м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/607/14 18.06.14

За позовом ОСОБА_1

до товариства з обмеженою
відповідальністю "ВЛАД ПЛЮС К"

про визнання недійсним рішень
загальних зборів

Суддя Балац С.В.

Представники:

позивача: ОСОБА_2 - за довіреністю від
04.12.2013 (зареєстрована в реєстрі за № 1307,
бланк серії ВТМ № 571367);

відповідача: Гальцова І.К. - за
довіреністю від 02.12.2013 № б/н.

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И :

ОСОБА_1 звернувся до Господарського
суду міста Києва із позовом до
товариства з обмеженою
відповідальністю "ВЛАД ПЛЮС К" про
визнання недійсним рішень загальних
зборів.

Суть спору: ОСОБА_1 свої позовні вимоги
мотивує таким. Позивач є учасником
товариства з обмеженою
відповідальністю "ВЛАД ПЛЮС К" (далі -
Товариство), якому належать 34 % частики
в статутному капіталі Товариства. 14
грудня 2013 відбулися загальні збори
учасників Товариства, однак, як вважає
позивач, вказані збори проведені із
порушенням процедури скликання, яке
полягає у тому, що позивача повідомлено
про скликання зборів учасником
Товариства ОСОБА_4 (далі - Учасник), а не
головою Товариства, яким є генеральний
директор. Відповідач вважає, що Учасник
не мав права скликати загальні збори
без попередньої офіційної відмови
голови Товариства у скликанні
загальних зборів. Наведена обставина є
підставою для визнання рішень
загальних зборів Товариства, прийнятих
14 грудня 2013 року недійсними. Крім того,
ще однією підставою для визнання
рішень від 14.12.2013 недійсними,
відповідач вважає прийняття таких
рішень за відсутністю кворуму.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 21.01.2014 прийнято позов ОСОБА_1
до розгляду та порушено провадження у
справі № 910/607/14.

Відповідач скориставшись правом,
забезпеченим ст. 59 Господарського
процесуального кодексу України, надав
суду відзив, яким позов відхилив
повністю, з урахуванням такого. Як
зазначив відповідач, загальні збори
Товариства від 14.12.2013 відбулися за
наявності кворуму, оскільки на них були
присутні учасники, які володіють в
сукупності 66 % часток статутного
капіталу Товариства. Також відповідач
зазначив, що загальні збори учасників
Товариства проводилися з ініціативи
Учасника, яка зверталася до Товариства
із вимогою про скликання зборів, яку
було відхилено директором, а тому
загальні збори учасників Товариства
були проведені в порядку,
встановленого ч. 4 ст. 61 ЗУ "Про
господарські товариства", тобто за
ініціативою Учасника, про які позивач
повідомлений учасником Товариства
належним чином.

Позивач надав суду додаткові пояснення
по суті спору з урахуванням відзиву
відповідача. Як вказує позивач,
останній про бажання Учасника скликати
загальні збори дізнався з листа
останнього, інформації про
повідомлення Учасника щодо відмови у
скликанні зборів у вказаному листі не
наведено, а також Учасник не повідомив
позивача про те, що збори скликаються
не за загальною процедурою, а за
ініціативою Учасника. Водночас позивач
вважає, що протокол складений
неналежним чином у зв'язку з
відсутністю вказівки на те, що Збори
проводяться за ініціативою Учасника.
Також протокол, яким оформлені рішення
учасників, міститься відбиток печатки
Товариства, який, як вважає позивач,
генеральний директор, не скликаючи
Збори, не міг поставити. Крім того, на
думку позивача, лист-звернення
Учасника до Товариства про скликання
зборів та лист-відмова останнього є
підробленими.

Позивачем заявлено клопотання про
витребування у прикордонної служби
Україні відомостей відносно
перебування Учасника на території
України. Вказане клопотання судом
задоволено ухвалою від 24.02.2014.

