КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2014 р. Справа№ 910/3657/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Отрюха Б.В.

Тищенко А.І.

За участю представників:

від позивача: Кученко В.М. - за дов.

від відповідача: Ковальчук І.В. - за
дов.

від третьої особи-1: не з'явився

від третьої особи-2: Калусенко В.В. - за
дов.

від третьої особи-3: Жамбровський М.С. -
за дов.

розглянувши апеляційну скаргу
Державного підприємства «Антонов» в
особі філії

«Серійний завод «Антонов»

на рішення Господарського суду міста
Києва від 24.12.2013

у справі № 910/3657/13 (головуючий
суддя Котков О.В.)

за позовом Державного
підприємства «Антонов»

до Міністерства оборони
України

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
позивача: Державне агентство України з
управління державними корпоративними
правами та майном (Агентство держмайна
України)

треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача:

1) Міністерство промислової
політики України;

2) Кабінет Міністрів України

про внесення змін до контракту та
зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Антонов» (далі,
позивач) звернулось до Господарського
суду міста Києва з позовом до
Міністерства оборони України (далі,
відповідач) про внесення змін до
контракту № 07-01 від 02.04.2001 відповідно до
запропонованої позивачем додаткової
угоди та зобов'язання відповідача
оформити цю угоду у встановленому
порядку.

Як випливає зі змісту позовної заяви та
доданих до неї матеріалів, спір у
справі виник внаслідок відмови
Міністерства оборони України від
внесення змін до Контракту у частині,
що стосується продовження строку його
дії, що на думку позивача прямо порушує
вимоги частини 4 статті 183
Господарського кодексу України та є
підставою для внесення в судовому
порядку змін до Контракту та
зобов'язання замовника оформити таку
угоду у встановленому порядку.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 26.02.2013 до участі у справі в
якості третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача залучено
Міністерство промислової політики
України (далі, третя особа-2) та Кабінет
Міністрів України (далі, третя особа-3).

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 25.04.2013 до участі у справі в
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача залучено Державне
агентство України з управління
державними корпоративними правами та
майном (Агентство держмайна України)
(далі, третя особа-1).

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 24.12.2013 у справі №
910/3657/13 у задоволенні позову відмовлено
повністю.

Рішення суду першої інстанції
мотивоване тим, що оскільки позивачем
не надано суду доказів укладення між
сторонами за їх взаємною згодою змін і
доповнень до контракту № 07-01 від 02.04.2001
у письмовій формі до 31.12.2012, строк дії
останнього закінчився, а тому
викладені у позовній заяві вимоги щодо
внесення змін до контракту та
зобов'язання вчинити дії є такими, що
задоволенню не підлягають.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
позивач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, відповідно до
якої просить скасувати рішення
Господарського суду міста Києва від
24.12.2013 у справі № 910/3657/13 за позовом ДП
«Антонов» до МОУ про внесення змін до
контракту № 07-01 від 02.04.2001 та прийняти
нове рішенням про задоволення позовних
вимог щодо продовження строку дії
контракту № 07-01 від 02.04.2001 до 31.12.2013.

Апеляційна скарга позивача мотивована
тим, що рішення суду першої інстанції
не грунтується на законі, суперечить
фактичним обставинам, не враховує
доводи позивача, вимоги
нормативно-правових актів, позиції
третіх осіб по справі, а тому повинно
бути скасоване.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями апеляційну скаргу
позивача у справі № 910/3657/13 було
передано на розгляд судді Київського
апеляційного господарського суду
Михальській Ю.Б.

Розпорядженням В.о. Голови Київського
апеляційного господарського суду від
07.05.2014 для розгляду апеляційної скарги
у справі № 910/3657/13 сформовано колегію
суддів у складі головуючого судді
Михальської Ю.Б., суддів Отрюха Б.В.,
Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 07.05.2014
апеляційну скаргу позивача прийнято до
провадження, розгляд справи призначено
на 03.06.2014.

03.06.2014 представник відповідача подав
через відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду відзив на
апеляційну скаргу, у якому просив
апеляційну скаргу позивача залишити
без задоволення, а рішення
Господарського суду міста Києва від
24.12.2013 у справі № 910/3657/13 залишити без
змін.

У судовому засіданні, призначеному на
03.06.2014, було оголошено перерву до 01.07.2014.

У судові засідання, призначені на 03.06.2014
та 01.07.2014 представник третьої особи-3 не
з'являвся. Водночас, представником
третьої особи-2 було надано суду витяг з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців, з
якого вбачається, що з 12.03.2014 діяльність
Державного агентства України з
управління державними корпоративними
правами та майном припинена в
результаті його реорганізації.

