ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

01 липня 2014 р. Справа №
903/477/14

Суддя господарського суду
Волинської області Бондарєв С.В.,
розглянувши матеріали по справі

за позовом Приватного підприємства
"Глобус", с. Рокосово Хустського району
Закарпатської області

до Приватного підприємства "Торговий
дім "Аміко-Кераміка", с. Зміїнець
Луцького району Волинської області

про стягнення 29 355,17грн.

За участю представників сторін:

від позивача: Карабиньош І.І., дов. №1/6
від 27.06.2014р.

від відповідача: н/з

Відповідно до ст. 20
Господарського процесуального кодексу
України представнику позивача
роз'яснено право відводу судді. Відводу
судді заявлено не було. В судовому
засіданні учаснику судового процесу
згідно ст. 22 ГПК України роз'яснено
процесуальні права та обов'язки.

В судовому засіданні 01.07.2014 року
відповідно до ст. 85 ГПК України
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Суть спору: Позивач- Приватне
підприємство "Глобус" - звернувся до
господарського суду з позовом до
відповідача- Приватного підприємства
"Торговий дім "Аміко-Кераміка" про
стягнення 32 785,05грн., в тому числі 31
355,17грн. заборгованості за виконане
позивачем перевезення вантажу згідно
договору про перевезення вантажів
автомобільним транспортом №15/11/13_1 від
15.11.2013р., 332,45грн.-3% річних за період з
16.12.2013р. по 23.04.2014р. та 1 097,43грн. суми
індексу інфляції за період з 16.12.2013р. по
23.04.2014р.

В обгрунтування позовних вимог
позивач посилався на неналежне
виконання відповідачем взятих на себе
зобов'язань по оплаті вантажного
перевезення згідно договору про
перевезення вантажів автомобільним
транспортом №15/11/13_1 від 15.11.2013р.

Ухвалою суду від 26.05.2014р. порушено
провадження по справі та призначено її
до розгляду на 17.06.2014р. на 12:00год.

Ухвалою суду від 17.06.2014р. розгляд справи
відкладався згідно ст. 77 ГПК України, з
метою повного та всебічного з'ясування
всіх обставин по справі, зважаючи на
нез'явлення сторін в судове засідання,
неподання ними витребуваних судом
доказів та необхідністю витребування
додаткових доказів по справі.

Зобов'язано сторін представити суду:
позивача- оригінали, долучених до
позову доказів; чіткий, обгрунтований
розрахунок суми основного боргу з
зазначенням періоду та підстав
нарахувань, проплат (в претензії від
28.03.2014р. №02/03 вказується на часткову
оплату-2 000,00грн. в січні 2014р.); первинні
докази щодо курсу євро до гривні та на
яку саме дату; докази часткової оплати;
статут; уточнити суму позову (окремо
суму основного боргу, інфляційних,
річних та їх періоди нарахувань);
пояснення та докази щодо дати
розмитнення вантажу; пояснення чи мала
місце проплата в сумі 2 000,00грн. за
вказаним договором та з яких підстав
вона не врахована; відповідача-
письмові пояснення (обгрунтовані
доводи та заперечення) по суті позовних
вимог; докази часткової оплати; статут.

В судовому засіданні 01.07.2014р.
представник позивача звернувся до суду
з заявою про зменшення розміру
позовних вимог №б/н від 27.06.2014р. (вх.
№01-123/117/14 від 01.07.2014р.), в якій повідомив
про сплату відповідачем 2 000,00грн. до
звернення позивачем з позовом до суду,
у зв'язку з чим просив стягнути з
останнього 29 355,17грн. заборгованості.

Заявою №б/н (вх. №01-29/6285/14 від
01.07.2014р.) долучив до матеріалів справи
банківську виписку на суму 2 000,00грн. від
21.11.2013р., копію статуту ПП "Глобус", який
затверджений Протоколом №1 Зборів
засновників від 22.08.2012р.,
зареєстрований 28.08.2012р. за №8000301,
офіційний витяг курсу валют НБУ на
21.11.2013р. та додаткові письмові
пояснення, в яких вказав, що позивачем
було виставлено відповідачу рахунок
№21/11 від 21.11.2013р. на загальну суму 31
355,17грн., оскільки позивачем вартість
фрахту 2900 Євро було переведено за
погодженням з відповідачем в гривневий
еквівалент по курсу Євро до гривні не
на день розмитнення вантажу, коли курс
Євро до гривні становив 1076,8170, а на день
проходження вантажу через транзитну
Чопську митницю, тобто 21.11.2013р., коли
курс Євро до гривні становив 1081,2131, що
стверджується і підписаним
відповідачем та скріпленим його
печаткою актом виконаних робіт від
23.11.2013р. за №23/11.