Згідно наданої суду Головним центром
обробки спеціальної інформації
Державної прикордонної служби України
інформації, Учасник Товариства
перебував на території України в день
проведення Товариством загальних
зборів його учасників (лист від 15.05.2014 №
0.254-5702/0/15-14).

Відповідачем суду надані додаткові
письмові пояснення по суті спору, з
яких вбачається, що явка позивача на
загальні збори учасників Товариства в
будь-якому випадку не вплинула на
результат прийнятих учасниками рішень.

В судовому засіданні 28 травня 2014 року
судом оголошувалася перерва до 18
червня 2014 року.

В судовому засіданні 18 червня 2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Заслухавши пояснення повноважних
представників сторін даної справи по
суті спору та дослідивши наявні у
матеріалах справи докази,
господарський суд, -

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до статуту товариства з
обмеженою відповідальністю "Влад плюс
К" (далі - відповідач / Товариство),
затвердженого рішенням загальних
зборів його учасників, оформленого
протоколом від 27.07.2010 № 02/10, його
учасниками виступають такі фізичні
особи:

1) ОСОБА_1, є громадянином України, і сума
його вкладу до статутного капіталу
Товариства складає 15.300,00 грн, що
становить 34 % загального розміру
статутного капіталу Товариства;

2) ОСОБА_5, є громадянином Російської
Федерації, сума його вкладу до
статутного капіталу Товариства
складає 14.850,00 грн, що становить 33 %
загального розміру статутного
капіталу Товариства;

3) ОСОБА_7, є громадянкою Республіки
Білорусь, сума її вкладу до статутного
капіталу Товариства складає 14.850,00 грн,
що становить 33 % загального розміру
статутного капіталу Товариства.

Згідно із ст. 167 Господарського кодексу
України корпоративні права - це права
особи, частка якої визначається у
статутному фонді (майні) господарської
організації, що включають
правомочності на участь цієї особи в
управлінні господарською
організацією, отримання певної частки
прибутку (дивідендів) даної
організації та активів у разі
ліквідації останньої відповідно до
закону, а також інші правомочності,
передбачені законом та статутними
документами.

Згідно із ст. 116 Цивільного кодексу
України, ст. 10 Закону України "Про
господарські товариства" учасники
товариства мають право: брати участь в
управлінні справами товариства в
порядку, визначеному в установчих
документах, за винятком випадків,
передбачених законом; брати участь у
розподілі прибутку товариства та
одержувати його частку (дивіденди).
Право на отримання частки прибутку
(дивідендів) пропорційно частці
кожного з учасників мають особи, які є
учасниками товариства на початок
строку виплати дивідендів; вийти в
установленому порядку з товариства;
одержувати інформацію про діяльність
товариства. На вимогу учасника
товариство зобов'язане надавати йому
для ознайомлення річні баланси, звіти
товариства про його діяльність,
протоколи зборів; здійснити відчуження
часток у статутному капіталі
товариства, цінних паперів, що
засвідчують участь у товаристві, в
порядку, встановленому законом.

Своє право брати участь в управлінні
справами товариства учасники
реалізують через загальні збори
учасників товариства, які є вищим
органом товариства, шляхом голосування
на них за принципом: учасники мають
кількість голосів, пропорційну розміру
їх часток у статутному капіталі (ст. 145
Цивільного кодексу України, статті 58, 60
Закону України "Про господарські
товариства", пункти 7.1, 8.5 Статуту
Товариства).

14 грудня 2013 року відбулися загальні
збори учасників товариства з обмеженою
відповідальністю "Влад плюс К", на яких
взяли участь представники учасників
ОСОБА_5 і ОСОБА_7 і якими були прийняті,
зокрема, такі рішення: 1) про зміну
адреси місцезнаходження Товариства; 2)
про продовження повноважень ОСОБА_9 на
посаді генерального директора
безстроково відповідно до ст. 39-1
Кодексу законів про працю України.
Вказані рішення оформлені протоколом
від 14.12.2013 № 14-12/13.

