РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2014 р.
Справа №903/1531/13

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючого судді
Демидюк О.О.

судді
Бригинець Л.М. ,

судді
Огороднік К.М.

при секретарі Головченко Д.М.

За участю представників:

позивача - ОСОБА_1

відповідача - Гончар О.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Рівненського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу відповідача
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Освіта-Плюс" на
рішення господарського суду
Волинської області від 05.03.2014 року у
справі №903/1531/13

Позивач: Фізична особа-підприємець
ОСОБА_4

Відповідач: Товариство з обмеженою
відповідальністю "Освіта-Плюс"

про стягнення 290 420, 00 грн., у т.ч. 100 000 грн.
штрафу, 190 420 грн. шкоди, з яких 184 920 грн. у
вигляді упущеної вигоди, 5 500 грн. у
вигляді реальних збитків

Судом роз'яснено права та обов'язки,
передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Волинської області №903/1531/13 від 05.03.2014
року (суддя Кравчук В.О.) позов
задоволено частково, стягнуто з ТзОВ
"Освіта-плюс" на користь фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 190 420 грн. шкоди,
з яких 184 920 грн. у вигляді упущеної
вигоди, 5500 грн. у вигляді реальних
збитків; 3808,60 грн. судового збору. У
задоволенні решти позову (про
стягнення 100 000 грн. штрафу) відмовлено.

Рішення господарського суду
Волинської області мотивоване тим, що
розмір упущеної вигоди в сумі 184 920 грн.
є нормативно та документально
обґрунтованим, сума реальних збитків у
розмірі 5500 грн. також підтверджена
зібраними по справі доказами, водночас
будь-які правові підстави для
нарахування 100 000 грн. штрафу та
відповідно його стягнення судом
відсутні.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Освіта-Плюс"
оскаржило його в апеляційному порядку.
У своїй апеляційній скарзі та
доповненнях, відповідач просить суд
скасувати оскаржуване рішення та
відмовити в задоволенні позовних вимог
в повному обсязі з посиланням на
обставини, викладені в апеляційній
скарзі.

Ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду №903/1531/13 від 31.03.2014
року прийнято до провадження
апеляційну скаргу відповідача
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Освіта-Плюс" на
рішення господарського суду
Волинської області від 05.03.14 року у
справі №903/1531/13.

Розпорядженням голови Рівненського
апеляційного господарського суду
№903/1531/13 від 10.06.2014 року, у зв'язку із
перебуванням у відрядженні судді
Савченка Г.І. внесено зміни до складу
колегії суддів, окрім заміни
головуючого судді, колегію суддів
визначено у cкладі головуючий суддя
Демидюк О.О., суддя Бригинець Л.М., суддя
Огороднік К.М..

Ухвалами Рівненського апеляційного
господарського суду №903/1531/13 від 07.05.2014
року, від 21.05.2014 року, 11.06.2014 року
продовжено строк розгляду апеляційної
скарги, розгляд скарги відкладено.

Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4
подано суду відзив на апеляційну
скаргу, в якому позивач просить суд
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а оскаржуване рішення
залишити без змін.

Клопотання відповідача про
витребування доказів та витребування
оригіналу справи №903/198/14 задоволенню
не підлягає в зв'язку з безпідставністю
та необґрунтованістю.

Колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду,
неодноразово заслухала присутніх
представників сторін, вивчила та
дослідила матеріали справи та наявні в
ній докази, розглянула матеріали
апеляційної скарги та додані до неї
документи, відзив на апеляційну скаргу
з доданими документами, перевірила
правильність застосування судом норм
матеріального та процесуального права,
та прийшла до висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково,
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 5
березня 2012 року між ТОВ "Освіта-плюс"
(орендодавець за договором, відповідач
у справі) та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_4 (орендар за
договором, позивач у справі) був
укладений договір без номера оренди
приміщень бази екологічної
лабораторії, розміщеній на земельній
ділянці пл. 2499 м2 за адресою: АДРЕСА_2
(далі - договір), терміном дії до 15.10.2014
року. (а.с.22-23).

На виконання п.3.2 договору 05.03.2012 р. між
сторонами складені акт
приймання-передачі орендованого майна
(а.с.17) й акт приймання-передачі
матеріальних цінностей (а.с.18).

Підставою позовних вимог позивачем
визначено фактичне невикористання
відповідачем орендованим майном за
наявності чинного договору без номера
оренди приміщень бази екологічної
лабораторії від 05.03.2012 року.

Рішенням господарського суду
Волинської області від 05.03.2014 року
позов задоволено частково, стягнуто з
ТзОВ "Освіта-плюс" на користь фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 190 420 грн. шкоди,
з яких 184 920 грн. у вигляді упущеної
вигоди, 5 500 грн. у вигляді реальних
збитків; 3 808, 6 грн. судового збору. У
задоволенні решти позову (про
стягнення 100 000 грн. штрафу) відмовлено.