Представники третіх осіб -2 та -3
письмових відзивів на апеляційну
скаргу суду не надали.

Представник третьої особи-2 підтримав
доводи, викладені позивачем у
апеляційній скарзі, просив рішення
суду першої інстанції скасувати, а
позовні вимоги ДП «Антонов»
задовольнити у повному обсязі.

Представник третьої особи-3 у судових
засіданнях просив суд прийняти законне
та обґрунтоване рішення відповідно до
вимог чинного законодавства України.

Розглянувши у судових засіданнях
апеляційну скаргу, відзив на неї,
дослідивши матеріали справи та зібрані
у ній докази, заслухавши пояснення
представників учасників судового
процесу, судова колегія встановила
наступне:

На виконання Державного оборонного
замовлення на виготовлення літака АН-70
на підставі доручення Президента
України № 23-1-293 від 16.05.1998 та Постанови
Кабінету Міністрів України № 1549 від
12.10.2000 Міністерством оборони України
(замовником) та Державним
підприємством «Київський авіаційний
завод «Авіант» (виконавцем),
правонаступником якого є Державне
підприємство «Антонов», укладено
Державний контракт з оборонного
замовлення на закупівлю озброєння та
військової техніки № 07-01 від 02.04.2001 (том
1, а.с. 14-16) (далі, Контракт).

Згідно пункту 1.1. Контракту виконавець
зобов'язується у 2001 - 2006 роках
виготовити та поставити Замовнику
продукцію у кількості та термінах,
зазначених у відомості постачання, що
додається до Контракту і є його
невід'ємною частиною, а Замовник -
прийняти і оплатити цю продукцію.

Термін дії Контракту відповідно до
пункту 8.5. - до 31.12.2006.

Відповідно до пункту 9.3. Договору всі
доповнення та зміни до Контракту
дійсні, якщо вони оформлені письмового
та підписані сторонами.

Так, сторонами Контракту у період з
08.06.2001 до 29.12.2011 укладалися Додаткові
угоди до нього, всього 15.

14.09.2004 між сторонами було укладено
Додаткову угоду № 3 до Контракту (том 1,
а.с. 20-30), відповідно до якої сторони
домовились викласти Державний
контракт в новій редакції.

Пунктом 1.1. Контракту у редакції
Додаткової угоди № 3 встановлено, що
виконавець зобов'язується протягом
2001-2006 роках виготовити та поставити
замовнику продукції (літаки) у
кількості та терміни, визначені у
відомості постачання, що додається до
цього Контракту та є його невід'ємною
частиною (додаток 1 до Контракту), а
замовник поетапно, згідно графіку
виготовлення літаків, прийняти та
оплатити цю продукцію.

Відповідно до пункту 1.2. Контракту
терміни постачання продукції
конкретизуються сторонами у графіку
виготовлення літаків, який є
невід'ємною частиною Контракту
(додаток 2 до Контракту).

Контракт діє з дати набрання ним
чинності до 31.12.2006. Встановленим
порядком термін дії цього Контракту
продовжується на узгоджений сторонами
час (пункти 9.1., 9.2. Контракту).

Як вбачається із матеріалів справи,
останньою Додатковою угодою № 15 від
29.12.2011 сторони встановили строк дії
Контракту до 31.12.2012. У подальшому, строк
дії Контракту продовжений не був.

У матеріалах справи міститься рішення
Господарського суду міста Києва від
29.11.2012 у справі № 5011-4/8265-2012 (том 1, а.с.
46-50), відповідно до якого судом вирішено
внести зміни до Державного контракту з
оборонного замовлення на закупівлю
озброєння та військової техніки від
02.04.2001 № 07-01 у новій редакції від 14.09.2004,
укладеного між Міністерством оборони
України та Державним підприємством
«Антонов», зокрема пункт 1.2. Контракту
викладено в наступній редакції:

«Терміни виготовлення продукції
конкретизуються сторонами у Графіку
виготовлення літаків, який
Виконавець зобов'язаний надавати
на ствердження Державному Замовнику
щорічно до 31 січня. Графік
виготовлення літаків складається з
відображенням виконаного обсягу робіт,
обсягу робіт за минулий час, обсягу
робіт, який буде виконано для
погашення дебіторської
заборгованості та решти робіт, які
необхідно виконати згідно умов
Контракту та визначенням кінцевих
термінів виготовлення та постачання
літаків. Графік виготовлення
літаків є невід'ємною частиною
Контракту», а пункт 2. 6 Контракту
викладено в редакції, а саме:

«Обсяги робіт та їх вартість на кожен
наступний бюджетний рік визначається
окремою додатковою угодою до
Контракту, яка укладається в межах
затверджених показників Державного
оборонного замовлення на відповідний
рік. Виконавець зобов'язаний у місячний
строк з дати підписання Додаткової
угоди відкоригувати та надати на
затвердження Державному Замовнику
Відомість постачання (додаток 1) до
Державного контракту від 02.04.2001 № 07-01».

