ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" червня 2014 р. Справа № 926/589/14

За позовом державного
територіально-галузевого об'єднання
«Львівська залізниця»

до 1) Чернівецької міської ради

2) приватного підприємця ОСОБА_1

про визнання недійсними рішення та
договору купівлі-продажу земельної
ділянки

Суддя О.В. Гончарук

Представники:

від позивача - Войцеховська, Н.Я.,
довіреність від 01.01.2014;

від відповідачів - 1) Баланецький О.Д.,
Петрик Г.В., довіреності від 02.06.2014,
22.05.2014;

2) не з'явився.

СУТЬ СПОРУ: державне
територіальне-галузеве об'єднання
«Львівська залізниця» звернулось до
Чернівецької міської ради та
приватного підприємця ОСОБА_1 з позовом
про визнання недійсними рішення
Чернівецької міської ради №230 від
29.05.2003 в частині продажу земельної
ділянки площею 0,0593 га приватному
підприємцю ОСОБА_1 та договору
купівлі-продажу земельної ділянки від
18.06.2003, укладеного на підставі даного
оскаржуваного рішення.

В обґрунтування свого позову позивач
зазначає, що відчужена спірним
рішенням земельна ділянка знаходиться
у смузі відведення залізниці і
відноситься до земель залізничного
транспорту та перебуває у користуванні
позивача, що узгоджується з ч. 1 ст. 6
Закону України «Про залізничний
транспорт», якою встановлено, що землі,
що надаються в користування для потреб
залізничного транспорту, визначаються
відповідно до Земельного кодексу
України та Закону України «Про
транспорт». У відповідності до ст. 68
Земельного кодексу України та ст. 23
Закону України «Про транспорт» всі
землі, під залізничним полотном та його
облаштуванням, спорудами та ін., є
землями залізничного транспорту, тому
землями залізниць слід вважати всі
земельні ділянки, надані залізниці, а
не тільки земельні ділянки, які
прилягають виключно до залізничного
полотна.

Відповідач - Чернівецька міська рада
проти позову заперечує, зазначаючи, що
у позивача на день прийняття
Чернівецькою міською радою
зазначеного рішення були відсутні
документи про право на спірну земельну
ділянку; на спірній у справі земельній
ділянці розташована будівля, що
належить ОСОБА_1 на праві приватної
власності, у зв'язку з чим відміна
договору купівлі-продажу землі
призведе до фактично безплатного
користування власником будівель
спірними земельними ділянками, а також
порушить право приватної власності;
при відчуженні, згідно з договором
купівлі-продажу будівлі, відбувся
також перехід до покупця, права
користування землею.

Чернівецька міська рада також вважає,
що позивачем пропущено строк позовної
давності для звернення до суду.

Ухвалою господарського суду
Чернівецької області від 14.04.2014 (суддя
Желік Б.Є.) порушено провадження у
справі.

За наслідками автоматичного розподілу
справ, проведеного 12.06.2014, справу
№926/589/14 передано судді Гончаруку О.В.

Ухвалою від 12.06.2014, у зв'язку з
необхідністю належного повідомлення
відповідача - приватного підприємця
ОСОБА_1 про час та дату даного судового
засідання, розгляд справи відкладено
на 26.06.2014.

На день вирішення спору, 26.06.2014,
відповідач - приватний підприємець
ОСОБА_1 повторно у судове засідання не
з'явилась, що не перешкоджає розгляду
справи.

Присутній у судовому засіданні
представник позивача наполягає на
задоволенні позову з підстав,
зазначених у позовній заяві.

Представники Чернівецької міської
ради проти позову заперечують,
посилаючись на обставини зазначені у
відзиві на позовну заяву та додаткових
письмових поясненнях, поданих 26.06.2014
(вх. №3059).

Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення її по суті,
суд встановив.

Рішенням 11 сесії 26 скликання
Чернівецької міської ради від 29.05.2003
№230 «Про продаж фізичним особам
земельних ділянок
несільськогосподарського призначення
для здійснення підприємницької
діяльності» (п.4.1 рішення) вирішено
продати підприємцю ОСОБА_1 земельну
ділянку площею 0,0593 га, що знаходиться
на АДРЕСА_1 для виробничих потреб (а.с.17).