Перебування, зокрема, гр. Республіки
Білорусь ОСОБА_7 на території України в
день проведення учасниками загальних
зборів підтверджується інформацією
щодо перетинання державного кордону
України, наданої суду Головним центром
обробки спеціальної інформації
Державної прикордонної служби України.

Статус позивача, як учасника
Товариства, із вищезазначеним розміром
частки, як станом на день прийняття
загальними зборами рішення так й
станом на момент звернення до суду
підтверджується матеріалами справи та
не заперечується сторонами.

Оскільки позивач мав статус учасника
товариства на дату прийняття
загальними зборами рішення від 14.12.2013 і
володіє цим статусом на цей час, він як
власник частки у статутному капіталі
товариства є учасником спірних
корпоративних правовідносин та має
право на звернення до суду з позовом до
товариства про оскарження ухваленого
загальними зборами рішення (п.п. 17, 19
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 24.10.2008 № 13 "Про практику
розгляду судами корпоративних спорів").

Спір між сторонами судового процесу
виник у зв'язку із тим, що, на думку
позивача, рішення прийняті загальними
зборами Товариства 14 грудня 2013 року і
які оформлені протоколом від 14.12.2013 №
14-12/13 підлягають визнанню в судовому
порядку недійсними, оскільки порушено
порядок скликання загальних зборів.
Порушення полягає у скликанні
загальних зборів за ініціативою
учасника Товариства - ОСОБА_7 (далі -
Учасник) без отримання від голови
Товариства - генерального директора
відмови у скликанні зборів учасників
Товариства. Також позивач вважає, що
оскаржувані рішення були прийнятті
учасниками Товариства за відсутністю
кворуму, тобто на загальних зборах
учасників Товариства взяли участь
учасники, загальний розмір голосів
яких відповідно до Статуту складає 66
відсотків, в той час як п. 8.7 Статуту
встановлено, що загальні збори
вважаються повноважними, якщо на них
присутні учасники, які володіють у
сукупності більш ніж 75 % голосів.

Обов'язок доказування відповідно до
пункту 4 частини третьої статті 129
Конституції України та статті 33
Господарського процесуального кодексу
України розподіляється між сторонами
виходячи з того, хто посилається на
певні юридичні факти, які
обґрунтовують його вимоги та
заперечення.

Відповідно до статті 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

За результатами оцінки доказів,
наявних в матеріалах справи, та
виходячи з викладених вище фактичних
обставин, суд дійшов висновку, що позов
ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, з
урахуванням такого.

Положеннями статей 58, 60 Закону України
"Про господарські товариства"
унормовано, що вищим органом
товариства з обмеженою
відповідальністю є загальні збори
учасників, вони складаються з
учасників товариства або призначених
ними представників та вважаються
правомочними, якщо в них беруть участь
учасники, що мають відповідно до
статуту товариства більш як 60 % голосів.

З протоколу від 14.12.2013 № 14-12/13
вбачається, що на загальних зборах
учасників Товариства були присутні
учасники, загальна частка яких у
статутному капіталі складає 66 %.

Відтак, враховуючи приписи статей 58, 60
Закону України "Про господарські
товариства", суд констатує, що загальні
збори учасників Товариства, які
відбулися 14 грудня 2013 року, були
правомочними вирішувати питання
порядку денного, так як в них взяли
участь учасники, що мають відповідно до
Статуту товариства більш як 60
відсотків голосів.

При цьому, суд не приймає до уваги п. 8.7
Статуту, згідно якого загальні збори
вважаються повноважними, якщо на них
присутні учасники, які володіють у
сукупності більш ніж 75% голосів,
оскільки положення установчих
документів товариства, які
встановлюють інші правила щодо
визначення кворуму ніж встановлено
статтею 60 Закону України "Про
господарські товариства", є такими, що
суперечать закону і не підлягають
застосуванню (п. 25 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24.10.2008 № 13
"Про практику розгляду судами
корпоративних спорів").

