ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2014 року Справа № 923/1847/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів :

головуючого суддіОвечкіна
В.Е.,суддівЧернова Є.В., Цвігун
В.Л.,розглянув касаційну скаргу
Головного управління Пенсійного фонду
України в Херсонській областіна
постановувід 08.04.2014 р. Одеського
апеляційного господарського суду у
справі№923/1847/13 господарського суду
Херсонської областіза
позовомГоловного управління
Пенсійного фонду України в Херсонській
областідоПАТ "Державний ощадний банк
України" в особі філії-Херсонського
обласного управління ВАТ "Державний
ощадний банк України"простягнення 3 992,83
грн. за участю представників:

позивача: не з'явився;

відповідача: Бершадської І.М., дов. від
22.11.2013, №19-11/146;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Херсонської області від 20.02.2014 (суддя К.
Соловйов), залишеним без змін
постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 08.04.2014 (судді Т.
Величко, Л. Бойко, С. Таран), у
задоволенні позовних вимог про
повернення надміру перерахованої
пенсії у сумі 3992,83 грн. ? відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятими у справі
судовими актами, Головне управління
Пенсійного фонду України в Херсонській
області ? позивач у справі, - звернулося
із касаційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення господарського суду
Херсонської області від 20.02.2014 та
постанову Одеського апеляційного суду
від 08.04.2014, прийняти нове рішення, яким
стягнути з ПАТ "Державний ощадний банк
України" на користь Головного
управління Пенсійного фонду України в
Херсонській області кошти у сумі 3992,83
грн. Вважає, що судами неправильно
застосовано норми матеріального права,
а саме: ст. ст. 193, 216 ГК України, ст.110
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Ознайомившись з матеріалами та
обставинами справи на предмет надання
їм попередніми судовими інстанціями
належної юридичної оцінки та повноти
встановлення обставин, дотримання норм
матеріального та процесуального права,
згідно з вимогами ст.1115 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на таке.

Відповідно ст.1117 Господарського
процесуального кодексу України,
переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних
обставин справи перевіряє
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права. Касаційна
інстанція не має права встановлювати
або вважати доведеними обставини, що не
були встановлені у рішенні або
постанові господарського суду чи
відхилені ним, вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково
перевіряти докази.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

25.08.2009 р. Головне управління Пенсійного
фонду України в Херсонській області та
ПАТ "Державний ощадний банк України" в
особі начальника філії - Херсонське
обласне управління АТ "Державний
ощадний банк України" уклали між собою
договір про виплату пенсії (допомоги)
через поточні банківські рахунки.

Згідно з парагр. 1 та парагр. 2 ст. 1
договору відповідач зобов'язався
виконувати в м. Херсон та Херсонській
області функції виплати пенсії
пенсіонерам з числа осіб офіцерського
складу, прапорщиків і мічманів,
військовослужбовців надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, а також, іншим особам, які
мають право на пенсію згідно з Законом
України "Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військовою служби,
та деяких інших осіб" (крім,
військовослужбовців строкової служби
та членів їх сімей), допомоги на
поховання та недоотриманої пенсії у
зв'язку із смертю зазначених
пенсіонерів, а також, одноразової
грошової допомоги членам сімей
померлих пенсіонерів, що виплачується
згідно з постановою Кабінету Міністрів
України від 17.07.1992 р № 393, із змінами та
доповненнями, та інші допомоги і
виплати.

Парагр. 3 ст. 1 договору позивач та
відповідач визначили, що виплату
пенсій та допомоги різних видів
відповідач здійснює відповідно до
чинного законодавства України та в
порядку, передбаченому
нормативно-правовими актами
Національного банку України.

Парагр. 2 ст. 3 договору відповідач,
зокрема, зобов'язався, видавати
платіжні картки одержувачам пенсії
(допомоги) зі строком дії не більше
одного року.

Парагр.3 ст. 6 договору відповідач не
несе відповідальності за переплату
пенсії в разі відсутності інформації
(письмового повідомлення) про смерть
пенсіонера.

Згідно з параграфом 1 ст. 7 договору при
одержанні сум пенсії з поточного
рахунку за довіреністю більш ніж один
рік або якщо пенсія не одержується
більш ніж один рік, відповідач
зобов'язався не пізніше 28 числа місяця,
у якому виникли такі обставини,
повідомляти письмово про такі
обставини позивача.

