ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11.06.2014
Справа № 905/2595/14

Господарський суд Донецької області у
складі судді Кротінової О.В.,

при секретарі судового засідання Бевз
Х.О.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом Державного підприємства
«Регіональні електричні мережі»,
м.Вишгород Вишгородського району
Київської області, , в особі
Донецької філії Державного
підприємства «Регіональні електричні
мережі», м.Донецьк, ,

до відповідача, Державного
підприємства «Донецька обласна
дирекція з ліквідації збиткових
вугледобувних та вуглепереробних
підприємств», м.Макіївка Донецької
області, ,

про стягнення 264 884 842,67 грн.,-

за участю уповноважених представників:

від позивача: Удовенко К.В. - за
довіреністю;

від відповідача: Могильницький О.О. - за
довіреністю, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Державне підприємство
«Регіональні електричні мережі»,
м.Вишгород Вишгородського району
Київської області, в особі Донецької
філії Державного підприємства
«Регіональні електричні мережі»,
м.Донецьк, звернувся до господарського
суду Донецької області з позовом до
відповідача, Державного підприємства
«Донецька обласна дирекція з
ліквідації збиткових вугледобувних та
вуглепереробних підприємств»,
м.Макіївка Донецької області, про
стягнення 264 884 842,67 грн., що складається
242 812 631,56 грн. заборгованості за спожиту
активну електроенергію, 3 031 435,05 грн. за
реактивну електроенергію, 43 403,09 грн. за
перевищення договірної величини
електричної потужності, 10 088 802,82 грн.
пені за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань, 6 251 953,34 грн. 3% річних, 2 656
616,81 грн. суми інфляційних нарахувань.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на укладання із
відповідачем договору на постачання
електроенергії №1/64 від 01.05.2004р.,
неналежне виконання останнім за ним
своїх зобов'язань з оплати вартості
активної та реактивної електроенергії
спожитої у травні 2012р. - березні 2014р.,
внаслідок чого утворилась
заборгованість та виникли підстави
для нарахування пені, 3% річних та
інфляційних витрат, а також, у зв'язку з
перевищенням відповідачем договірної
величини електричної потужності у
квітні 2013р. виникли підстави для
нарахування суми в розмірі 43 403,09 грн.

Нормативно дані вимоги позивач ґрунтує
на приписах ст.ст.1, 5, 12, 66, 67
Господарського процесуального кодексу
України, ст.ст.526, 625 Цивільного кодексу
України, ст.193 Господарського кодексу
України, ч.6 ст.26 Закону України «Про
електроенергетику».

На підтвердження викладених обставин
позивачем надано розрахунок заявлених
позовних вимог, у копіях: виписки з
особового рахунку, лист відповідача
№10-09/2295 від 30.12.2013р. «Про розподілення
оплат», листи позивача №191/192 від
червень 2012р., №236/237 від 09.07.2012р., №285/286
від 10.08.2012р. та №324/326 від вересень 2012р.,
акти приймання передачі №00116 від
31.05.2012р., №00115 від 31.05.2012р., №00144 від
30.06.2012р., №00143 від 30.06.2012р., №00168 від
31.07.2012р., №00167 від 31.07.2012р., №00191 від
31.08.2012р., №00192 від 31.08.2012р., №00218 від
30.09.2012р., №00219 від 30.09.2012р., №00245 від
31.10.2012р., №00246 від 31.10.2012р., №00269 від
30.11.2012р., №00270 від 30.11.2012р., №00297 від
31.12.2012р., №00298 від 31.12.2012р., №00009 від
31.01.2013р., №00010 від 31.01.2013р., №00033 від
28.02.2013р., №00034 від 28.02.2013р., №00061 від
31.03.2013р., №00062 від 31.03.2013р., №00090 від
30.04.2013р., №00092 від 30.04.2013р., №00094 від
09.04.2013р., №00126 від 31.05.2013р., №00127 від
31.05.2013р., №00151 від 30.06.2013р., №00152 від
30.06.2013р., №00179 від 31.07.2013р., №00180 від
31.07.2013р., №00205 від 31.08.2013р., №00206 від
31.08.2013р., №00235 від 30.09.2013р., №00236 від
30.09.2013р., №00257 від 31.10.2013р., №00258 від
31.10.2013р., №00259 від 31.10.2013р., №00260 від
31.10.2013р., №00261 від 31.10.2013р., №00287 від
30.11.2013р., №00288 від 30.11.2013р., №00316 від
31.12.2013р, №00317 від 31.12.2013р., №00338 від
29.12.2013р., №00318 від 06.12.2013р., №00009 від
31.01.2014р., №00010 від 31.01.2014р., №00039 від
28.02.2014р., №00040 від 28.02.2014р., №00065 від
31.03.2014р., №00066 від 31.03.2014р., договір на
постачання електроенергії №1/64 від
01.05.2004р. разом з протокол розбіжностей,
протоколом узгодження розбіжностей до
нього, а також додатком №3 до
наведеного правочину та додатковою
угодою від 28.01.2011р., інформацію про
заборгованість по електроенергії ДП
«Донвуглереструктурізація» станом на
01.04.2014р., лімітне повідомлення №1874/27/12
від 22.03.2013р. разом з доказами його
направлення ДП
«Донвуглереструктурізація», акт
контролю електричної потужності №107/13
від 16.04.2013р., накази Міністерства палива
та енергетики України №404 від 17.08.2007р.,
№557 від 13.11.2008р., №278 від 27.05.2009р., №422 від
27.08.2009р. з додатками, документи, що
підтверджують правовий статус
підприємства, довіреності №4244 від
19.10.2012р., №1532 від 09.10.2012р.