По суті, рішення загальних зборів
учасників та інших органів
господарського товариства є актами,
оскільки ці рішення зумовлюють
настання правових наслідків,
спрямованих на регулювання
господарських відносин, і мають
обов'язковий характер для суб'єктів цих
відносин.

Учасники товариства (акціонери), права
та законні інтереси яких порушено
рішенням загальних зборів, вправі
оскаржити до суду відповідні рішення
як акти шляхом пред'явлення позову про
визнання його недійсним, якщо таке
рішення не відповідає вимогам
законодавства та порушує права чи
законні інтереси учасника (акціонера)
товариства.

Втім, наявність права на пред'явлення
позову не є безумовною підставою для
здійснення судового захисту, а є лише
однією з необхідних умов реалізації,
встановленого права.

У відповідності до пунктів 17, 18
Постанови Пленуму Верховного суду
України "Про практику розгляду судами
корпоративних спорів" від 24.10.08 № 13
підставами для визнання недійсними
рішень загальних зборів учасників
(акціонерів) та інших органів
господарського товариства можуть бути:
порушення вимог закону та/або
установчих документів під час
скликання та проведення загальних
зборів товариства; позбавлення
учасника (акціонера) товариства
можливості взяти участь у загальних
зборах; порушення прав чи законних
інтересів учасника (акціонера)
товариства рішенням загальних зборів.

При цьому, не всі порушення
законодавства, допущені під час
скликання та проведення загальних
зборів господарського товариства, є
підставою для визнання недійсними
прийнятих на них рішень.

Так, безумовною підставою для визнання
недійсними рішень загальних зборів у
зв'язку з прямою вказівкою закону є:
прийняття загальними зборами рішення
за відсутності кворуму для проведення
загальних зборів чи прийняття рішення
(ст. ст. 41, 42, 59, 60 Закону України "Про
господарські товариства"); прийняття
загальними зборами рішень з питань, не
включених до порядку денного загальних
зборів товариства (ч.4 ст. 43 Закону
України "Про господарські товариства");
прийняття загальними зборами рішення
про зміну статутного капіталу
товариства, якщо не дотримано
процедури надання акціонерам
(учасникам) відповідної інформації (ст.
ст. 40, 45 Закону України "Про
господарські товариства").

При вирішенні питання про недійсність
рішень загальних зборів у зв'язку з
іншими порушеннями, допущеними під час
скликання та проведення загальних
зборів, необхідно оцінити, наскільки ці
порушення могли вплинути на прийняття
загальними зборами відповідного
рішення.

За твердженням позивача, суть
порушення порядку скликання загальних
зборів Товариства полягає у скликанні
цих зборів за ініціативою Учасника без
попереднього отримання від голови
Товариства відмови у скликанні зборів.

Як встановлено п. 8.9 Статуту кожен з
учасників Товариства має право
скликати позачергові збори, якщо це
необхідно в інтересах Товариства.

За приписом ч. 4 ст. 61 Закону України "Про
господарські товариства" учасники
товариства, що володіють у сукупності
більш як 20 відсотками голосів, мають
право вимагати скликання позачергових
загальних зборів учасників у будь-який
час і з будь-якого приводу, що
стосується діяльності товариства. Якщо
протягом 25 днів голова товариства не
виконав зазначеної вимоги, вони вправі
самі скликати загальні збори
учасників.

В матеріалах справи наявні листи
Учасника із зверненням до Товариства
про скликання позачергових загальних
зборів (лист від 16.09.2013) та повідомлення
про дату таких зборів (лист від 15.10.2013), а
також лист-відповідь Товариства від
24.10.2013 № 154, який підписаний генеральним
директором, зі змісту якого вбачається,
що директором Товариства рішення про
скликання зборів учасників не
приймалося у зв'язку із наявністю спору
про легітимність органів управління
Товариства.

