ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2014 року
Справа №922/309/14

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді: Білецької Л.М .-
доповідача,

суддів: Паруснікова Ю.Б., Тищик І.В.,

при секретарі судового засідання:
Малику С.О.

За участю представників сторін:

від відповідача-1: Усатенко В.Ю.,
довіреність №2121-12/кр від 30.12.13;

представник позивач та відповідача-2 в
судове засідання не з'явилися.

Розглянувши у судовому засіданні
апеляційну скаргу приватного
акціонерного товариства "Креатив" на
рішення господарського суду
Кіровоградської області від 28.04.2014 року
у справі №922/309/14

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Торгівельний дім
"Агросвіт", м.Харків

до відповідача-1: приватного
акціонерного товариства "Креатив",
м.Кіровоград,

відповідача-2: товариства з обмеженою
відповідальністю агропромислової
асоціації "Агросвіт", м. Харків

про стягнення 501 984,98 грн. за поставлений
товар, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Кіровоградської області від 28.04.2014 року
у справі №922/309/14 (суддя Тимошевська В.В.)
позовні вимоги задоволені частково.

Стягнуто з приватного акціонерного
товариство "Креатив" на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю "Торгівельний Дім
"Агросвіт" - 319 789,30 грн., з яких: 305 576,87 грн.
24% за користування грошовими коштами та
14 212,43 грн. 3% річних, а також 6 395,78 грн.
судового збору і 2 000,00 грн. витрат на
оплату послуг адвоката.

Провадження у справі в частині
стягнення 144 000,00 грн. витрат на надання
юридичної допомоги та 38 197,11 грн. 3%
річних за договором № С12-2592 припинено.

У задоволені позову в іншій частині
відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що мало місце
порушення відповідачем строків
розрахунку за товар згідно Договорів
№С12-2592 від 16.07.2013 року та №С12-2605 від
31.07.2013 року. При стягненні з
відповідача-1 двадцяти чотирьох
відсотків річних суд застосував
положення ст. 536 ЦК України, оскільки
п.6.10 Договору №С12-2592 передбачає сплату
відсотків за користування чужими
грошовими коштами.

Щодо стягнення з відповідача-1 трьох
відсотків річних за Договором №С12-2605
від 31.07.2013 року, оскільки останній не
встановлює іншого розміру річних
та/або розміру процентів за
користування чужими грошовими коштами
та матеріалами справи доведено
прострочення відповідачем-1 виконання
грошового зобов'язання, суд
задовольнив цю вимогу в сумі 14 212,43 грн.,
так як в розрахунках позивача була
допущена помилка при визначені
кількості днів прострочення.

В частині стягнення з відповідача-1
трьох відсотків річних в розмірі 38 197,11
грн. за Договором №С12-2592 від 16.07.2013 року
та 144 00,00 грн. витрат на надання
юридичної допомоги провадження у
справі припинено внаслідок звернення
позивача до суду із заявою від 04.04.2014
року.

Господарським судом першої інстанції,
враховуючи відсутність в матеріалах
справи доказів обґрунтованості
визначеного за договором гонорару
адвоката в сумі 14 616,00 грн., та з огляду
на фактичний обсяг наданих адвокатом
послуг у справі №922/309/14 і часткове
задоволення позову, дійшов висновку, що
розумні судові витрати на сплату
послуг адвоката не повинні
перевищувати 2 000,00 грн., які суд поклав
на відповідача. В частині вимоги про
покладення на відповідача витрат на
оплату послуг адвоката в розмірі 12 616,00
грн. відмовлено.

Не погодившись з рішенням
господарського суду, до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду звернувся
відповідач-1 із апеляційною скаргою, в
якій зазначає, що відповідно до п. 5.1
Договору №С12-2592 від 16.07.2013 року,
відповідач-1 зобов'язаний здійснити
оплату вартості отриманого товару до
05.09.2013 року шляхом перерахування
грошових коштів на поточний рахунок
позивача після отримання
рахунку-фактури й документів,
визначених п. 3.7 та п. 3.8 договору та
проведення досліджень товару на
відповідність вимогам п. 2.1 даного
договору.

Тобто, на думку відповідач-1, в договорі
прямо визначено подію, як підставу
виникнення обов'язку відповідача
оплатити товар - надання
рахунку-фактури. Суд першої інстанції
не врахував відсутності в матеріалах
справи рахунку-фактури, який
передбачений наведеними пунктом
договору, що порушує умови ст. 629 ЦК
України та спростовує висновок суду, що
ненадання такого рахунку-фактури є
необов'язковим, так як в розумінні ст. 613
ЦК України ненадання рахунку-фактури
не є простроченням кредитора
(позивача).

Посилання суду на Акт звірки взаємних
розрахунків за договорами станом на
05.09.2013 року, як на підтвердження
отримання відповідачем-1
рахунку-фактури за договорами,
відповідач-1 вважає безпідставними, так
як суд надав невірну оцінку даному
доказу в розумінні ст.ст. 34, 43 ГПК
України, оскільки акт звірки взаємних
розрахунків є документом, що визначає
стан розрахунків за укладеними
договорами на певну дату, тобто на
05.09.2013 року, а не доказом отримання
рахунку-фактури.

Просить рішення першої інстанції в
частині стягнення 24% за користування
грошовими коштами в сумі 305 576,87 грн.
скасувати та відмовити в цій частині
позовних вимог. В решті рішення не
оскаржується.