Згідно з укладеним між відповідачами
договором купівлі-продажу від 29.05.2003
(посвідчений нотаріусом 18.06.2003 та
зареєстрований у реєстрі за №6216),
зазначену вище земельну ділянку
продано другому відповідачу, право
власності якого на цю земельну ділянку
посвідчено державним актом на право
власності, кадастровий номер
:065:003:0003 на земельну ділянку
площею 0,0593га (а.с.42, 50).

Пунктом 12 розділу Х «Перехідних
положень» Земельного кодексу України
передбачено, що до розмежування земель
державної та комунальної власності
повноваження щодо розпорядження
землями (крім земель, переданих у
приватну власність, та земель,
зазначених в абзаці третьому цього
пункту) в межах населених пунктів
здійснюють відповідні сільські,
селищні, міські ради, а за межами
населених пунктів - відповідні органи
виконавчої влади.

Відповідно до ст. 68 Земельного кодексу
України, до земель залізничного
транспорту належать землі смуг
відведення залізниць під залізничним
полотном та його облаштуванням,
станціями з усіма будівлями і
спорудами енергетичного,
локомотивного, вагонногоколійного,
вантажного і пасажирського
господарства, сигналізації та зв'язку,
водопостачання, каналізації; під
захисними та укріплювальними
насадженнями, службовими,
культурно-побутовими будівлями та
іншими спорудами, необхідними для
забезпечення роботи залізничного
транспорту.

Статтею 65 Земельного кодексу України
передбачено, що землями промисловості,
транспорту, зв'язку, енергетики,
оборони та іншого призначення
визнаються земельні ділянки, надані в
установленому порядку підприємствам,
установам та організаціям.

Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про
залізничний транспорт» від 04.07.1996,
визначення територіальних меж
залізниць здійснюється за рішенням
Кабінету Міністрів України за поданням
центрального органу виконавчої влади в
галузі транспорту.

Як передбачено ст. 116 Земельного
кодексу України (в редакції чинній на
час прийняття спірного рішення),
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до ст. 123 Земельного кодексу
України, передача земельних ділянок в
користування передбачає проходження
певної процедури з виготовлення
проекту землеустрою (або технічної
документації у разі надання у
користування земельної ділянки, межі
якої встановлені в натурі (на
місцевості), без зміни її цільового
призначення), його погодження
компетентними органами тощо, що в
подальшому є підставою для прийняття
відповідного рішення органом
місцевого самоврядування з цього
питання.

Згідно ст. 125 Земельного кодексу
України, право власності на земельну
ділянку, а також право постійного
користування та право оренди земельної
ділянки виникають з моменту державної
реєстрації цих прав.

У відповідності до ст. 126 Земельного
кодексу України, право постійного
користування земельною ділянкою
посвідчується державним актом на право
постійного користування земельною
ділянкою. Форми державних актів на
право власності на земельну ділянку,
право постійного користування
земельною ділянкою затверджуються
Кабінетом Міністрів України.

Судом в процесі розгляду справи
встановлено, що позивач як на день
вирішення спору, так як і на момент
прийняття відповідачем спірного
рішення про продаж земельної ділянки
та укладення договору купівлі-продажу,
своє право користування спірною
земельною ділянкою належними доказами
не довів.

Відповідно до частини 1 статті 21
Цивільного кодексу України, суд визнає
незаконним та скасовує правовий акт
індивідуальної дії, виданий органом
державної влади, органом влади
Автономної Республіки Крим або органом
місцевого самоврядування, якщо він
суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні права
або інтереси.

Відповідно до роз'яснень президії
Вищого арбітражного суду України №02-5/35
від 26.01.2000 року «Про деякі питання
практики вирішення спорів, пов'язаних з
визнанням недійсними актів державних
чи інших органів» підставами для
визнання акта недійсним є
невідповідність його вимогам чинного
законодавства та/або визначеній
законом компетенції органу, який видав
цей акт.

Враховуючи, що спірне рішення прийнято
Чернівецькою міською радою у
відповідності до вимог чинного на
момент його прийняття законодавства
України та беручи до уваги той факт, що
позивачем не доведено порушення його
прав на спірну земельну ділянку, у
задоволенні позову слід відмовити.

У зв'язку з відмовою у задоволенні
позову, судом не беруться до уваги
посилання відповідача на пропуск
позивачем строку позовної давності.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 49, 82, 83, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський с у д, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити.

Рішення підписано 01.07.2014 року.

Суддя
О.В. Гончарук