Виходячи з вищенаведених доказів і
обставин, Учасником біло дотримано
процедуру скликання загальних зборів
учасників Товариства, встановленого ч.
4 ст. 61 Закону про господарські
товариства.

Згідно повідомлення поштового зв'язку,
яке міститься в матеріалах справи у
вигляді копії, поштове відправлення
Учасника, яким надсилалася позивачеві
повідомлення про проведення
позачергових загальних зборів
учасників Товариства, було вручено
позивачеві безпосередньо. З огляду на
викладене, позивач був повідомлений
про дату, час і місце зборів належним
чином.

В той же час суд зазначає, що при
вирішенні спорів про визнання
недійсними рішень загальних зборів
господарського товариства з підстав
недопущення до участі в них акціонерів
(учасників) товариства необхідно
з'ясувати, чи могла їх відсутність (або
наявність) істотно вплинути на
прийняття рішення, яке оскаржуються.
Така правова позиція викладена у п. 21
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 24.10.2008 № 13 "Про практику
розгляду судами корпоративних спорів".

Як встановлено вище, позивач є
учасником Товариства з часткою в
статутному капіталі Товариства в
розмірі 34 %, але на момент проведення
оскаржуваних зборів 66 % статутного
капіталу належало іншим учасникам
товариства, які були присутні на
загальних зборах, отже на дату
прийняття оскаржуваного рішення був
забезпечений кворум загальних зборів
учасників товариства в розмірі 66 %
голосів, з питань порядку денного
присутні учасники голосували "За", а
відтак голос позивача не міг вплинути
на результати голосування та прийняття
рішень, ухвалених загальними зборами
учасників Товариства 14 грудня 2013 року.

Окрім наведеного суд зазначає, що
відповідно до статей 1, 2 Господарського
процесуального кодексу України,
статями 15, 16 Цивільного кодексу України
в спірних корпоративних
правовідносинах суд може здійснювати
захист корпоративних прав лише у разі
їхнього порушення, оспорення або
невизнання.

Право на судовий захист пов'язано
виключно із порушенням суб'єктивних
корпоративних прав позивача та
обов'язково зумовлено наявністю у
позивача як учасника юридичної
заінтересованості в ухваленні рішення
про задоволення позову, яке для
позивача як часника повинно мати
юридичне значення та породжувати
виникнення, зміну або припинення
корпоративних прав чи корпоративних
правовідносин.

Втім, як в позовній заяві, так і в
судовому засіданні з боку позивача не
було обґрунтовано та не підтверджено
належними доказами порушення прав та
охоронюваних законом інтересів
позивача як учасника внаслідок
прийнятих рішень загальними зборами
Товариства 14 грудня 2013, оформлених
протоколом від 14.12.2013 № 14-12/13, та не
наведено будь-яких доводів відносно
негативних наслідків для Товариства,
до яких можуть привести оскаржуване
рішення.

Таким чином, враховуючи, що ні Закон
України "Про господарські товариства",
ні Цивільний кодекс України не містять
прямої вказівки про визнання недійсним
рішення загальних зборів учасників
товариства лише з підстав недотримання
порядку скликання загальних зборів
учасників Товариства за ініціативою
одного з його учасників, тобто без
отримання відмови від голови
товариства про виконання таких дій, і
водночас, судом не встановлено, що його
участь могла істотно вплинути на
прийняття оскаржуваного рішення і
таким рішенням були порушені права і
охоронювані законом інтереси позивача,
тому суд дійшов висновку про відмову в
задоволенні позову в повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору у
зв'язку з відмовою в позові на підставі
ст. 49 Господарського процесуального
кодексу України, покладаються на
позивача.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 44, 49, статтями
82-85 Господарського процесуального
кодексу України, Господарський суд
міста Києва, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову відмовити
повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 26 червня 2014
року.

Суддя
С.В. Балац