Нормативно свої вимоги позивач
обґрунтовує посиланням на ст.ст.526, 625
Цивільного кодексу України, ст.ст.1, 5, 12,
66, 67 Господарського процесуального
кодексу України, ч.1 ст.193
Господарського кодексу України та ч.6
ст.26 Закону України «Про
електроенергетику».

12.05.2014р. представником відповідача
наданий відзив №01-12/779 від 08.05.2014р. на
позовну заяву, відповідно до якого
позовні вимоги визнано в частині
стягнення заборгованості за спожиту
активну електроенергію у розмірі 242 812
631,56 грн., за спожиту реактивну
електроенергію у розмірі 3 031 435,05 грн. та
перевищення договірної величини
електричної потужності в розмірі 43 403,09
грн. Разом з цим, відповідачем не
визнано у повному обсязі нараховану
суму пені у розмірі 10 088 802,82 грн.,
відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.258
Цивільного кодексу України та ч.6 ст.232
Господарського кодексу України. Крім
того, ДП «Донецька обласна дирекція з
ліквідації збиткових вугледобувних та
вуглепереробних підприємств» просить
зменшити розмір пені з урахуванням
вимог законодавства на 20%.

На підтвердження викладених у відзиві
обставин відповідачем суду
представлені копії: документів, що
підтверджують правовий стан
підприємства, витягу з програми
виконання обсягів робіт та послуг з
ліквідації шахт, що фінансуються за
рахунок бюджетних коштів за статтею
«Реструктуризація вугільної та
торфодобувної промисловості» по
Міненерговугілля на 2012р., витягу з
програми виконання обсягів робіт та
послуг з ліквідації шахт, що
фінансуються за рахунок бюджетних
коштів за статтею «Реструктуризація
вугільної та торфодобувної
промисловості» по Міненерго вугілля на
2013р., рішень господарського суду
Донецької області від 25.04.2013р. по справі
№905/2601/13, від 04.11.2013р. по справі №905/843/13-г.

Розпорядженням заступника голови
господарського суду Донецької області
від 13.05.2014р., у зв'язку із знаходженням
судді Кротінової О.В. у відрядженні,
справу №905/2595/14 передано на розгляд
судді Левшиної Г.В.

13.05.2014р. через канцелярію
господарського суду Донецької області
представником позивача подано
супровідний лист №б/н від 13.05.2014р., яким
долучено до матеріалів справи копії
акту звірки розрахунків від 12.05.2014р. та
положення про Донецьку філію ДП
«Регіональні електричні мережі».

Розпорядженням в.о. голови
господарського суду Донецької області
від 26.05.2014р., у зв'язку із поверненням
судді Кротінової О.В. з відрядження,
справу №905/2595/14 передано на розгляд
останнього.

10.06.2014р. позивачем надані пояснення
№б/н від 10.06.2014р., за змістом яких
повідомлено, що 07.05.2014р. та 19.05.2014р.
(після пред'явлення позову)
відповідачем здійснена часткова
оплата заборгованості за спожиту
реактивну електроенергію за лютий 2014р.,
березень 2014р. в загальному розмірі 1 785,25
грн. та за спожиту активну
електроенергію за лютий 2014р., березень
2014р. в загальному розмірі 193 604,72 грн., у
зв'язку з чим сума заборгованості
відповідача за активну електроенергію
спожиту у травні 2012р. - березні 2014р.
складає 242 619 026,84 грн. та за реактивну
електроенергію спожиту у травні 2012р. -
березні 2014р. складає 3 029 649,80 грн. Крім
того зауважено, що боржник не
звільняється від відповідальності за
невиконання чи неналежне виконання
грошового зобов'язання за будь-яких
обставин. Разом з цим, позивачем
здійснений перерахунок розміру пені, з
огляду на заперечення відповідача та
застосування позовної давності в один
рік, а також приймаючи до уваги те, що
нарахування штрафних санкцій
припиняється через 6 місяців з дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.
Відповідно до приведеного у поясненнях
розрахунку, позивачем визначено
загальний розмір пені, застосованої за
несвоєчасну оплату активної та
реактивної електроенергії, спожитої у
період вересень 2012 - лютий 2014р., в сумі 10
000 332,68 грн., а також наведені
заперечення проти клопотання
відповідача щодо зменшення розміру
означеної неустойки.

