КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" червня 2014 р. Справа№ 910/2744/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Власова Ю.Л.

суддів: Станіка С.Р.

Шаптали Є.Ю.

при секретарі судового засідання Вага
В.В.

за участю представників:

від позивача: Діжечко О.Ю., Побережна
М.О.;

від відповідача: Лоєнко К.Ю.;

розгляд апеляційної скарги Державного
підприємства "Український державний
центр по експлуатації спеціалізованих
вагонів" на рішення Господарського
суду міста Києва від 19.03.2014р. у справі
№910/2744/14 (суддя Підченко Ю.О.)

за позовом Державного підприємства
"Український державний центр по
експлуатації спеціалізованих вагонів"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Прем'єр Лізинг"

про стягнення 198999792,06 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до господарського
суду міста Києва з позовом до
Відповідача про стягнення авансового
платежу в сумі 103485000 грн., 12 процентів
річних у сумі 10012892,06 грн., пені в сумі
37208900 грн. та штрафу в сумі 48293000 грн.
відповідно до договору фінансового
лізингу від 28.08.12р. №656П-ЦВСВ(зеф-12.1005)ю.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 19.03.14р. у задоволенні позову
Позивачу відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що
Позивачем не доведені підстави для
можливості повернення авансового
платежу в розмірі 103485000 грн., оскільки
останній не має права на повернення
авансового платежу відповідно до
договору фінансового лізингу та не має
права вимагати відшкодування збитків
(штрафу, пені) без розірвання Договору.
Оскільки під час судового розгляду не
підтвердились доводи Позивача щодо
зобов'язання Відповідача повернути
отриманий аванс, то підстави для
застосування відповідальності у
вигляді штрафу та пені відсутні,
оскільки цивільно-правова
відповідальність у вигляді стягнення
штрафних санкцій, відбувається тільки
після розірвання договору фінансового
лізингу відповідно до норм Закону та
умов Договору.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
Позивач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення Господарського суду
міста Києва від 19.03.14р. прийняти нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
при винесенні рішення судом не
досліджено всіх обставин справи, в
рішенні встановлені обставини, які
було не доведені Відповідачем,
висновки суду не відповідають
обставинам справи.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 25.04.14р.
апеляційну скаргу Позивача прийнято до
провадження, розгляд справи призначено
на 27.05.14р. У судовому засіданні 27.05.14р.
відповідно до ст.77 Господарського
процесуального кодексу України
оголошено перерву на 10.06.14р.

10.06.14р. Відповідач подав до Київського
апеляційного господарського суду
відзив на апеляційну скаргу, в якому
просив рішення місцевого суду залишити
без змін.

У судовому засіданні судом розглянуто
клопотання Позивача про витребування
від Відповідача доказів, яке залишено
судом без задоволення з підстав його
необґрунтованості та невідповідності
ст.38 Господарського процесуального
кодексу України.

У судовому засіданні 10.06.14р. відповідно
до ст.77 Господарського процесуального
кодексу України оголошено перерву на
17.06.14р.

Розглянувши у судовому засіданні
апеляційну скаргу, заслухавши
пояснення Сторін, дослідивши матеріали
справи та зібрані у ній докази, суд
встановив:

28.08.12р. між Позивачем та Відповідачем
був укладений договір
№656П-ЦВСВ(зеф-12.1005)ю фінансового
лізингу, за умовами якого Відповідач
зобов'язався передати Позивачеві в
тимчасове платне володіння і
користування на умовах, передбачених
цим договором предмет лізингу
"напіввагони, придатні для
експлуатації на залізницях колії 1520 мм
і мають можливість виходу на колії 1435
мм" у кількості 3000 одиниць, що не були в
експлуатації, побудови 2012-2013 років,
відповідають встановленим Позивачем
технічним вимогам, визначеним у
додатку №2 до договору.

Відповідно до п.2.3. договору строк
передачі Відповідачем Позивачеві
предмета лізингу - 2012 - 2013 роки
визначається відповідно до графіку
передачі предмета лізингу в лізинг
(додаток №3).

Згідно з п.2.4 договору кількість,
виробник товару, модель та термін
поставки предмета лізингу в лізинг
визначається графіком поставки
предмету лізингу.

Відповідно до п.3.1. договору (в редакції
додаткової угоди №8 від 28.05.13р. до
договору) вартість предмета лізингу за
договором складає грн. у т.ч. ПДВ.