10.06.2014 року від позивача надійшов
відзив на апеляційну скаргу, в якому
представник зазначає, що доводи
апеляційної скарги є безпідставними та
необґрунтованими, а рішення прийнято у
відповідності з нормами матеріального
і процесуального права та фактичними
обставинами справи, з достовірністю
встановленими господарським судом,
тобто з'ясованими шляхом дослідження
та оцінки судом належних і допустимих
доказів у справі.

26.06.2014 року оголошено вступну та
резолютивну частини постанови.

В судовому засіданні представник
відповідача-1 підтримав доводи
апеляційної скарги та просив в частині
стягнення 305 576,87 грн. відмовити, в решті
рішення залишити без змін.

Представники позивача та відповідача-2
в судове засідання не з'явились, про
дату та час судового засідання
повідомлені належним чином, що
підтверджується поштовими
повідомленням із відміткою про
отримання поштового відправлення
(а.с.79,80).

Відповідно до п. 3.9.2 постанови пленуму
ВГС України від 26.12.2011 року №18 «Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Оскільки розгляд справи може бути
відкладений виключно у зв'язку із
неможливістю розглянути справу у
даному судовому засіданні, а не у
зв'язку з неявкою сторін, суд вважає, що
наявних у справі матеріалів достатньо
для прийняття рішення по справі. Таким
чином, підстави для відкладення
розгляду справи відсутні. Суд вважає,
що вжив усі залежні від нього заходи
для повідомлення позивача та
відповідача-2 належним чином про
розгляд господарської справи в
апеляційній інстанції та реалізації
ними права судового захисту своїх
інтересів.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши доводи сторін і давши їм
правову оцінку, апеляційний
господарський суд дійшов висновку, що
вимоги апеляційної скарги приватного
акціонерного товариства "Креатив" не
підлягають задоволенню, а висновок
господарського суду першої інстанції
щодо порушення відповідачем-1 строків
оплати товару, визначених п. 5.1
Договорів №С12-2592 від 16.07.2013 року та
№С12-2605 від 31.07.2013 року, укладених між
сторонами, умови яких були виконанні, в
розумінні ч. 1 ст. 692 ЦК України, що є
підставою для застосування положень п.
6.10 Договору №С12-2592 від 16.07.2013 року та ст.
536 ЦК України, є правомірним.

Сторони не заперечують факт поставки
та отримання товару, за умовами
Договору №С12-2592 від 16.07.2013 року (т.1
а.с.21-25,27), (далі-Договір).

Покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК
України).

Сторони погодились з проведенням
оплати за товар на суму 10 327 366,52 грн., що
відбулася 21.10.2013 року (т.1 а.с.18).

Згідно п. 5.1 Договору, відповідач-1
зобов'язаний здійснити оплату вартості
отриманого товару до 05.09.2013 року шляхом
перерахування грошових коштів на
поточний рахунок позивача після
отримання рахунку-фактури й
документів, визначених п. 3.7 та п. 3.8
договору та проведення досліджень
товару на відповідність вимогам п. 2.1
даного договору. Тобто, відповідач-1
розрахувався з порушенням
встановленого договором строку.

Частина 1 ст. 530 та ст. 629 ЦК України
зазначає, що покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару. Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару. Якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Господарський суд Дніпропетровської
області правомірно застосував до
відповідача-1 положення п. 6.10 Договору
щодо стягнення двадцяти чотирьох
відсотків річних за користування
чужими грошовими коштами, а посилання
відповідача-1 на ненадання позивачем
рахунку-фактури, що передбачає п. 5.1, як
на підставу звільнення від оплати
прийнятого товару, не є відкладальною
умовою у розумінні ст. 212 ЦК України, та
не є простроченням кредитора в
розумінні ст. 613 ЦК України, а тому
наявність або відсутність
рахунку-фактури не звільняє
відповідача від обов'язку оплатити
поставлений позивачем товар.

Щодо посилань відповідача-1 на Акт
звірки взаємних розрахунків за
договорами станом на 05.09.2013 року (т.1
а.с.180), то апеляційний господарський
суд звертає увагу відповідача-1 на те,
що суд першої інстанції правильно
зазначив, що даний акт є доказом
визнання відповідача-1 того, що він
отримав необхідні документи, які є
підставою для виконання зобов'язання,
згідно Договору №С12-2592 від 16.07.2013 року.

Суд першої інстанції правильно
встановив всі фактичні обставини
справи, дав їм правильну юридичну
оцінку і підстави для його скасування
відсутні.

Згідно постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 23.03.2012
року №6 «Про судове рішення» - рішення з
господарського спору повинно
прийматись у цілковитій відповідності
з нормами матеріального та
процесуального права та фактичними
обставинами справи, з достовірністю
встановленими господарським судом,
тобто з'ясованими шляхом дослідження
та оцінки судом належних і допустимих
доказів у конкретній справі.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного
акціонерного товариства "Креатив" на
рішення господарського суду
Кіровоградської області від 28.04.2014 року
у справі №922/309/14 залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Кіровоградської області від 28.04.2014 року
у справі №922/309/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України.

Повний текст складений 01.07.2014 року.

Головуючий суддя
Л.М. Білецька

Суддя
Ю.Б. Парусніков

Суддя
І.В. Тищик