З огляду на таке, позивачем остаточно
визначено суму заборгованості
відповідача (за сумою позовних вимог)
за активну електроенергію, спожиту у
травні 2012р. - березні 2014р. - 242 619 026,84 грн.,
за реактивну електроенергію (травень
2012р. - березень 2014р.) - 3 029 649,80 грн., за
перевищення договірної величини
електричної потужності - 43 403,09 грн.,
сума пені за несвоєчасну оплату
активної та реактивної електроенергії,
спожитої в період вересень 2012р. - лютий
2014р. - 10 000 332,68 грн.

Керуючись ст.22 Господарського
процесуального кодексу України дане
розцінено судом як зменшення позовних
вимог в частині суми основного боргу та
пені, прийнято до уваги та справа
розглядається з урахуванням
викладеного.

До приведених вище пояснень позивачем
надано виписки з особового рахунку за
19.05.2014р. та 07.05.2014р., а також розрахунок
заявленої пені, які долучено до
матеріалів справи.

У судовому засіданні 11.06.2014р. позивач
наполягав на задоволені позовних вимог
у розмірі з урахуванням наданих суду
пояснень, підтримав вимоги в частині
нарахованих 3% річних та інфляційних
витрат, розміри яких приведено у
позовній заяві, в повному обсязі, проти
зменшення суми нарахованих штрафних
санкцій у вигляді пені заперечив.

Представник відповідача у судовому
засіданні підтвердив визнання сум
основного боргу та часткову сплату
означену позивачем, а також просив суд
зменшити розмір пені на 20%.

Дослідивши матеріали справи та
оцінивши подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, суд дійшов
висновку, що позов підлягає
задоволенню частково, виходячи з
наступного.

За приписами статей 4-2, 4-3
Господарського процесуального кодексу
України, правосуддя у господарських
судах здійснюється на засадах рівності
всіх учасників судового процесу перед
законом і судом та на засадах
змагальності.

Відповідно до вимог статті 33
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається,
як на підставу своїх вимог та
заперечень. Судовими доказами за
визначенням статей 32-38 Господарського
процесуального кодексу України слід
вважати документи, які можуть
підтвердити або спростувати обставини,
що мають значення для правильного
вирішення спору.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу
України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Зобов'язання має ґрунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу
України, цивільні права і обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також з дій осіб, що не передбачені
актами цивільного законодавства , але
за аналогією породжують цивільні права
і обов'язки.

Згідно із ч.2 ст.11 Цивільного кодексу
України, підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
є договори та інші правочини.

01.05.2004р. між Державним підприємством
«Укренерговугілля» (нині - Державне
підприємство «Регіональні електричні
мережі») в особі Донецької філії
(Постачальник) та Державним
підприємством «Донецька обласна
дирекція з ліквідації збиткових
вугледобувних та вуглепереробних
підприємств» (Споживач) укладено
договір про постачання електричної
енергії №1/64, згідно з яким
Постачальник постачає електричну
енергію Споживачу, а останній оплачує
Постачальнику її вартість у терміни та
на умовах, що передбачені цим договором
і здійснює інші платежі згідно з
умовами цього договору та додатками,
які є невід'ємною частиною правочину.

Як вбачається з матеріалів справи, у
період, за який виник спір, сторони
перебували у договірних відносинах, що
ними не заперечується.

За умовами вказаного договору
Постачальник, зокрема, зобов'язався
постачати Споживачу електроенергію, як
різновид товару у відповідних межах
кВА (кВт) приєднаної (дозволеної до
використання) потужності в обсягах,
визначених відповідно до розділу 6, та з
урахуванням умов розділу 7 цього
договору (додаток №1 «Обсягт
постачання електричної енергії
споживачу та субспоживачу») виходячи
із ліміту, доведеного Постачальнику
НЕК «Укренерго», згідно з категорією
струмоприймачів Споживача відповідно
до ПУЕ та гарантованого рівня
надійності електропостачання схем
електропостачання, визначених
додатком №2 «Акт розмежування
балансової належності електромереж та
експлуатаційної відповідальності
сторін»; із дотриманням гранічних
показників якості електричної енергії,
визначених державними стандартами
(п..31.2 договору).

Споживач, у свою чергу, зобов'язався,
зокрема, дотримуватися режиму
споживання електричної енергії згідно
з умовами розділу 6 цього договору (п.3.2.2
договору); оплачувати Постачальнику
вартість електричної енергії згідно з
умовами п.9.2 цього договору та додатку
№3 «Графік зняття показів приладів
обліку електричної енергії», додатку
№7 «Розрахунок втрат електричної
енергії в межах споживача», додатку №8
«Дані про відпуск електроенергії
субспоживачам», додатку №9 «Перелік
об'єктів, що живляться від мереж
Постачальника» (п.3.2.3 договору);
здійснювати оплату за послуги з
компенсації перетікання реактивної
електричної енергії між
електромережею Постачальника та
електроустановками Споживача згідно з
додатком №5 «Порядок розрахунків за
перетікання реактивної
електроенергії» (п.3.2.4 договору).

