ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2014 року Справа № 910/12478/13 Вищий
господарський суд України у складі:
суддя Селіваненко В.П. - головуючий,
судді Бенедисюк І.М. і Харченко В.М.

розглянув касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства "Акціонерна
компанія "Київводоканал", м.Київ

на постанову Київського апеляційного
господарського суду від 11.03.2014

зі справи № 910/12478/13

за позовом публічного акціонерного
товариства "Акціонерна компанія
"Київводоканал", м.Київ (далі -
Товариство)

до комунального підприємства
"Житлово-експлуатаційна організація -
112 Голосіївського району", м.Київ (далі -
Підприємство)

про стягнення суми.

Судове засідання проведено за участю
представників сторін:

позивача - Шевченко О.М.;

відповідача - Синиця М.В.

ВСТАНОВИВ:

У червні 2013 року Товариство звернулося
з позовом, згідно з яким просило
стягнути з Підприємства
заборгованість у розмірі 678533,68грн. за
період з 01.05.2012 по 31.03.2013, а також
інфляційні втрати у сумі 752,23грн.,
3 % річних у розмірі 8077,98грн., пеню у
сумі 40389,92грн., штраф у розмірі 33926,68грн.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 16.12.2013 у справі №
910/12478/13 (колегія суддів у складі: Цюкало
Ю.В. - головуючий, судді Босий В.П. і
Ломака В.С.) позов задоволено частково.
Стягнуто з відповідача 678533,68грн.
основного боргу, 8077,98грн. 3 % річних,
40389,92грн. пені, 33926,68грн. штрафу, 15218,57 грн.
судового збору. В іншій частині
позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 11.03.2014 (колегія
суддів у складі: Шапран В.В. -
головуючий, судді Андрієнко В.В. і
Руденко М.А.) рішення суду першої
інстанції змінено, а його резолютивну
частину викладено в такій редакції:
"Позовні вимоги задовольнити частково.
Стягнути з відповідача на користь
позивача 374827,99грн. заборгованості,
4405,34грн. 3 % річних, 22026,74грн. пені,
8025,20грн. судового збору. В частині
стягнення 303705,69грн. основного боргу,
18363,18грн. пені, 33926,68грн. штрафу та 3 %
річних в сумі 3672,64грн. відмовити". В
іншій частині рішення місцевого
господарського суду залишено без змін.

У касаційній скарзі до Вищого
господарського суду України
Товариство просить скасувати
постанову апеляційного господарського
суду від 11.03.2014, а рішення суду першої
інстанції від 16.12.2013 залишити в силі.
Скарга мотивована тим, що постанова
апеляційного суду прийнята з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального та
процесуального права, Вищий
господарський суд України вважає
касаційну скаргу такою, що не підлягає
задоволенню.

Відповідного висновку суд дійшов на
підставі такого.

Як встановлено апеляційним судом,
02.01.2008 відкритим акціонерним
товариством "Акціонерна компанія
"Київводоканал" (правонаступником
якого є Товариство) та комунальним
підприємством "Житлово-експлуатаційна
організація - 112" Голосіївської
районної в м.Києві ради, яке було
перейменоване у Підприємство, був
укладений договір № 08111/2-01 на
постачання питної води та приймання
стічних вод через приєднані мережі
(далі - Договір), згідно з яким
постачальник (Товариство) зобов'язався
надавати абоненту (Підприємству)
послуги з постачання питної води та, на
підставі пред'явленого останнім
дозволу на скид стічних вод у систему
каналізацій міста Києва, приймати від
нього стічні води, а Підприємство -
здійснювати своєчасну оплату наданих
послуг на умовах, визначених Договором,
Правилами користування системами
комунального водопостачання та
водовідведення в містах і селищах
України, затверджених наказом
Державного комітету України по
житлово-комунальному господарству від
01.07.1994 № 65, та Правилами приймання
стічних вод підприємств у комунальні
та відомчі системи каналізації
населених пунктів України,
затверджених наказом Державного
комітету будівництва, архітектури та
житлової політики України від 19.02.2002 №
37.

Відповідно до пунктів 2.1.1, 2.1.4 Договору
облік поставленої води та кількість
прийнятих стоків здійснюється за
показаннями лічильника,
зареєстрованого у позивача. У випадку
наявності у відповідача декількох
об'єктів водоспоживання облік спожитої
ним води здійснюється з урахуванням
показань всіх лічильників,
зареєстрованих за Підприємством.
Кількість стічних вод, які надходять у
міську каналізаційну мережу,
визначається за показаннями
лічильників стічних вод або за
кількістю стічних вод, що надходять із
комунального водопроводу та інших
джерел водопостачання згідно з
показаннями лічильників води та /або
іншими способами визначення об'ємів
стоків.