Згідно з п.3.3, 3.4 договору (в редакції
додаткової угоди №8 від 28.05.13р. до
договору) передбачено, що загальна
сума договору на момент укладання
договору визначається виходячи з
базового графіку лізингових платежів
та складає ,02 грн. з ПДВ. Авансовий
платіж становить 15% від узгодженої
партії предмету лізингу.

Відповідно до п.3.5. договору (в редакції
додаткової угоди №8 від 28.05.13р. до
договору) у разі не поставки (не
передачі в лізинг) Відповідачем партії
предмету лізингу у визначений термін,
він на письмову вимогу Позивача
повинен повернути отриманий аванс та
сплатити відсотки за користування
коштами з розрахунку 12% річних від
отриманої суми авансу за час
фактичного користування грошовими
коштами Позивача, починаючи з дня
отримання авансового платежу та
закінчуючи днем списання коштів з
поточного рахунку Відповідача для
повернення авансу на поточний рахунок
Позивача, а також штрафні санкції за
порушення строку поставки предмета
лізингу в лізинг, передбачені цим
договором та діючим законодавством
України.

Згідно з п.3.13 договору передбачено, що
Позивач здійснює лізингові платежі не
залежно від фактичного користування
предметом лізингу, крім випадків, які
визначені п.3.11 Договору (випадки
пов'язані з несправністю предмету
лізингу).

Відповідно до п.3.14 договору
зобов'язання за цим договором
вважаються виконаними Позивачем
тільки після сплати всіх платежів,
встановлених умовами договору.

Згідно з п.4.7 договору дата
приймання-передачі предмета лізингу в
лізинг співпадає з датою
приймання-передачі предмета лізингу за
договором купівлі-продажу між
Відповідачем та Продавцем.

Відповідно до п.13.1. договору договір
набуває чинності з моменту його
підписання сторонами і діє до
виконання сторонами всіх зобов'язань,
передбачених договором.

Згідно з п.14.5 договору Позивач має
право відмовитися від договору лізингу
в односторонньому порядку, письмово
повідомивши про це Відповідача, у разі
якщо прострочення передачі предмета
лізингу становить більше 30 календарних
днів.

Відповідно до додатків №1 та №3 до
договору (в редакції додаткової угоди
№8 від 28.05.13р. до договору) сторони
домовились про поставку згідно
договору фінансового лізингу
напіввагонів приданих для
експлуатації на залізницях колії 1520 мм
і має можливість виходу на колії 1435 мм в
кількості 3000 шт., загальною вартістю
,00 грн., виробництва ПАТ
«Крюківський вагонобудівний завод»,
ПАТ «Дніпропетровський завод з ремонту
та будівництва пасажирських вагонів»,
ПАТ «Дизельний завод», ДП «Український
державний центр по експлуатації
спеціалізованих вагонів», ТОВ
«Трансмаш», ТОВ «Попаснянський
вагоноремонтний завод», ПАТ
«Дніпровагонмаш». Відповідач
зобов'язався поставити Позивачу
предмет лізингу до кінця грудня 2013
року.

На виконання умов договору Позивачем в
рахунок попередньої оплати було
сплачено на користь Відповідача 142650000
грн., а Відповідачем було виконано
обов'язок з передачі Позивачу у лізинг
партії предмета лізингу у кількості 373
вагони загальною вартістю 261100000 грн.

15.01.14р. Позивач звернувся до
Відповідача з листом №1/294, в якому
вимагав повернення авансу та сплати
відсотків за користування в загальній
сумі 112273085,47 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
апеляційна скарга Позивача не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.806 Цивільного кодексу
України за договором лізингу одна
сторона (лізингодавець) передає або
зобов'язується передати другій стороні
(лізингоодержувачеві) у користування
майно, що належить лізингодавцю на
праві власності і було спеціально
придбане лізингодавцем у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов (непрямий лізинг),
на певний строк і за встановлену плату
(лізингові платежі). До відносин,
пов'язаних з лізингом, застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж
та положення про договір поставки, якщо
інше не встановлено законом.