Пунктом 9.1 договору визначено, що
розрахунки за електричну енергію та
інші платежі за розрахунковий період
(місяць) здійснюються згідно з діючими
тарифами відповідно до тарифних груп
та класів напруги кожного приєднання
(додаток №7 «Розрахунок втрат
електричної енергії в мережах
споживача», додаток №8 «Дані про
відпуск електроенергії
субспоживачам», додаток №9 «перелік
об'єктів, що живляться від мереж
Постачальника»).

Відповідно до п.9.2 договору (у редакції
протоколу узгодження розбіжностей)
оплата спожитої в розрахунковому
періоді (місяці) активної та реактивної
електроенергії здійснюється згідно
банківських реквізитів, вказаних
Постачальником в актах
прийому-передачі, на поточний рахунок
Постачальника за рахунок коштів
Держбюджету, спрямованих на
реструктуризацію підприємств
вугільної промисловості один раз до
20-го числа наступного за розрахунковим
періодом (місяцем) з відповідних
реєстраційних рахунків.

Матеріали справи містять акти
прийому-передачі активної
електроенергії та реактивної енергії
за травень 2012р. - березень 2014р. Згідно
даних актів загальна вартість спожитої
відповідачем активної електроенергії
у наведений період складає 246 871 999,04грн.
та вартість послуг з перетікання
реактивної енергії - 3 256 586,11 грн.

Відповідно до ст.275 Господарського
кодексу України за договором
енергопостачання енергопостачальне
підприємство (енергопостачальник)
відпускає електричну енергію, пару,
гарячу і перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

Згідно з ч.ч.6, 7 ст.276 Господарського
кодексу України розрахунки за
договорами енергопостачання
здійснюються на підставі цін (тарифів),
встановлених відповідно до вимог
закону. Оплата енергії, що
відпускається, здійснюється
відповідно до умов договору.

З огляду на приписи ст.629 Цивільного
кодексу України договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Статтею 610 Цивільного кодексу України
передбачено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612
Цивільного кодексу України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Відповідно до ст.525 Цивільного кодексу
України, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Із зазначеною нормою кореспондується й
частина 1 статті 193 Господарського
кодексу України, відповідно до якої
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином (ст.599
Цивільного кодексу України).

Згідно п.5.1. Правил користування
електричною енергією, затверджених
постановою Національної комісії з
питань регулювання електроенергетики
України № 28 від 31.07.1996 р. (далі - ПКЕЕ)
договір про постачання електричної
енергії є основним документом, який
регулює відносини між постачальником
електричної енергії за регульованим
тарифом, що здійснює свою діяльність на
закріпленій території, і споживачем та
визначає зміст правових відносин, прав
та обов'язків сторін.

Споживання електричної енергії без
договору не допускається.

За умовами п. 6.1. ПКЕЕ, розрахунки
споживача за використану електричну
енергію здійснюються за розрахунковий
період відповідно до умов договору.
Розрахунковий період становить один
місяць, за винятком випадку,
передбаченого пунктом 6.8 цих Правил.
Обсяги електричної енергії, які
підлягають оплаті, мають визначатися
відповідно до даних розрахункового
обліку електричної енергії про її
фактичне споживання за винятком
випадків, передбачених цими Правилами.

Положеннями пп. 2 п. 10.2. ПКЕЕ
встановлено, що споживач електричної
енергії зобов'язаний оплачувати обсяг
спожитої електричної енергії, а також
здійснювати інші платежі відповідно до
умов договору та рахунків, виставлених
на підставі актів про порушення цих
Правил та умов договору.

Як свідчать фактичні обставини справи,
позивач свої зобов'язання виконав
належним чином, поставив відповідачеві
за період з травня 2012 по березень 2014р.
активної електричної енергії у обсязі
на загальну суму 246 871 999,04грн. та надав
послуги з компенсації перетікання
реактивної електричної енергії між
електромережею Постачальника та
електроустановками Споживача протягом
наведеного терміну в обсязі на
загальну суму 3 256 586,11 грн., а відповідач
дане прийняв без заперечень, що
підтверджується відповідними актами
прийому-передачі та не заперечується
відповідачем.

Проте, відповідач розрахунки за
спожиту активну та реактивну
електроенергію у визначений спірний
період здійснив з порушенням строків
обумовлених сторонами у договорі.

Так, приймаючи до уваги твердження
позивача, що не заперечуються
відповідачем та не спростовані у
порядку господарського процесуального
законодавства, а також представлені
суду виписки та листи відповідача,
останнім здійснений частковий
розрахунок, внаслідок чого
заборгованість з оплати вартості
отриманої активної електричної
енергії за спірний період дорівнює 242 619
026,84 грн., з оплати вартості реактивної
електроенергії - 3 029 649,80 грн.

Одночасно, як було вказано вище,
представником відповідача визнано
основну суму боргу, про що зазначено у
відзиві №01-12/779 від 08.05.2014р. на позовну
заяву. Крім того, щодо визначених
позивачем оплат з боку відповідача
заперечень не надано, як і доказів
протилежного.

