ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2014 року Справа № 910/23848/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів :

головуючого суддіОвечкіна
В.Е.,суддівЧернова Є.В., Цвігун
В.Л.,розглянув касаційну скаргу ТОВ "ІСК
Трансекспо"на постановувід 07.05.2014 р.
Київського апеляційного
господарського суду у справі№910/23848/13
господарського суду м. Києваза
позовомПП "Гарант-Енерго"доТОВ "ІСК
Трансекспо"простягнення 576 956,20 грн.за
зустрічним позовом ТОВ "ІСК
Трансекспо"доПП
"Гарант-Енерго"простягнення пені в сумі
73 017 грн.за участю представників:

позивача: Бузанова М.М., дов. від 14.01.2014,
б/н; Ледовського О.С., дов.14.01.2014, б/н;

відповідача: не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м. Києва
від 17.03.2014 (суддя О.Марченко) залишеним
без змін постановою Київського
апеляційного господарського суду від
07.05.2014 первісний позов задоволено
частково, стягнуто з товариства з
обмеженою відповідальністю "ІСК
Трансекспо" на користь приватного
підприємства "Гарант-Енерго" 456 872,69 грн.
- основного боргу; 20 297,13 грн. - 3% річних;
936,21 грн. - пені та 9 562,13 грн.- судового
збору. В решті частини первісного
позову відмовлено. У задоволенні
зустрічного позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятою у справі
постановою, ТОВ "ІСК Трансекспо"
звернулося із касаційною скаргою, в
якій просить скасувати рішення
господарського суду м. Києва від 17.03.2014
та постанову Київського апеляційного
господарського суду від 07.05.2014,
прийняти нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог ПП
"Гарант-Енерго". Вважає, що судами
неправильно застосовано норми
матеріального та процесуального права,
а саме ст. 129 Конституції України, ст.ст.
42, 43, 22, 28 ГПК України, ст.ст.526, 530, 610, 611, 625
ЦК України, ст.216 ГК України. Не взято до
уваги роз'яснення викладені у
постанові Пленуму Вищого
господарського суду України №6 від
23.03.2012 "Про судове рішення".

До Вищого господарського суду України
надійшов відзив позивача, в якому він
просить касаційну скаргу залишити без
задоволення, а оскаржувані судові акти
- без змін.

Ознайомившись з матеріалами та
обставинами справи на предмет надання
їм попередніми судовими інстанціями
належної юридичної оцінки та повноти
встановлення обставин, дотримання норм
матеріального та процесуального права,
згідно з вимогами ст.1115 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ст.1117 Господарського
процесуального кодексу України,
переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних
обставин справи перевіряє
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права. Касаційна
інстанція не має права встановлювати
або вважати доведеними обставини, що не
були встановлені у рішенні або
постанові господарського суду чи
відхилені ним, вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково
перевіряти докази.

Розглядаючи первісний позов, судами
попередніх інстанцій встановлено
наступне.

ПП "Гарант - Енерго" звернулося до
Господарського суду міста Києва з
позовом про стягнення з ТОВ "ІСК
Трансекспо" 576 956, 20 грн., з яких: 456 872,69
грн. - заборгованості за Договором, 99
786,38 грн. - пені та 20 297,13 грн. - 3% річних.

Свої вимоги позивач обґрунтовує
невиконанням відповідачем належним
чином зобов'язання по оплаті виконаних
робіт за Договором.

21.01.2011 ТОВ "ІСК Трансекспо" (далі -
Замовник) та ПП "Гарант - Енерго" (далі -
Виконавець) укладено Договір №
126-НСК/ГЕ на виконання робіт з
реконструкції існуючих та будівництві
нових об'єктів Національного
спортивного комплексу "Олімпійський"
по вул. Червоноармійській, 55 у
Печерському районі м. Києва (далі -
Договір).

Відповідно до пункту 1.1 Договору, у
порядку та на умовах, визначених
Договором, виконавець зобов'язується
виконати монтажні роботи з улаштування
системи пасивної кабельної мережі для
забезпечення телетрансляцій при
реконструкції існуючих та будівництві
нових об'єктів Національного
спортивного комплексу "Олімпійський",
розташованого за адресою 03150, вул.
Червоноармійська, 55 у Печерському
районі міста Києва, а замовник
зобов'язується прийняти належним чином
виконані роботи та оплатити їх.