Відповідно до статті 188 Господарського
кодексу України зміна та розірвання
господарських договорів в
односторонньому порядку не
допускаються, якщо інше не передбачено
законом або договором. Сторона
договору, яка вважає за необхідне
змінити або розірвати договір, повинна
надіслати пропозиції про це другій
стороні за договором. Сторона договору,
яка одержала пропозицію про зміну чи
розірвання договору, у двадцятиденний
строк після одержання пропозиції
повідомляє другу сторону про
результати її розгляду. У разі якщо
сторони не досягли згоди щодо зміни
(розірвання) договору або у разі
неодержання відповіді у встановлений
строк з урахуванням часу поштового
обігу, заінтересована сторона має
право передати спір на вирішення суду.

25.12.2012 виконавець направив на адресу
замовника лист № 084-759 від 21.12.2012 разом з
проектом додаткової угоди на 2-ох арк.
та в двох примірниках про внесення змін
до Контракту (том 1, а.с. 51-53).

Як вбачається зі змісту
запропонованого позивачем проекту
додаткової угоди (том 1, а.с. 52), зміни в
Контракт стосуються як пунктів 1.2., 2.6.
Контракту, які викладені та
запропоновані в редакції, яка є
ідентичною за своїм характером рішенню
Господарського суду міста Києва від
29.11.2012 у справі № 5011-4/8265-2012, так і
положення Контракту, що стосується
строку його дії. Зокрема, позивач
запропоновував встановити строк дії
Контракту до 31.12.2013. Відповідний лист
позивача надійшов на адресу
відповідача 08.01.2013, що підтверджується
рекомендованим повідомленням про
вручення поштового відправлення
реєстр. № 03 0 (том 1, а.с. 53).

У відповідь на пропозицію виконавця
внести зміни до Контракту, у своєму
листі № 247/5/237 від 18.01.2013 (том 1, а.с. 56)
замовник вказав, що у ДП «Антонов»
перед МОУ існує заборгованість у сумі
111 885 073,82 грн., у зв'язку із чим
відповідач повернув на адресу позивача
запропоновані останнім примірники
проекту додаткової угоди.

Листом № 084/38 від 28.01.2013 (том 1, а.с. 58)
позивач повторно звернувся до
відповідача з пропозицією щодо
підписання проекту додаткової угоди на
продовження терміну дії Контракту на
2013 рік. Водночас, жодних доказів
направлення виконавцем та отримання
замовником вказаного листа позивачем
суду не надано.

Також, як вбачається із матеріалів
справи, після закінчення строку дії
Контракту замовник звертався до
виконавця з листом № 247/5/18 від 03.01.2013, в
якому вимагав погашення виконавцем
заборгованості в сумі 111 885 073,82 грн.
Зазначений лист отриманий виконавцем
14.01.2013, про що свідчить вхідна відмітка
про отримання за № 454.

У апеляційній скарзі позивач наголошує
на тому, що постановлюючи оскаржуване
рішення суд першої інстанції послався
на норми цивільного законодавства, які
встановлюють загальний порядок
укладення, зміни та розірвання
господарських договорів. Разом з тим,
поза увагою суду залишились доводи
позивача про те, що Контракт випливає з
державного оборонного замовлення, а
тому МОУ не наділене правом внесення
змін в державне оборонне замовлення
або його скасування, а припинення
договірних відносин між сторонами
можливе лише у разі зміни Державного
замовлення. На думку позивача, на
момент укладення Контракту сторони
передбачили обов'язковість його
продовження.

Колегія суддів зазначає про
відсутність підстав для скасування
судового рішення, а вказані доводи
апелянта не приймає до уваги з огляду
на наступне.

Відповідно до статті 12 Господарського
кодексу України держава для реалізації
економічної політики, виконання
цільових економічних та інших програм
і програм економічного і соціального
розвитку застосовує різноманітні
засоби і механізми регулювання
господарської діяльності. До основних
засобів регулюючого впливу держави на
діяльність суб'єктів господарювання
належить, зокрема, і державне
замовлення.