Відповідно до ч.5 ст.22 Господарського
процесуального кодексу України,
відповідач має право визнати позов
повністю або частково. При цьому,
згідно з ч.6 цієї статті суд не приймає
визнання позову, якщо ці дії суперечать
законодавству або порушують будь-чиї
права і охоронюваних законом
інтересів.

За змістом ч.5 ст.78 Господарського
процесуального кодексу України,
визнання позову відповідачем є
підставою для прийняття рішення про
задоволення позову за умови, якщо дії
відповідача не суперечать
законодавству і не порушують
охоронюваних інтересів інших осіб.

В контексті означених норм, суд
зауважує на наступному.

По-перше, визнання позову
опосередковано належною письмовою
формою, визначеною ч.1 ст.78
Господарського процесуального кодексу
України.

По-друге, визнання частини позову
здійснено уповноваженою на вчинення
такої процесуальної дії особою -
генеральним директором Державного
підприємства «Донецька обласна
дирекція з ліквідації збиткових
вугледобувних та вуглепереробних
підприємств» (витяг №18626073 з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців).

По-третє, сторонами у розглядуваних
правовідносинах є лише позивач та
відповідач, отже, судом не вбачається
підстав для порушення прав і обов'язків
інших осіб внаслідок визнання
Відповідачем грошових вимог Позивача
за вказаними правовідносинами.

Виходячи з викладеного, позовні вимоги
про стягнення з відповідача на користь
позивача суми основного боргу за
активну електроенергію, спожиту у
травні 2012р. - березні 2014р. в загальному
розмірі 242 619 026,84 грн. та за реактивну
електроенергію (травень 2012р. - березень
2014р.) - 3 029 649,80 грн., підлягають
задоволенню.

Разом з цим, посилаючись на перевищення
Споживачем у квітні 2013р. договірних
величин споживання електричної
енергії, позивач просить стягнути 43 403,09
грн.

Відповідно до п.2.1. договору, під час
виконання умов цього Договору, а також
вирішенні всіх питань, що не обумовлені
цим Договором, сторони зобов'язуються
керуватися чинним законодавством
України, зокрема діючими Правилами
користування електричною енергією
(ПКЕЕ), затвердженими в установленому
порядку, Правилами технічної
експлуатації, Постановами НКРЕ
України.

Згідно п.6.1 договору, для визначення
договірних величин споживання
електричної енергії та потужності на
наступний рік, споживач не пізніше 10
грудня поточного року надає
Постачальнику відомості про розмір
очікуваного споживання електричної
енергії (додаток №1 «Обсяги постачання
електричної енергії та потужності
споживачу та субспоживачу»). У разі
ненадання Споживачем зазначених
відомостей у встановлений термін
розмір очікуваного споживання
електричної енергії (потужності) на
наступний рік встановлюється
Постачальником електричної енергії на
рівні відповідних періодів поточного
року.

За визначаннями п.6.2 договору договірна
величина споживання електричної
енергії визначається на рівні:
заявленої Споживачем згідно з п.6.1
договору - у разі відсутності
заборгованості або в разі виконання
боргових зобов'язань та проведення
поточних платежів у визначені терміни;
забезпеченому обсягом попередньої
оплати Споживача, передбаченому
кошторисом доходів та видатків на
оплату спожитої електроенергії - для
установ та організацій, що
фінансуються з бюджету. Договірні
(граничні) величини доводяться
Постачальником до відома Споживача
письмовим повідомленням, що є
невід'ємною частиною цього правочину,
не пізніше ніж за 10 днів до початку
наступного розрахункового періоду. За
підсумками розрахункового періоду
договірна величина споживання
електричної енергії коригується
Постачальником до рівня фактично
оплаченої за цей розрахунковий період
величини спожитої електричної енергії
та відповідно здійснюється
коригування договірної величини рівня
електричної потужності.

Як свідчать матеріали справи,
позивачем на адресу відповідача
направлене лімітне повідомлення
№1874/27/12 від 22.03.2013р., яким на підставі
«Порядку постачання електроенергії
споживачам», затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України №473 від
16.06.2005р., встановлено договірні
величини споживання електричної
енергії у квітні 2013р., зокрема ВСП
«Шахта ім.Ю.О.Гагаріна» на рівні 5 926 кВт.

Відповідно до п.6.14 ПКЕЕ (в редакції,
яка діяла у спірний період),
перевищення договірної величини
споживання електричної енергії
визначається під час підбиття
підсумків розрахункового періоду на
основі підтверджених сторонами даних
розрахункового обліку електричної
енергії або акта прийняття-передавання
електричної енергії.

Згідно акту з контролю електричної
потужності №107/13 від 16.04.2013р.
зафіксовано перевищення доведених
письмовим повідомленням граничних
величин електричної потужності, яке
становить 1 486 кВт.

Статтею 26 Закону України «Про
електроенергетику» (в редакції, що
діяла в спірний період), споживачі (крім
населення, професійно-технічних
навчальних закладів та вищих
навчальних закладів I -IV рівнів
акредитації державної і комунальної
форм власності) у випадку споживання
електричної енергії понад договірну
величину за розрахунковий період
сплачують енергопостачальникам
двократну вартість різниці фактично
спожитої і договірної величини.