Пунктом 1.2 Договору визначено, що
виконавець зобов'язується виконати
роботи власними силами та засобами або
залученими силами у строки, визначені
пунктом 4.1 Договору, у відповідності до
затвердженої проектної документації,
технічних умов та чинного
законодавства України (в тому числі
державних будівельних норм та правил,
правил та стандартів щодо спортивних
споруд, вимог УЄФА).

12.09.2011 ТОВ "ІСК Трансекспо" та ПП
"Гарант-Енерго" укладено Додаткову
угоду № 4 до Договору (далі - Додаткова
угода), за умовами якої: договірна ціна
становить 704 904,15 грн.; строк виконання
робіт за Додатковою угодою - 01.06.2012.
Додаткова угода діє до 31.12.2012, але в
будь-якому разі до повного виконання
сторонами зобов'язань за Додатковою
угодою.

ПП "Гарант-Енерго" роботи за Договором
виконало, що підтверджується
підписаними сторонами актами
виконаних робіт від 21.07.2011 № 1 на суму 298
772, 59 грн. та від 25.10.2011 № 2 на суму 651 227, 95
грн.

Факт виконання ПП "Гарант-Енерго" робіт
за умовами Додаткової угоди також
підтверджується підписаними сторонами
актами приймання-передачі виконаних
робіт на загальну суму 704 904,15 грн., а
саме: від 31.05.2012 № 1 на суму 150 000,00 грн.;
від 31.05.2012 № 2 на суму 75 000 грн.; від 31.05.2012
№3 на суму 100 113,75 грн.; від 31.05.2012 № 4 на
суму 29 066,40 грн.; від 31.05.2012 № 5 на суму 94
080,00 грн.; від 31.05.2012 № 6 на суму 256 644,00
грн.

Застосовуючи до спірних правовідносин
приписи ст.ст. 258,267,525,526,530,617,837 ЦК
України, ст.ст. 193,218,232 ГК України суди
дійшли висновку про наявність підстав
для задоволення позовних вимог: щодо
суми основного боргу - у повному обсязі,
щодо 3% річних - у повному обсязі, щодо
пені - частково, у сумі 936,21.

Переглядаючи оскаржувані судові
рішення у касаційному порядку колегія
суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов і вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Частиною першою статті 837 ЦК України
передбачено, що за договором підряду
одна сторона (підрядник) зобов'язується
на свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Водночас, судами встановлено, що
укладаючи договір сторони погодили
порядок та строки здійснення оплати за
виконані роботи у п.п. 3.1, 6.3.1, 7.1.

Суди також з'ясували, що позивач свої
обов'язки по виконанню робіт за
договором підряду виконав у повному
обсязі, що підтверджується матеріалами
справи, а саме, двосторонніми Актами
виконаних робіт та не заперечується
відповідачем за первісним позовом.
Відтак, колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій
про задоволення вимоги про стягнення 456
872,69 грн. - основного боргу.

Колегія суддів також відхиляє доводи
скаржника про те, що відсутність
бюджетного фінансування робіт за
договором підряду, є підставою для
звільнення від обов'язку оплати
виконаних відповідних робіт з огляду
на позицію викладену в постанові
Верховного Суду України від 15.05.2012р. у
справі № 11/446. Так, ВСУ України зазначив,
що відсутність бюджетних коштів не
виправдовує бездіяльність замовника і
не є підставою для звільнення від
відповідальності за порушення
договірного зобов'язання.

Щодо вимоги позивача за первісним
позовом про стягнення 20 297, 13 грн. - 3 %
річних за період з 14.06.2012 по 09.12.2013.

Так, боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом (ст. 625 ЦК
України).

Зважаючи на те, що судами встановлено
правильність розрахунку, та враховуючи
положення ст. 625 ЦК України, колегія
суддів погоджується з висновками судів
про задоволення вимог про стягнення 3 %
річних в сумі 20 297,13 грн., тобто, в межах
заявлених позовних вимог.

Щодо вимоги позивача за первісним
позовом про стягнення 99 786,38 грн. - пені
за період з 14.06.2012 по 09.12.2012.