Згідно з пунктами 2.2.1, 2.2.2, 2.2.4 Договору
постачальник щомісячно направляє до
банківської установи абонента
розрахункові документи (в електронному
вигляді - дебетові повідомлення або у
паперовому вигляді вимоги-доручення
тощо) для оплати за поставлену воду та
прийняті стічні води відповідно до
встановлених тарифів. У розрахункових
документах зазначаються вартість та
кількість наданих послуг за
відповідний період, а також розмір
діючих тарифів. Оплата вартості послуг
здійснюється абонентом щомісячно у
безготівковій формі у десятиденний
термін з дня направлення
постачальником розрахункового
документа до банківської установи
абонента. У разі незгоди щодо кількості
або вартості отриманих послуг,
зазначених у розрахунковому документі,
відповідач зобов'язаний у десятиденний
термін з дня направлення позивачем
розрахункового документа до
банківської установи Підприємства
письмово повідомити про це позивача та
у цей же термін направити представника
з обгрунтовуючими документами для
проведення звіряння та підписання
відповідного акта.

Пунктами 4.2, 4.6 Договору встановлено, що
у разі порушення строків виконання
зобов'язання по оплаті за надані
послуги, абонент сплачує постачальнику
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки НБУ за кожний день прострочення
платежу. Нарахування пені припиняється
через один рік від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано. Оплата
абонентом пені не звільняє останнього
від оплати несплаченого рахунку у
повному обсязі. За безпідставну
відмову оплатити направлений рахунок,
або вимогу щодо оплати, абонент сплачує
постачальнику штраф у розмірі 5 % від
суми, яку відмовився сплатити.

Апеляційним судом також встановлено,
що відповідно до пояснень позивача в
період з 01.05.2012 по 31.03.2013 останній надав
відповідачу послуги з постачання
питної холодної води та водовідведення
на загальну суму 678533,68грн., які не були
оплачені відповідачем, у зв'язку з чим у
нього виникла заборгованість в
означеній сумі. На думку позивача,
загальна сума заборгованості 678533,68грн.,
складалася з: 374827,99грн. заборгованості,
що виникла за послуги з подачі питної
холодної води та водовідведення, і
303705,69грн. заборгованості за послуги з
надання холодної питної води, що була
поставлена для підігріву.

Сукупності встановлених у справі
обставин апеляційний суд дав належну
оцінку і дійшов правильного висновку
про наявність підстав для часткового
задоволення позову про стягнення з
відповідача суми основного боргу у
розмірі 374827,99грн., оскільки її
наявність підтверджувалась
відповідними доказами зі справи. У
цьому ж зв'язку апеляційний суд, взявши
до уваги положення пункту 4.2 Договору
та ст.625 ЦК України, правомірно
здійснив перерахунок 3 % річних у сумі
4405,34грн. та пені у сумі 22026,74грн. та
стягнув ці грошові суми з відповідача.

Врахувавши пункти 1.1, 3.13 Правил
користування системами
централізованого комунального
водопостачання та водовідведення в
населених пунктах України,
затверджених наказом міністерства з
питань житлово-комунального
господарства України від 27.06.2008 № 190;
ст.275 ГК України, апеляційний суд,
відмовляючи у задоволенні позову в
іншій частині, тобто з оплати послуг
постачання холодної води, що
використовується для приготування
гарячої води за кодом 1-51591 у сумі
303705,69грн., обґрунтовано виходив з того,
що у відповідача відсутні договірні
зобов'язання перед позивачем з оплати
постачання холодної питної води, яка
використовується для приготування
гарячої води, та правильно врахував ту
обставину, що на балансі відповідача
теплові пункти, з яких здійснюється
постачання гарячої води, не
перебувають.

У цьому ж зв'язку апеляційний суд
дійшов правильного висновку про
відсутність підстав для стягнення з
відповідача за спірний період
відповідної частини пені та річних.

Відмовляючи у задоволенні позову щодо
стягнення з відповідача штрафу у
розмірі 33926,68 грн., апеляційний суд,
посилаючись на пункт 4.6 Договору,
обґрунтовано виходив з того, що штраф
повинен нараховуватись на суму
рахунку, яку відповідач відмовився
сплатити, а не на всю суму
заборгованості в цілому або на залишок
частково сплачених рахунків, від яких
відповідач не відмовлявся. Такий
висновок суду не суперечить вимогам
чинного законодавства та відповідає
фактичним обставинам справи.

Погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції щодо відмови у задоволенні
позовних вимог в частині стягнення
інфляційних втрат, апеляційний суд
вірно зазначив, що сума інфляційного
збільшення суми боргу за період з 01.05.2012
по 31.03.2013 мала негативне значення, а,
отже, вимога в цій частині була
заявлена безпідставно. Прийняті за
справою судові рішення щодо їх
наведеної частини не оскаржуються
жодною із сторін.

Доводи заявника касаційної скарги щодо
порушення апеляційний судом під час
ухвалення судового рішення вимог норм
матеріального та процесуального права
не підтверджуються наявними
матеріалами справи і не можуть бути
взяті до уваги.

Враховуючи зазначене, а також з огляду
на те, що наведені у касаційній скарзі
доводи висновків апеляційного суду не
спростовують, суд не бере їх до уваги і
вважає, що оскаржувана постанова
апеляційного суду відповідає вимогам
чинного законодавства і підстав для її
скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, 111-9, 111-11
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 11.03.2014 у справі
№ 910/12478/13 залишити без змін, а касаційну
скаргу публічного акціонерного
товариства "Акціонерна компанія
"Київводоканал" - без задоволення.

Суддя В.Селіваненко Суддя
І.Бенедисюк Суддя В.Харченко