Відповідно до п.6.16. ПКЕЕ (в редакції,
яка діяла у спірний період), обсяг
перевищення договірних величин
споживання електричної енергії та/або
величини потужності протягом
розрахункового періоду оплачується
споживачами постачальнику електричної
енергії за регульованим тарифом
відповідно до законодавства України та
договору.

На підставі вищевикладеного позивачем
проведено розрахунок зазначеної
вартості, яка склала 43 403,09 грн., що
оформлено двостороннім актом
прийому-передачі №00338 від 29.12.2013р., який
підписаний та скріплений печатками
піджприємств.

Натомість, вказана сума на момент
розгляду справи відповідачем не
оплачена, у зв'язку з чим за ним перед
позивачем є наявним грошове
зобов'язання зі сплати за перевищення
договірних величин електроспоживання
у квітні 2013р. в загальному розмірі 43 403,09
грн.

До того ж, сума в розмірі 43 403,09 грн. як
заборгованість за перевищення
договірної величини електричної
потужності визнана відповідачем, про
що останнім зазначено у відзиві №01-12/779
від 08.05.2014р. на позовну заяву.

Таким чином, приймаючи до уваги приписи
ст.ст.22, 78 Господарського
процесуального кодексу України, суд
дійшов висновку, що заявлена до
стягнення сума боргу за перевищення
договірної величини електричної
потужності у розмірі 43 403,09грн. підлягає
стягненню у повному обсязі.

Прострочення відповідачем грошового
зобов'язання на підставі статті 625
Цивільного кодексу України тягне за
собою обов'язок сплати суми боргу з
урахуванням індексу інфляції та 3%
річних з простроченої суми за весь час
несвоєчасного виконання обов'язку щодо
сплати відповідних сум, якщо інший
розмір процентів не встановлений
договором або законом.

За розрахунком позивача загальна сума
інфляційних витрат за прострочення
основного зобов'язання становить 2 656
616,81 грн. (нарахування здійснено за
період загалом починаючи з липня 2012р.
по лютий 2014р. за несвоєчасне виконання
грошових зобов'язань по оплаті
активної і реактивної електроенергії
за травень 2012р. по листопад 2013р., щодо
кожної із сум з урахуванням оплат у
межах існуючого строку прострочення);

3% річних - 6 251 953,34 грн. (фактично
нараховані загалом за період з 21.06.2012р.
по 14.04.2014р. за несвоєчасне виконання
грошових зобов'язань по оплаті
активної і реактивної електроенергії
спожитої у травні 2012р. по лютий 2014р.,
щодо кожної із сум з урахуванням оплат
та у межах існуючого строку
прострочення).

Перевіривши арифметичний розрахунок
даних позовних вимог за допомогою
програми інформаційно-пошукової
системи «Законодавство» у
відповідності до методики, що
міститься в п. 2 Інформаційного листа
Вищого господарського суду №01-06/928/2012
від 17.07.2012р., суд дійшов висновку про
задоволення 3% річних та інфляційних
витрат у розмірі визначеному
позивачем, оскільки розрахунок
здійснений у межах та не суперечить
нормам чинного законодавства України.

Пунктом 5.2.1 договору (в редакції
протоколу узгодження розбіжностей)
встановлено відповідальність
Споживача, яка полягає в сплаті
Споживачем за внесення платежів,
передбачених п.п.3.2.3-3.2.4 цього договору,
з порушенням термінів, зазначених в п.9.2
договору, Постачальнику пені за кожний
день прострочення платежу в розмірі 0.1%
від суми простроченого платежу, але не
вище подвійної облікової ставки
Національного банку України, діючої на
період, за який сплачується пеня.

За розрахунком позивача сума пені у
загальному обсязі складає 10 000 332,68 грн.,
нарахована із розрахунку подвійної
облікової ставки Національного банку
України, що діяла на час прострочення,
за кожний день прострочення виконання
зобов'язання, враховуючи строк
позовної давності (1 рік) щодо кожного
дня окремо, а також приписи ч.6 ст.232
Господарського кодексу України, за
зобов'язаннями з оплати активної та
реактивної електроенергії спожитої
протягом вересня 2012р. - лютого 2014р., щодо
кожної суми окремо з урахуванням
здійснених відповідачем оплат.