Відповідно до ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання;
пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Водночас, приписами ст. 232 ГК України
встановлено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Сторони погодили, що за порушення
строків проведення розрахунків за
Договором, при умові надходження
коштів від Замовника, замовник сплачує
виконавцю пеню в розмірі подвійної
облікової ставки Національного банку
України, що діяла в період
прострочення, від суми заборгованості
за кожний календарний день
прострочення (8.4 Договору).

Застосовуючи ст. 232 ГК України суди
обґрунтовано встановили період
нарахування пені з 13.06.2012 по 13.12.2012.
Водночас, відповідачем за первісним
позовом подано заяву про застосування
позовної давності до вимоги про
стягнення пені.

Приписами ст. 267 ЦК України
врегульовано, що позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

Відповідно до вимог ст. 258 ЦК України
позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Враховуючи, що позивач за первісним
позовом звернувся до суду з позовом
09.12.2013, то суди попередніх інстанцій
дійшли обґрунтованого висновку про те,
що стягненню підлягає пеня за період з
09.12.2012 до 13.12.2012 у сумі 936, 21 грн.

Розглядаючи зустрічні позовні вимоги,
суди попередніх інстанцій додатково
встановили наступне.

За порушення строків виконання робіт
або етапу робіт, передбачених
календарним планом виконання робіт
(Додаток № 1 до Договору) виконавець
зобов'язаний сплатити замовнику пеню в
розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період прострочення, за кожний
календарний день прострочення
виконання робіт або етапу робіт від
вартості робіт за Договором (пункт 8.2
Договору);

Оскільки, пунктом 4.1 Договору
передбачено, що строк виконання робіт
становить 01.04.2011, а відповідно до Актів
виконаних робіт роботи було здано
21.07.2011 і 25.10.2011, то позивачем за
первісним позовом порушено строки
виконання робіт, однак ПП "Гарант -
Енерго" подало до суду заяву про
застосування позовної давності щодо
вимоги про стягнення пені за
несвоєчасне виконання робіт за
Договором.

Суди попередніх інстанцій
задовольнили вищевказану заяву, що і
стало підставою для відмови в
задоволенні зустрічного позову.

Переглядаючи оскаржувані судові акти в
цій частині колегія суддів зазначає
наступне.

Постановою Пленуму Вищого
господарського суду України від 29.05.2013
року № 10 "Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів"
роз'яснено, що перш ніж застосовувати
позовну давність, господарський суд
повинен з'ясувати та зазначити в
судовому рішенні, чи порушене право або
охоронюваний законом інтерес позивача,
за захистом якого той звернувся до
суду. У разі, коли таке право чи інтерес
не порушені, суд відмовляє в позові з
підстав його необґрунтованості. І лише
якщо буде встановлено, що право або
охоронюваний законом інтерес особи
дійсно порушені, але позовна давність
спливла і про це зроблено заяву іншою
стороною у справі, суд відмовляє в
позові у зв'язку зі спливом позовної
давності - за відсутності наведених
позивачем поважних причин її
пропущення. (див.)

Оскільки, початок перебігу позовної
давності почався з 02.04.2011, а закінчився
02.04.2012, то суди попередніх інстанцій
дійшли обґрунтованого висновку про
відмову у задоволенні зустрічного
позову з підстав спливу позовної
давності.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що справа розглянута судами
відповідно встановленим обставинам
справи з правильним застосуванням до
них діючих норм матеріального права та
дотриманням вимог процесуального
права. Підстави для скасування
оскаржуваної постанови відсутні.
Доводи скаржника про порушення судами
ст. 129 Конституції України, ст.ст.526, 530,
610, 611, 625 ЦК України, ст.216 ГК України
спростовуються викладеним вище, тому,
колегією суддів до уваги не
приймаються. Не знайшли свого
підтвердження і доводи скаржника про
недотримання судами вимог ст.ст. 42, 43, 22,
28 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 1115 , 1117 , 1119 , 11111 ГПК
України ,? Вищий господарський суд
України, ?

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ТОВ "ІСК Трансекспо"
залишити без задоволення, постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 07.05.2014 у справі
№910/23848/13 - без змін.

Головуючий, суддяВ. Овечкін Судді:Є.
Чернов В. Цвігун