Судом прийнято заяву позивача про
зменшення розміру позовних вимог
згідно ст. 22 ГПК України, оскільки вона
не суперечить законодавству і не
порушує чиї-небудь права і охоронювані
законом інтереси.

Отже, має місце нова ціна позову-29
355,17грн., з якої і вирішується спір.

Відповідач в судове засідання
01.07.2014р. вдруге не з'явився, вимог суду
не виконав, про причини неявки суд не
повідомив, хоча належним чином був
повідомлений про дату, час та місце
судового розгляду спору, що
стверджується рекомендованим
повідомленням про вручення поштового
відправлення №399 від 01.07.2014р.

Враховуючи те, що відповідач
належним чином був повідомлений про
дату, час та місце розгляду справи, що
стверджується рекомендованим
повідомленням про вручення поштового
відправлення №399 від 01.07.2014р.,
відповідач був повідомлений ухвалою
суду від 17.06.2014р. про розгляд справи за
наявними матеріалами і вправі був
направити документи поштою та
забезпечити явку представника на
власний розсуд, господарський суд,
заслухавши пояснення представника
позивача, визнавши зібрані докази
достатніми для розгляду спору за
наявними в справі матеріалами
відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України, -

встановив:

15 листопада 2013р. між Приватним
підприємством "Глобус" (перевізник) та
Приватним підприємством "Торговий дім
"Аміко-Кераміка" (замовник) укладено
договір на перевезення вантажів
автомобільним транспортом №15/11/13_1.

Згідно пункту 2.1. договору сторони
домовились, що перевезення виконуються
у відповідності з умовами Правил
перевезення вантажів автомобільним
транспортом України 1997р., Статутом
автомобільного транспорту, Конвенції
про договір міжнародного перевезення
вантажів (КДПВ), Митною Конвенцією про
міжнародні перевезення вантажів з
застосуванням книжки МДП, Європейської
угоди про міжнародне дорожнє
перевезення небезпечних вантажів 1957р.,
та іншими нормативними документами,
які регулюють відносини щодо
перевезення вантажів автомобільним
транспортом.

Пунктом 2.2. договору погоджено, що
конкретні умови по кожному перевезенню
обумовлюються одноразовими заявками і
є невід'ємними частинами даного
договору.

Згідно пункту 3.4. даного договору,
замовник зобов'язаний вчасно проводити
розрахунки з перевізником в термін,
зазначений в заявці.

Даний договір підписано
сторонами та скріплено їх печатками.
(а.с. 9-11)

Отже, спір між позивачем та
відповідачем виник з договору про
перевезення вантажу автомобільним
транспортом.

За статтею 908 Цивільного кодексу
України перевезення вантажу,
пасажирів, багажу, пошти здійснюється
за договором перевезення, а загальні
умови перевезення визначаються цим
Кодексом, іншими законами,
транспортними кодексами (статутами),
іншими нормативним актами, зокрема,
Законами України «Про автомобільний
транспорт», «Про
транспортну-експедиторську
діяльність», а також Конвенцією про
договір міжнародного автомобільного
перевезення вантажів, вчиненої 19
травня 1956 року в м. Женева, до якої
приєдналась Україна відповідно до
Закону України "Про приєднання України
до Конвенції про договір міжнародного
автомобільного перевезення вантажів".

Згідно зі ст. 307 ГК України, ст. 909
ЦК України, за договором перевезення
вантажу одна сторона (перевізник)
зобов'язується доставити довірений їй
другою стороною (відправником) вантаж
до пункту призначення та видати його
особі, яка має право на одержання
вантажу (одержувачеві), а відправник
зобов'язується сплатити за перевезення
вантажу встановлену плату. Договір
перевезення вантажу укладається у
письмовій формі. Укладення договору
перевезення вантажу підтверджується
складенням транспортної накладної
(коносамента або іншого документа,
встановленого транспортними кодексами
(статутами).

Статтями 311 ГК України, 916 ЦК
України визначено, що за перевезення
вантажу, пасажирів, багажу, пошти
стягується провізна плата у розмірі, що
визначається за домовленістю сторін,
якщо інше не встановлено законом або
іншими нормативно-правовими актами.
Якщо розмір провізної плати не
визначений, стягується розумна плата.