Началом періоду нарахування даної
штрафної санкції за зобов'язаннями
вересня 2012р. визначено 17.04.2013р. - кінцем
21.04.2013р., за зобов'язаннями жовтня 2012р.
17.04.2013р. - 21.05.2013р., за зобов'язаннями
листопада 2012р. 17.04.2013р. - 21.06.2013р., за
зобов'язаннями грудня 2012р. 17.04.2013р. -
21.07.2013р., за зобов'язаннями січня 2013р.
17.04.2013р. - 21.08.2013р., за зобов'язаннями
лютого 2013р. 17.04.2013р. - 21.09.2013р., за
зобов'язаннями березня 2013р. 21.04.2013р. -
21.10.2013р., за зобов'язаннями квітня 2013р.
21.05.2013р. - 21.11.2013р., за зобов'язаннями
травня 2013р. 21.06.2013р. - 21.12.2013р., за
зобов'язаннями червня 2013р. 21.07.2013р. -
21.01.2014р., за зобов'язаннями липня 2013р.
21.08.2013р. - 21.02.2014р., за зобов'язаннями
серпня 2013р. 21.09.2013р. - 21.03.2014р., за
зобов'язаннями вересня 2013р. 21.10.2013р. -
14.04.2014р., за зобов'язаннями жовтня 2013р.
21.11.2013р. - 14.04.2014р., за зобов'язаннями
листопада 2013р. 21.12.2013р. - 14.04.2014р., за
зобов'язаннями грудня 2013р. 21.01.2014р. -
14.04.2014р., за зобов'язаннями січня 2014р.
21.02.2014р. - 14.04.2014р., за зобов'язаннями
лютого 2014р. 21.03.2014р. - 14.04.2014р.

З огляду на таке, суд вважає у цій
частині вимог строк, встановлений п.1
ч.2 ст.258 Цивільного кодексу України,
таким, що не сплинув, а отже відсутніми
підстави для застосування
спеціального строку позовної давності
в один рік, як то заявлено відповідачем.

Натомість, перевіривши
правомірність визначення періоду
прострочення, суд дійшов висновку про
його часткову невідповідність з огляду
на наступне.

Як зазначено вище, строком оплати
спожитої електроенергії у розумінні
п.9.2 договору, в редакції протоколу
узгодження розбіжностей, є перебіг
часу до 20-го числа наступного за
розрахунковим місяцем.

Отже, за умовами правочину
виконання грошового зобов'язання
визначається до настання певного
терміну, тобто до 20-го числа місяця,
наступного за розрахунковим, а відтак,
останнім днем виконання такого
зобов'язання вважається день, що
передує цьому терміну, у спірному
випадку це 19-е число місяця наступного
за розрахунковим.

При цьому слід зазначити, день
фактичної сплати суми заборгованості
не включається в період часу, за який
здійснюється стягнення пені.

Аналогічна позиція міститься у
п.1.9 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №14 ввід
17.12.2013р. «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань».

Таким чином, першим днем
прострочення виконання спірних
грошових зобов'язань буде 20-е число
місяця наступного за розрахунковим, а
кінцевим днем терміну нарахування
штрафної санкції у вигляді пені, з
дотриманням вимог ч.6 ст.232
Господарського кодексу України, буде
відповідне 20-е число шостого місяця
прострочення.

Так, належним періодом
нарахування пені, застосовуючи перший
день періоду прострочення визначений
позивачем, оскільки він не суперечить
визначенням чинного законодавства та є
в межах дійсного терміну прострочення,
а 17.04.2013р. - з врахуванням строку
позовної давності, буде:

за зобов'язаннями вересня 2012р. - 17.04.2013р.
- кінцем 20.04.2013р.;

за зобов'язаннями жовтня 2012р. - 17.04.2013р. -
20.05.2013р.;

за зобов'язаннями листопада 2012р. -
17.04.2013р. - 20.06.2013р.;

за зобов'язаннями грудня 2012р. - 17.04.2013р. -
20.07.2013р.;

за зобов'язаннями січня 2013р. - 17.04.2013р. -
20.08.2013р.;

за зобов'язаннями лютого 2013р. - 17.04.2013р. -
20.09.2013р.;

за зобов'язаннями березня 2013р. - 21.04.2013р.
- 20.10.2013р.;

за зобов'язаннями квітня 2013р. - 21.05.2013р. -
20.11.2013р.;

за зобов'язаннями травня 2013р. - 21.06.2013р. -
20.12.2013р.;

за зобов'язаннями червня 2013р. - 21.07.2013р. -
20.01.2014р.;

за зобов'язаннями липня 2013р. - 21.08.2013р. -
20.02.2014р.;

за зобов'язаннями серпня 2013р. - 21.09.2013р. -
20.03.2014р.;

за зобов'язаннями вересня 2013р. - 21.10.2013р.
- 14.04.2014р. (14.04.2014р. прийнято за основу для
розрахунку, оскільки не суперечить
визначенням чинного законодавства та в
межах існуючого періоду прострочення);

за зобов'язаннями жовтня 2013р. - 21.11.2013р. -
14.04.2014р.;

за зобов'язаннями листопада 2013р. -
21.12.2013р. - 14.04.2014р.;

за зобов'язаннями грудня 2013р. - 21.01.2014р. -
14.04.2014р.;

за зобов'язаннями січня 2014р. - 21.02.2014р. -
14.04.2014р.;

за зобов'язаннями лютого 2014р. - 21.03.2014р. -
14.04.2014р.