Згідно частини 1 статті 13
Господарського кодексу України
державне замовлення є засобом
державного регулювання економіки
шляхом формування на договірній
(контрактній) основі складу та обсягів
продукції (робіт, послуг), необхідної
для пріоритетних державних потреб,
розміщення державних контрактів на
поставку (закупівлю) цієї продукції
(виконання робіт, надання послуг) серед
суб'єктів господарювання, незалежно
від їх форми власності.

Частинами 3 та 5 статті 179
Господарського кодексу України
визначено, що укладення господарського
договору є обов'язковим для сторін,
якщо він заснований на державному
замовленні, виконання якого є
обов'язком для суб'єкта господарювання
у випадках, передбачених законом, або
існує пряма вказівка закону щодо
обов'язковості укладення договору для
певних категорій суб'єктів
господарювання чи органів державної
влади або органів місцевого
самоврядування. Зміст договору, що
укладається на підставі державного
замовлення, повинен відповідати цьому
замовленню.

Так, Законом України «Про
загальнодержавну програму створення
військово-транспортного літака АН-70 та
його закупівлі за державним оборонним
замовленням» від 05.02.2004 № 1462-ІV
затверджено загальнодержавну програму
створення військово-транспортного
літака АН-70 та його закупівлі за
державним оборонним замовленням.

Відповідно до розділу ІІ Закону
України «Про загальнодержавну
програму створення
військово-транспортного літака АН-70 та
його закупівлі за державним оборонним
замовленням» виконання програми
передбачається забезпечити у період з
2004 по 2022 рік двома етапами.

Перший етап (2004-2006 роки) - завершення
розроблення літака, проведення його
державних випробувань, виконання
комплексу робіт, пов'язаних з
прийняттям літака на озброєння та
підготовкою і освоєнням його
виробництва, а також здійснення
закупівлі двох літаків за державним
оборонним замовленням.

Другий етап (2007-2022 роки) - завершення
роботи з підготовки і освоєння
виробництва літака, у тому числі з
оновлення наявних та створення нових
виробничих потужностей, організація
серійного виробництва і закупівлі
необхідної кількості літаків за
державним оборонним замовленням.

Згідно частини 2 статті 13
Господарського кодексу України
державний контракт - це договір,
укладений державним замовником від
імені держави з суб'єктом
господарювання - виконавцем державного
замовлення, в якому визначаються
економічні та правові зобов'язання
сторін і регулюються їх господарські
відносини.

Частиною 7 статті 179 Господарського
кодексу України передбачено, що
господарські договори укладаються за
правилами, встановленими Цивільним
кодексом України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Кодексом, іншими нормативно-правовими
актами щодо окремих видів договорів.

Згідно статті 6, 627 та 628 Цивільного
кодексу України сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості. Зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Так, як уже зазначалося вище, пунктом 9.1.
Контракту в редакції додаткової угоди
№ 15 визначено строк дії Контракту до
31.12.2012.

Відповідно до частини 1 статті 631
Цивільного кодексу України строком
договору є час, протягом якого сторони
можуть здійснити свої права і виконати
свої обов'язки відповідно до договору.

Пунктом 9.2. Контракту передбачено, що
встановлений порядком термін дії цього
Контракту продовжується на узгоджений
сторонами час. Тобто, питання щодо
продовження строку дії Контракту
вирішується за погодженням сторін, є їх
правом, яке реалізується шляхом
досягнення взаємних домовленостей.
Водночас, колегія суддів наголошує на
тому, що наділення сторін Контракту
правом вносити до нього зміни не
впливає на зміст державного оборонного
замовлення та не спричиняє його
скасування.

Згідно пункту 11.1. Контракту зміни і
доповнення до нього здійснюються
тільки у письмовій формі.

Пунктом 11.2. Контракту визначено, що
дійсними та обов'язковими для сторін
визнаються зміни та доповнення, що
внесені ними у цей контракт за взаємною
згодою.

З матеріалів справи вбачається, що
сторонами за їх взаємною згодою зміни і
доповнення до Контракту у письмовій
формі в строк до 31.12.2012 не вносились, що
в силу пунктів 9.1. та 11.1. Контракту
свідчить про закінчення строку його
дії 31.12.2012.

Посилання позивача на пункт 6.8.
Договору, згідно якого у випадку, не
передбаченому Контрактом, сторони
керуються чинним законодавством та
«Основными условиями поставки
продукции для военных организаций»,
затвердженими постановою Ради
Міністрів СРСР від 05.07.1977 № 608, згідно з
пунктом 14 яких Контракт може бути
змінений або розірваний тільки за
згодою сторін і якщо це не суперечить
відповідним плановим завданням, не
приймаються судом до уваги, оскільки
стосуються саме випадків зміни та
розірвання Контракту, а не випадків
припинення дії договору у зв'язку із
закінчення строку, на який його було
укладено.