З такими висновками місцевого
господарського суду в частині
стягнення упущеної вигоди в сумі 184 920
грн. не може погодитись судова колегія
апеляційного господарського суду з
огляду на таке.

Як вірно встановлено господарським
судом першої інстанції, на даний час
договір ні в судовому порядку, ні з
ініціативи сторін не припинено (не
розірвано), тобто є чинним (останній
абзац, а.с.8-9). Отже, договір достроково
не розірваний у встановленому законом
порядку, орендодавець від нього не
відмовився.

Як вбачається з розрахунку позовних
вимог, наведеного в позовній заяві
(а.с.9), нарахування 100 000 грн. штрафу
позивач обґрунтовує одностороннім
розірванням договору та п.7.3 договору,
яким передбачено, що в разі
одностороннього розірвання договору
сторона, яка проявила таку ініціативу,
сплачує іншій стороні штраф у розмірі
100 000 грн.

Судова колегія апеляційного
господарського суду погоджується з
господарським судом Волинської
області в частині безпідставності
нарахування відповідачу та стягнення з
нього 100 000 грн. штрафу.

Також судова, колегія погоджується з
висновком місцевого господарського
суду в частині стягнення з відповідача
5 500 грн. у вигляді реальних збитків
виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України, ч.2 ст.20
ГК України одним із способів захисту
прав і законних інтересів суб'єктів
господарювання є відшкодування
збитків.

Згідно з ч.2 ст.224 ГК України, ч.2 ст.22 ЦК
України збитками, зокрема, є витрати,
які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного права
(реальні збитки).

Як вбачається з матеріалів справи,
10.05.2012 року між фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_4 (замовник) і
будівельною бригадою у складі 3
робітників (підрядник) був укладений
договір підряду без номера, відповідно
до п.2.1 якого ціна договору становить 7
000 грн., яка уточнюється після
завершення робіт (а.с.51-52).

30.06.2012 року між сторонами підписано акт
прийому-передачі виконаних робіт,
загальна вартість яких становить 5 500
грн., претензій по кількості та якості
виконаних робіт жодна зі сторін не має,
про що в ньому і зафіксовано (а.с.53).

Реальні збитки складаються з вартості
проведеного поточного ремонту, який,
зокрема, полягає у налагодженню систем
водопостачання та водовідведення бази,
що не відноситься до робіт
капітального ремонту.

Державний комітет України з
будівництва та архітектури у своєму
листі від 30.04.2003 р. №7/7-401, чинному на
сьогоднішній день, повідомив, що
капітальний ремонт будівлі - це
комплекс ремонтно-будівельних, робіт,
який передбачає заміну, відновлювання
та модернізацію конструкцій і
обладнання будівель в зв'язку з їх
фізичною зношеністю та руйнуванням,
поліпшення експлуатаційних
показників, а також покращання
планування будівлі і благоустрою
території без зміни будівельних
габаритів об'єкта. Капітальний ремонт
передбачає призупинення на час
виконання робіт експлуатації будівлі в
цілому або її частин (за умови їх
автономності).

Поточний ремонт - це комплекс
ремонтно-будівельних робіт, який
передбачає систематичне та своєчасне
підтримання експлуатаційних якостей
та попередження передчасного зносу
конструкцій і інженерного обладнання.
Якщо будівля в цілому не підлягає
капітальному ремонту, комплекс робіт
поточного ремонту може враховувати
окремі роботи, які класифікуються як
такі, що відносяться до капітального
ремонту (крім робіт, які передбачають
заміну та модернізацію конструктивних
елементів будівлі). Поточний ремонт
повинен провадитись з періодичністю,
що забезпечує ефективну експлуатацію
будівлі або об'єкта з моменту
завершення його будівництва
(капітального ремонту) до моменту
постановки на черговий капітальний
ремонт (реконструкцію).

Підпунктами 5.2.1, 5.2.4 пункту 5.2 договору
встановлено, що орендодавець
зобов'язаний, зокрема, передати
орендарю приміщення, майно, яке не
повинно мати прихованих недоліків, які
перешкоджають використанню за
цільовим призначенням; за власний
рахунок усувати несправності, поломки
та наслідки аварій комунікацій, які
сталися не з вини орендаря.

Для відшкодування 5500 грн. реальних
збитків у судовому порядку позивач
долучив до матеріалів справи видаткові
касові ордери від 30.06.2012 року на виплату
підряднику в складі будівельної
бригади 5500 грн. за виконані роботи
згідно з долученим до позовної заяви
актом прийому-передачі виконаних робіт
від 30.06.2012 року (супровідний лист від
05.03.2014 року вх.№01-29/2202/14).