Згідно з парагр. 2 ст. 8 договору з
місяця, наступного за місяцем смерті
одержувача, відповідач при отриманні
письмового повідомлення від позивача
про смерть одержувача пенсії, припиняє
зарахування сум пенсії (допомоги) на
поточний (картковий) рахунок.

Згідно з парагр. 3 ст. 8 договору суми
пенсій, що зараховані на поточний
(картковий) рахунок одержувача пенсії,
разом з нарахованими на них відсотками,
починаючи з місяця, наступного за
місяцем його смерті, установи банку
повертають позивачу, за умови
наявності цих сум на поточному рахунку,
після отримання відповідного
письмового розпорядження від позивача
про повернення коштів.

Проведеною спеціалістами Фонду
перевіркою стало відомо про смерть
пенсіонерки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1., але
Управлінням Фонду до установи банку
було перераховано пенсію гр. ОСОБА_5 за
період з 01.07.2007 р. до 31.07.2013 р. Зазначена
сума переплати складає 63008,52 грн.

Управління Фонду на виконання
умов Договору від 25.08.2009 р. направило на
адресу банку Розпорядження про
повернення від 23.07.2013 р. за №4647/03, яким
зобов'язало банк повернути кошти,
перераховані на виплату пенсії за
період з 01.07.2007 р. по 31.07.2013 р. в сумі 63008,35
грн. з нарахованими на неї відсотками з
рахунку одержувача коштів, відкритого
в установі банку на ім'я ОСОБА_5, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Установою банку повернуто
залишок коштів з рахунку ОСОБА_5 в
розмірі 59015,52 грн., про що повідомлено
листом №16/08-01/06 від 26.07.2013 р. Запит Фонду
про надання інформації щодо причин
неповернення коштів у повному обсязі
та отримання пенсійних коштів з
рахунку ОСОБА_5 іншими особами залишено
банком без виконання, з посиланням на
невідповідність запиту вимогам ст. 62 ЗУ
"Про банки і банківську діяльність".

Відповідно до парагр. 1 ст. 9 договору
від 25.08.2009 цей договір набирає чинності
з моменту його підписання та діє до
01.01.2011р. Дія договору продовжується на
кожен наступний рік, якщо жодна з
сторін договору не заявила про його
розірвання у термін до 30 (тридцяти)
календарних днів до закінчення строку
дії договору. Але, згідно з парагр. 2 ст. 9
договору виплата пенсій (допомоги) на
умовах договору здійснюється
починаючи з 01.08.2009 р.

Відповідно до атестату № 437 про зняття
з обліку у зв'язку із смертю пенсіонера
ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с.13).

Оскільки Фонд дізнався про це лише у
липні 2013 року, й тому, з червня 2007 року
по липень 2013 року, включно, продовжував
перераховувати відповідачеві грошові
кошти на виплату пенсії вже померлий
особі.

Всього, після смерті одержувача пенсії
на виплату йому пенсії позивач
перерахував відповідачеві 63 008,35 грн.,
згідно розрахунку (а.с.6).

З посиланням на умови договору та
Постанову КМ України з 30.08.1999р. №1596
„Про заходи щодо виконання ст.3 Указу
Президента України від 04.07.1998р. №734",
якою затверджено Порядок виплати
пенсій та грошової допомоги за згодою
пенсіонерів та одержувачів допомоги
через поточні рахунки в банках суди
дійшли висновку про те, що станом на
дату сплину річного строку після
14.04.2008р (дата останньої видаткової
операції по рахунку одержувача пенсії),
а саме, на 14.04.2009р., так, і станом на
28.04.2009р. (встановлена згідно з парагр. 1
ст. 7 договору та п. 14 Порядку дата
здійснення банком відповідного
повідомлення), відповідач не мав
встановленого договором обов'язку
здійснити таке повідомлення, оскільки
згідно з парагр. 2 ст. 9 договору
відносини позивача та відповідача
стосовно виплат пенсії регулюються
положеннями договору з 01.08.2009р.

Позивачем не надано доказів того, що
позивач раніше ніж 24.07.2013р повідомляв
відповідачеві про факт смерті
одержувача пенсії. Також, позивачем не
надано доказів того, що відповідач був
обізнаний до 24.07.2013р з будь-яких інших
джерел про факт смерті одержувача
пенсії. За відсутності у відповідача
інформації про смерть одержувача
пенсії дії відповідача з зарахування
на поточний рахунок одержувача пенсії
грошових сум на виплату пенсії, які
надійшли від позивача, є
обґрунтованими, оскільки узгоджуються
з положеннями договору та відповідають
п. 20 Порядку.