Також, колегія суддів звертає увагу на
те, що відповідач неодноразово
звертався до позивача з листами, в яких
пропонував ДП «Антонов» провести
інвентаризацію матеріальних
цінностей, які утворилися при виконані
Контракту у зв'язку із закінченням
31.12.2012 строку його дії (листи
№ 247/5/1107 від 06.03.2013, № 247/5/1733 від 18.04.2013 та
№ 247/5/2614 від 18.06.2013). Однак, від вчинення
вказаних дій позивач відмовився.
Натомість, відповідач у відзиві на
апеляційну скаргу зазначає, що як
тільки ДП «Антонов» проведене
інвентаризацію матеріальних
цінностей, які утворилися при виконані
Контракту, Міністерство оборони
України, на виконання Державного
замовлення, розгляне питання щодо
укладення нового державного контракту
на продовження будівництва двох
літаків АН-70.

Водночас, відповідач у відзиві на
апеляційну скаргу наголошує на тому, що
продовження дії Контракту неможливе
також у зв'язку з тим, що Міністерство
оборони України не зможе здійснювати
оплату за ним. Так, як зазначає
відповідач, Міністерство оборони
України з 2008 року постійно планувало
кошти на виконання контракту з
будівництва літаків. У 2008 році - 200 млн.
грн., у 2009 році - 120 млн. грн., у 2010 році - 40
млн. грн., у 2011 році - 173 млн.грн., у 2012 році
- 70 млн.грн. Однак, жодного разу МОУ не
могло здійснювати перерахування
коштів ДП «Антонов» через існуючу
дебіторську заборгованість
підприємства перед Міністерством
оборони України у сумі понад 111 млн.грн.

Так, підпунктом «і» пункту 11.8. Наказу
Міністерства фінансів України від
24.12.2012 № 1707 «Про затвердження Порядку
казначейського обслуговування
державного бюджету за витратами»
передбачено, що платіжне доручення не
приймається органами Казначейства у
разі, зокрема, неподання документів, що
підтверджують отримання товарів
(робіт, послуг) за договорами, згідно з
умовами яких було здійснено
авансування.

З огляду на зазначене, продовження
строку дії Контракту не є можливим,
оскільки Міністерство оборони України
позбавлене можливості подальшого
фінансування робіт за Контрактом, а
тому останній не буде виконано у
зв'язку з наявною у позивача
заборгованістю за Контрактом.

Таким чином, зважаючи на обставини
припинення строку дії Контракту 31.12.2012
та не погодження сторонами за їх
взаємною згодою у письмовій формі змін
та доповнень до Контракту у
встановленому Контрактом порядку,
колегія суддів, погоджуючись із
доводами суду першої інстанції,
приходить до висновку щодо відсутності
підстав для задоволення позовних вимог
ДП «Антонов» про внесення змін до
Контракту та зобов'язання Міністерства
оборони України оформити додаткову
угоду щодо продовження строку дії
Контракту до 31.12.2013.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи
спір по суті заявлених позовних вимог,
суд першої інстанції повно та всебічно
дослідив обставини справи, дав їм
належну правову оцінку, дійшов
правильних висновків щодо прав та
обов'язків сторін, які грунтуються на
належних та допустимих доказах.

Відповідно до статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу,
а господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно частини 1 статті 43
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції про відмову у
задоволенні позовних вимог Державного
підприємства «Антонов», а заперечення
скаржника, викладені у апеляційній
скарзі, не приймає до уваги, оскільки
останні не спростовують висновків суду
першої інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає рішення суду по даній справі
обґрунтованим та таким, що відповідає
чинному законодавству, фактичним
обставинам та матеріалам справи,
підстав для його скасування чи зміни не
вбачається. Апеляційна скарга
Державного підприємства «Антонов» в
особі філії «Серійний завод «Антонов»
є необґрунтованою та задоволенню не
підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Антонов» в особі філії
«Серійний завод «Антонов» на рішення
Господарського суду міста Києва від
24.12.2013 у справі № 910/3657/13 залишити без
задоволення.

Рішення Господарського суду міста
Києва від 24.12.2013 у справі №
910/3657/13 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/3657/13 повернути до
Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку.

Головуючий суддя
Ю.Б. Михальська

Судді
Б.В. Отрюх

А.І. Тищенко