Отже, сума реальних збитків у розмірі
5500 грн. підтверджена доказами, а тому
підлягає стягненню у повному обсязі.

Щодо стягнення з відповідача 184 920 грн.
упущеної вигоди, судова колегія
апеляційного господарського суду
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Відпочивальний сезон на озері Світязь,
де знаходиться база відпочинку, триває
три місяці - червень, липень, серпень (92
дні).

Як вбачається з акта
приймання-передачі орендованого майна
(а.с.17) та позовної заяви, сторони
домовились про оренду, зокрема, 9
номерів по 250 грн. за добу в 3-поверховій
будівлі та 5 номерів по 150 грн. за добу в
2-поверховій будівлі.

Розмір збитків у вигляді упущеної
вигоди на суму 184 920 грн. позивач
обґрунтовує довідкою з Волинського
центру з гідрометеорології від 13.02.2014
року №22/01-47/66 про атмосферні явища на
території с.Світязь Шацького р-ну
Волинської обл. за період
червень-серпень 2013 року, згідно з якою в
даний період було зафіксовано опадів у
вигляді дощу протягом 30 днів;
прейскурантом у вигляді довідки ПрАТ
"Волиньтурист" від 12.02.2014 року вих.№
35/1.6а про вартість рівноцінних номерів
у пансіонаті "Шацькі озера", який
знаходиться на відстані 900 м від бази
відпочинку ТзОВ "Освіта-плюс", за
спірний період, відповідно до якої
вартість одного 3-місного номера зі
зручностями (наявність холодильника,
телевізора, туалету, душу) становить 450
грн., одного 3-місного номера з
частковими зручностями (наявність
холодильника, телевізора) - 210 грн.
(супровідний лист від 18.02.2014 року
вх.№01-29/1718/14).

Фактично, як вбачається з розрахунку
позовних вимог, наведеного в позовній
заяві (а.с.9), прибутки від надання
послуг протягом сезону відпочинку
становлять:

9 номерів х 250 грн. = 2 250 грн. за добу;

5 номерів х 150 грн. = 750 грн. за добу;

Всього: 2 250 грн. + 750 грн. = 3 000 грн. за добу.

Всього за сезон відпочинку: 3 000 грн. х 92
дні = 276 000 грн.

З урахуванням днів з несприятливими
погодними умовами (30 днів - 33%) прибутки
від надання таких послуг становлять 276
000 грн. - 91 080 грн. (33 %) = 184 920 грн..

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Частинами 1 та 2
ст.623 Цивільного кодексу України
передбачено, що боржник, який порушив
зобов'язання, має відшкодувати
кредиторові завдані цим збитки.
Водночас, розмір збитків, завданих
порушенням зобов'язання, доказується
кредитором.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема,
відшкодування збитків. Збитками є,
зокрема, доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст.ст. 224, 225 ГК України до
складу збитків, що підлягають
відшкодуванню особою, яка допустила
господарське правопорушення,
включаються: вартість втраченого,
пошкодженого або знищеного майна,
визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною; матеріальна компенсація
моральної шкоди у випадках,
передбачених законом.

Проте, позивачу згідно до вимог ст.ст.
33,36 Господарського процесуального
кодексу України потрібно довести суду
факт заподіяння йому збитків, розмір
зазначених збитків та докази
невиконання зобов'язань та
причинно-наслідковий зв'язок між
невиконанням зобов'язань та
заподіяними збитками. При визначенні
розміру збитків, заподіяних порушенням
господарських договорів, береться до
уваги вид (склад) збитків та наслідки
порушення договірних зобов'язань для
підприємства.

Частиною 4 ст.623 ЦК України встановлено,
що при визначенні неодержаних доходів
(упущеної вигоди) враховуються заходи,
вжиті кредитором щодо їх одержання.

Отже, для застосування такої міри
відповідальності, як стягнення збитків
у вигляді упущеної вигоди, потрібна
наявність усіх елементів складу
цивільного правопорушення: 1)
протиправної поведінки; 2) збитків; 3)
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою боржника та збитками; 4) вини
та встановлення заходів, вжитих
стороною для одержання такої вигоди.

Пред'явлення вимоги про відшкодування
неодержаних доходів (упущеної вигоди)
покладає на кредитора обов'язок
довести, що ці доходи (вигода) не є
абстрактними, а дійсно були б ним
отримані в разі належного виконання
боржником своїх обов'язків. При
визначенні реальності неодержаних
доходів мають враховуватися заходи,
вжиті кредитором для їх одержання. У
вигляді упущеної вигоди
відшкодовуються ті збитки, які могли б
бути реально отримані при належному
виконанні зобов'язання.