Встановлене було підставою для відмови
в позові.

Переглядаючи оскаржувані судові
рішення у касаційному порядку колегія
суддів зазначає наступне.

Приписами ст.. 626 ЦК України
встановлено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ст.. 632 ЦК України договір
набирає чинності з моменту його
укладення.

Судами встановлено, що 25.08.2009 р. Головне
управління Пенсійного фонду України в
Херсонській області та ПАТ "Державний
ощадний банк України" в особі
начальника філії - Херсонське обласне
управління АТ "Державний ощадний банк
України" уклали між собою договір про
виплату пенсії (допомоги) через поточні
банківські рахунки.

До цього часу, правовідносини сторін
були врегульовані Порядком
виплати пенсій і грошової допомоги з
Пенсійного фонду України.

Вказаним порядком визначено, що
Підприємства зв'язку на підставі
списків органів соціального захисту
населення не пізніше 18 числа поточного
місяця перераховують пенсії та
допомогу на рахунки пенсіонерів та
одержувачів допомоги з установи
поштово-пенсійного та Ощадного банків.

Поштово-пенсійний та Ощадний банки
після зарахування коштів на рахунки
пенсіонерів та одержувачів допомоги
підтверджують проведення цієї
операції підписами керівника,
головного бухгалтера і печаткою на
списках та описах. Другий примірник
списків і описів надсилається органу
захисту населення, а третій примірник
описів - органу Пенсійного фонду.

Акт звірки розрахунків з вказаними
банками не складається, оскільки
перерахування коштів проводиться під
фактично нараховані суми пенсій, які
повністю зараховуються на вклади.

Невиплачені підприємствами зв'язку з
тих чи інших причин суми пенсій та
допомоги повертаються на рахунки
органів Пенсійного фонду або за їх
згодою зараховуються в рахунок
наступного фінансування.

До 7 числа місяця наступного за звітним
місяцем, органи Пенсійного фонду та
підприємства зв'язку або інші органи,
що здійснюють доставку пенсій,
складають акт звірки розрахунків по
виплаті пенсій та допомоги.

Органи соціального захисту населення
щомісячно в установлені строки подають
Пенсійному фонду звіт про виплату
пенсій та допомоги за формою 2-а.

Органи Пенсійного фонду здійснюють
контроль за правильним витрачанням
коштів, перерахованих підприємствами
зв'язку та іншим установам, що
здійснюють доставку пенсій.

Таким чином, саме на органи Пенсійного
фонду законом покладено обов'язок
здійснювати контроль за нарахуванням
відповідними органами пенсійних
коштів.

З врахуванням того, що з договору та
Порядку не вбачається обов'язку
відповідача самостійно встановлювати
факт смерті одержувача пенсії; того, що
з поточного (карткового) рахунку
одержувача пенсії відповідачем було
повернуто позивачеві, згідно з
розпорядженням позивача, усі наявні на
цьому рахунку грошові кошти; а також
того, що за парагр.3 ст. 6 договору
відповідач не несе відповідальності за
переплату пенсії в разі відсутності
інформації (письмового повідомлення)
про смерть пенсіонера, колегія суддів
погоджується з висновками судів про
відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів відхиляє доводи
скаржника про порушення судами ст. ст.
193, 216 ГК України, ст.110 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" з огляду на таке.

Приписами ст. 193 ГК України
врегульовано загальні умови виконання
господарських зобов'язань, а ст. 216
господарсько-правова відповідальність
учасників господарських відносин. В
свою чергу, ст. 110 ЗУ "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" встановлено, що
організація, що здійснює виплату і
доставку пенсій, несе відповідальність
за невиконання або неналежне виконання
покладених на неї функцій відповідно
до законодавства та укладеного з нею
договору. Між тим, судами не
встановлено неналежного виконання
відповідачем свої обов'язків, відтак,
вказані статті не підлягають
застосуванню до спірних правовідносин.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку про те, що оскаржувані
рішення та постанова винесені з
правильним застосуванням норм
матеріального права та дотриманням
вимог процесуального права. Підстави
для їх скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, - Вищий господарський суд
України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління
Пенсійного фонду України в Херсонській
області залишити без задоволення, а
постанову Одеського апеляційного
господарського суду від 08.04.2014 у справі
№923/1847/13 - без змін.

Головуючий, суддяВ. Овечкін Судді:Є.
Чернов В. Цвігун