Статтею 920 ЦК України
передбачено, що у разі порушення
зобов'язань, що випливають із договору
перевезення, сторони несуть
відповідальність, встановлену за
домовленістю сторін, якщо інше не
встановлено цим Кодексом, іншими
законами, транспортними кодексами
(статутами).

На виконання умов договору
№15/11/13_1 від 15.11.2013р. позивач, згідно
письмового договору-заявки №25 від
15.11.2013р. у визначений строк перевіз та
передав вантаж вантажоодержувачу і
останній прийняв вантаж без зауважень,
що підтверджується міжнародною
товарно-транспортною накладною №443889
від 21.11.2013р. (а.с. 13) та актом виконаних
робіт від 23.11.2013р. №23/13, згідно якого
вартість робіт складає 31 355,17грн. та
вказано на відсутність претензій з
обох сторін (а.с. 14).

Факт виконання позивачем
обов'язків по перевезенню вантажу за
обумовленим в заявці маршрутом
підтверджується відмітками
вантажоодержувача вантажу в графі 24 CMR
(а.с. 13).

Згідно договору-заявки №25 від
15.11.2013р. оплата фрахту здійснюється
протягом трьох тижнів після отримання
оригіналів документів.

28.03.2014р. позивач направив
відповідачу претензію №02/03 від 28.03.2014р.
з вимогою виконати свої зобов'язання по
оплаті наданих йому послуг по
перевезенню вантажу протягом 10-ти днів,
проте вона залишена без задоволення.
(16-19)

Згідно ст. 175 ГК України майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Статтею 174 ГК України визначено,
що господарські зобов'язання
виникають, зокрема, безпосередньо з
господарського договору, інших угод,
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать, а також внаслідок
подій, з якими закон пов'язує настання
правових наслідків у сфері
господарювання.

Згідно ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Існування договірних зобов'язань,
що випливають із договору-заявки №25
від 15.11.2013р., сторонами не заперечено. На
час провадження у справі
договір-заявку не розірвано, недійсним
у встановленому законом порядку не
визнано.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Оплату за надані позивачем послуги
перевезення відповідач в повному
обсязі не здійснив, перерахувавши
відповідачу 2 000,00грн., що стверджується
банківською випискою від 21.11.2013р. , що
призвело до звернення кредитора з
позовом до суду. (а.с. 37)

Виходячи із вартості перевезення
та порядку оплати, визначених
договором-заявкою №25 від 15.11.2013р. та
актом виконаних робіт №23/13 від 23.11.2013р.,
заборгованість по оплаті за надані
транспортні послуги становила 31
355,17грн., проте з врахуванням часткової
оплати заборгованості відповідачем в
розмірі 2 000,00грн. та заяви позивача про
зменшення розміру позовних вимог на
час розгляду спору становить-29 355,17грн.,
на час судового розгляду відповідачем
не сплачена (доказів оплати суду не
надано), стверджується договором на
перевезення вантажів автомобільним
транспортом №15/11/13_1 від 15.11.2013р.,
договором-заявкою №25 від 15.11.2013р.,
міжнародною товарно-транспортною
накладною №443889 від 21.11.2013р., актом
виконаних робіт від 23.11.2013р. №23/13,
банківською випискою від 21.11.2013р.,
відповідачем не оспорена та підлягає
до задоволення згідно ст.ст. 909, 916 ЦК
України, ст.ст. 193, 307 ГК України, згідно
яких учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Не допускаються
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Згідно ст. 33 ГПК кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

В силу ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Оскільки спір до суду доведений з вини
відповідача, витрати по сплаті
судового збору сумі 1 827,00грн.
слід віднести на нього відповідно до
ст.49 ГПК України.

Беручи до уваги викладене, керуючись
ст.ст. 174, 175, 193 ГК України, ст.ст. 307, 526, 530,
909, 916, 920 ЦК України, ст.ст.44, 49, 82-85 ГПК
України, господарський суд, -

вирішив:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Приватного
підприємства "Торговий дім
"Аміко-Кераміка", Волинська область,
Луцький район, село Зміїнець, вул.
Шкільна, 1/5,

на користь Приватного підприємства
"Глобус", Закарпатська область,
Хустський район, с. Рокосово, вул.
Центральна, 92,

29 355,17грн. заборгованості та 1 827,00грн.
витрат по сплаті судового збору.

Повне рішення складено

02.07.2014р.

Суддя
С. В. Бондарєв