
позивачем 3 367,50 грн. 3% річних та
3 560,90 грн. інфляційних втрат, суд
дійшов висновку про те, що дані
нарахування не суперечать вимогам
чинного законодавства України,
відповідають наданому розрахунку, тому
позовні вимоги в цій частині є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: сплата
неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума, яку боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Відповідно до п. 7.2. договору у разі
невиконання відповідачем умов п. 6.1.
договору він має сплатити позивачеві,
крім суми заборгованості, пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла у період, за який
сплачується пеня, від суми
простроченого платежу, за кожен день
прострочення платежу.

Перевіривши правильність та
правомірність нарахування позивачем
пені в розмірі 15 280,51 грн., суд дійшов
висновку про те, що дане нарахування не
суперечить вимогам чинного
законодавства України і умовам
договору, тому позовні вимоги в цій
частині також є обґрунтованими і
такими, що підлягають задоволенню.

Підсумовуючи вищевикладене, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, суд керується ст. 49 ГПК України,
покладаючи судовий збір на
відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 193, 203 Господарського кодексу
України, ст. ст. 525, 526, 549, 610-611, 626, 629
Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 4,
12, 33, 43, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Теплосервіс" (61052,
м. Харків, вул. Маліновського, 30,
, р/р № 324 в АТ
"Регіон-Банк" м. Харків, МФО 351254) на
користь Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" (01001, м. Київ,
вул. Б. Хмельницького, 6, ,
р/р № 1 в ПАТ "Державний ощадний
банк України", МФО 300465) 15
280,51 грн. пені, 3 367,50 грн. 3% річних, 3 560,90
грн. інфляційних втрат та судовий збір
в розмірі 1 827,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 16.06.2014 р.

Суддя О.В. Макаренко