Згідно з ст.808 Цивільного кодексу
України якщо відповідно до договору
непрямого лізингу вибір продавця
(постачальника) предмета договору
лізингу був здійснений
лізингоодержувачем, продавець
(постачальник) несе відповідальність
перед лізингоодержувачем за порушення
зобов'язання щодо якості,
комплектності, справності предмета
договору лізингу, його доставки,
заміни, безоплатного усунення
недоліків, монтажу та запуску в
експлуатацію тощо.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про
фінансовий лізинг» лізингоодержувач
має право відмовитися від договору
лізингу в односторонньому порядку,
письмово повідомивши про це
лізингодавця, у разі якщо прострочення
передачі предмета лізингу становить
більше 30 днів, за умови, що договором
лізингу не передбачено іншого строку.
Лізингоодержувач має право вимагати
відшкодування збитків, у тому числі
повернення платежів, що були сплачені
лізингодавцю до такої відмови.

З наведених норм права вбачається, що у
разі прострочення лізингодавцем
передачі предмету лізингу більше ніж
на 30 днів лізингоодержувач має право
відмовитись від договору лізингу, про
що письмово повідомити
лізингоодержувача, та вимагати від
нього повернення сплачених лізингових
та інших платежів. Внаслідок такої
новації зобов'язання Відповідача з
передачі предмету лізингу
припиняється, та виникає нове
зобов'язання повернути лізингові
платежі. При цьому, у випадку непрямого
лізингу відповідальність перед
лізингоодержувачем за порушення
зобов'язання щодо доставки предмету
лізингу несе продавець (постачальник)
такого предмету лізингу.

Як встановлено судом 28.08.12р. між
Позивачем та Відповідачем був
укладений договір непрямого
фінансового лізингу за умовами якого
Відповідач зобов'язався передати
Позивачеві в лізинг до кінця грудня 2013
року напіввагони у кількості 3000
одиниць виробництва ПАТ «Крюківський
вагонобудівний завод», ПАТ
«Дніпропетровський завод з ремонту та
будівництва пасажирських вагонів», ПАТ
«Дизельний завод», ДП «Український
державний центр по експлуатації
спеціалізованих вагонів», ТОВ
«Трансмаш», ТОВ «Попаснянський
вагоноремонтний завод», ПАТ
«Дніпровагонмаш». На виконання умов
договору Позивачем були сплачені
Відповідачу авансом лізингові платежі
в сумі 142650000 грн., а Відповідачем станом
на кінець грудня 2013 року були передані
Позивачу в лізинг 373 напіввагони
виробництва ТОВ «Трансмаш» та ПАТ
«Дизельний завод» загальною вартістю
261100000 грн. Після цього Позивач, не
дочекавшись 30 денного прострочення
передачі предмету лізингу, 15.01.14р.
направив Відповідачу вимогу про
часткове повернення сплачених
лізингових платежів, при цьому не
відмовляючись від договору лізингу.
Відсутність волевиявлення Позивача
відмовитись від договору лізингу
підтвердив також у судовому засіданні
представник Позивача.

З наведеного вбачається, що вимога
Позивача про повернення сплачених
авансом лізингових платежів, яка була
направлена Позивачем раніше
встановленого законом 30 денного строку
та без відмови від договору лізингу не
відповідає вимогам ст.7 Закону України
«Про фінансовий лізинг», та не тягне
заміни у Відповідача зобов'язання з
передачі Позивачу предмету лізингу на
зобов'язання з повернення отриманих
лізингових платежів та відсотків за
користування ними. При цьому,
покладення на Відповідача замість
продавця (постачальника)
відповідальності за прострочення
передачі предмету лізингу за договором
непрямого лізингу можливе лише у разі,
якщо прострочення передачі предмету
лізингу сталось саме внаслідок дій чи
бездіяльності Відповідача, що не
доведено Позивачем.

Враховуючи вищевикладене апеляційний
суд вважає, що місцевий суд правильно
встановив обставини справи та дійшов
вірного висновку про відмову Позивачу
у позові.

На підставі вищевикладеного,
апеляційний суд приходить до висновку
про відсутність підстав для зміни чи
скасування рішення суду першої
інстанції згідно з ст.104 Господарського
процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст.32-34, 36, 43, 49, 99, 101-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного
підприємства "Український державний
центр по експлуатації спеціалізованих
вагонів" на рішення Господарського
суду міста Києва від 19.03.2014р. у справі
№910/2744/14 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 19.03.2014р. у справі №910/2744/14
залишити без змін.

Повний текст постанови складено
19.06.2014р.

Головуючий суддя
Ю.Л. Власов

Судді
С.Р. Станік

Є.Ю. Шаптала