Таким чином, нездатність позивача
обґрунтувати вимоги про відшкодування
упущеної вигоди, довести її розмір і
реальність отримання, а також повний
склад цивільного правопорушення в діях
(бездіяльності) відповідача, є
підставою для відмови в задоволенні
таких вимог.

Аналогічна правова позиція викладена у
постановах Верховного Суду України
№3-568к10 від 02.03.2010 року, 04.07.2011 року у
справі №42/78-10, від 04.07.2011 року у справі
№51/250, від 20.06.2011 року у справі №2/121-30/118.
Рішення Верховного Суду України,
прийняті за наслідками розгляду справ
щодо застосування норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковими для всіх судів України
згідно приписів ст.111-28 Господарського
процесуального кодексу України.

При обрахуванні розміру упущеної
вигоди мають враховуватися тільки ті
точні дані, які безспірно
підтверджують реальну можливість
отримання грошових сум, або інших
цінностей, якби права позивача не були
порушені. Нічим не підтверджені
розрахунки про можливі доходи до уваги
братися не можуть. Розмір упущеної
вигоди повинен визначатися з
урахуванням часу, протягом якого
тривали протиправні дії відповідача,
розумних витрат на отримання доходів,
які позивач поніс би, якби не відбулося
порушення права.

У зв'язку з чим, позивач належними
доказами в розумінні статті 34
Господарського процесуального кодексу
України має обґрунтувати можливість
отримання ним прибутку саме у
заявленому розмірі, а також довести, що
він міг і повинен був отримати
визначені доходи і тільки неправомірні
дії відповідача стали єдиною і
достатньою причиною, яка позбавила
його можливості отримати прибуток.

З урахуванням викладеного, судова
колегія прийшла до висновку, що
стягнення збитків у вигляді упущеної
вигоди є одним із видів
цивільно-правової відповідальності.
При цьому, для застосування такої міри
відповідальності потрібна наявність
повного складу цивільного
правопорушення, а саме: протиправна
поведінка, дія чи бездіяльність особи,
шкідливий результат такої поведінки
(збитки), причинний зв'язок між
протиправною поведінкою та збитками,
вина правопорушника. За відсутності
хоча б одного з цих елементів цивільна
відповідальність не настає.

Однак, в матеріалах справи відсутні
докази того, що саме дії чи
бездіяльність відповідача призвели до
настання шкідливих наслідків (збитків).
А також відсутні докази того, що
заявлена до стягнення сума упущеної
вигоди не є абстрактною, а дійсно могла
б бути ним отримана.

За таких обставин, позовна вимога про
стягнення 184 920 грн. упущеної вигоди
задоволенню не підлягає.

Судова колегія вважає, що посилання
скаржника стосовно упущеної вигоди,
викладені ним в апеляційній скарзі, є
обґрунтованими, такими, що ґрунтуються
на нормах чинного законодавства, та
спростовують висновки суду першої
інстанції.

З урахуванням вищезазначеного, колегія
суддів вважає, що вирішуючи спір по
суті заявлених вимог, суд першої
інстанції не в повній мірі дослідив
обставини справи, дав їм невірну
правову оцінку, дійшов хибних
висновків щодо прав та обов'язків
сторін, й ухвалив рішення з порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

Судові витрати за розгляд апеляційної
скарги у зв'язку з її частковим
задоволенням на підставі ст.49 ГПК
України покладаються на сторін
пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103-105 ГПК
України, Рівненський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу відповідача
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Освіта-Плюс" -
задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду
Волинської області від 05.03.2014 року у
справі №903/1531/13 в частині стягнення 184 920
грн. упущеної вигоди - скасувати.

3. Резолютивну частину рішення
господарського суду Волинської
області викласти в такій редакції:

"1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ТзОВ "Освіта-плюс" (43026,
м.Луцьк, вул.Кравчука 2, кв.9;
ідентифікаційний код 34310174) на користь
фізичної особи-підприємця ОСОБА_4
(АДРЕСА_3; ідентифікаційний код НОМЕР_1)
5500 грн. реальних збитків; 109 грн. 69 коп.
судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог
відмовити."

4. В решті рішення господарського суду
Волинської області від 05.03.2014 року у
справі №903/1531/13 залишити без змін.

5. Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 (АДРЕСА_3; ідентифікаційний код
НОМЕР_1) на користь ТзОВ "Освіта-плюс"
(43026, м.Луцьк, вул.Кравчука 2, кв.9;
ідентифікаційний код 34310174) 1794 грн. 51
коп. судового збору.

6. Видачу наказів доручити
господарському суду Волинської
області.

7. Справу №903/1531/13 повернути до
господарського суду Волинської
області.

8. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку згідно з Розділом
XII-1 Господарського процесуального
кодексу України.

Головуючий суддя
Демидюк О.О.

Суддя
Бригинець Л.М.

Суддя
Огороднік К.М.