Перевіривши арифметичний
розрахунок даних позовних вимог за
допомогою програми
інформаційно-пошукової системи
«Законодавство», приймаючи до уваги
викладене, суд дійшов висновку про
розмір пені, що підлягає стягненню, в
загальній сумі 9 114 978,83 грн.

Відповідач стосовно стягнення
штрафних санкцій, просить суд
врахувати причини невиконання
спірного грошового зобов'язання, які
полягають, за його визначеннями, у
відсутності бюджетного фінансування
оплати послуг з енергопостачання на
2012-2013р.р. Крім того наводить практику
господарських судів з розгляду
аналогічного питання і просить
зменшити розмір штрафних санкцій на 20%.

Статтею 233 Господарського кодексу
України встановлено, що у разі якщо
належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Відповідно до п.3 ст.83 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Зменшення розміру заявленого до
стягнення штрафу є правом суду,
оцінивши надані сторонами докази та
обставини справи в їх сукупності, суд
на власний розсуд вирішує питання про
наявність або відсутність у кожному
конкретному випадку обставин, за яких
можливе зменшення розміру штрафу.

Матеріали справи свідчать про те, що
відповідачем було порушено
господарське зобов'язання, наслідки
чого передбачені п.9.2 договору (в
редакції протоколу узгодження
розбіжностей), а саме застосування
позивачем пені стосовно відповідача.

Розмір пені, на стягненні якого
наполягає позивач, не відповідає
умовам договору та фактичним
обставинам справи, а отже
перерахований судом та визначений у
загальному розмірі 9 114 978,83 грн.

Разом з цим, за висновками суду, у
сукупності із значним загальним
розміром нарахованих сум у
відповідності до ст.625 Цивільного
кодексу України, обставини, на які
посилається відповідач у своєму
клопотанні про зменшення розміру
штрафних санкцій, суд знаходить
винятковими та такими, що є підставою
для його задоволення.

Отже, оцінивши надані сторонами докази
та обставини справи у їх сукупності,
враховуючи положення ст.129 Конституції
України, та, що винятковість обставин є
оціночним поняттям, господарський суд
дійшов висновку про задоволення
вищезазначеного звернення відповідача
та зменшує розмір суми пені, яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання, а саме від
розміру встановленого судом на 20%,
тобто до 7 291 983,06 грн., скориставшись
правом, наданим п.3 ст.83 Господарського
процесуального кодексу України.

Судові витрати підлягають розподілу з
урахуванням норм статті 49
Господарського процесуального кодексу
України.

Враховуючи зазначене та керуючись
ст.ст.1, 4-2, 4-3, 22, 32-38, 43, 49, 78, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Державного
підприємства «Регіональні електричні
мережі», м.Вишгород Вишгородського
району Київської області, в особі
Донецької філії Державного
підприємства «Регіональні електричні
мережі», м.Донецьк, до відповідача,
Державного підприємства «Донецька
обласна дирекція з ліквідації
збиткових вугледобувних та
вуглепереробних підприємств»,
м.Макіївка Донецької області, про
стягнення 264 600 982,56 грн., що складається
242 619 026,84 грн. заборгованості за спожиту
активну електроенергію, 3 029 649,80 грн. за
реактивну електроенергію, 43 403,09 грн. за
перевищення договірної величини
електричної потужності, 10 000 332,68 грн.
пені за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань, 6 251 953,34 грн. 3% річних, 2 656
616,81грн. суми інфляційних нарахувань,
задовольнити частково.

2. Зменшити розмір стягуваної суми пені
до 7 291 983,06 грн.

3. Стягнути з Державного підприємства
«Донецька обласна дирекція з
ліквідації збиткових вугледобувних та
вуглепереробних підприємств» (86132,
Донецька область, м.Макіївка,
Центрально-міський район,
вул.Успенського, б.3«Б», ,
п/р8819 у філії «ЦМВ ПІБ» м.Макіївки,
МФО 334516) на користь Державного
підприємства «Регіональні електричні
мережі» (07300, Київська область,
Вишгородський район, м.Вишгород, ПАТ
«Укргідроенерго», ,
банківські реквізити не визначено) в
особі Донецької філії Державного
підприємства «Регіональні електричні
мережі» (83114, м.Донецьк, вул.Щорса, б.87,
, т/с зі спеціальним режимом
використання 90 у філії - ДОУ ПАТ
«Ощадбанк», МФО 335106; п/р201 в ПАТ
«Енергобанк» м.Києва, МФО 300272) 261 892 632,94
грн., що складається 242 619 026,84 грн.
заборгованості за спожиту активну
електроенергію, 3 029 649,80 грн. за
реактивну електроенергію, 43 403,09 грн. за
перевищення договірної величини
електричної потужності, 7 291 983,06 грн.
пені за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань, 6 251 953,34 грн. 3% річних, 2 656
616,81грн. суми інфляційних нарахувань, а
також відшкодування суми сплаченого
судового збору в розмірі 73 080,00грн.

4. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

5. У задоволенні решти вимог відмовити.

6. В судовому засіданні 11.06.2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

7. Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку протягом десяти
днів з дня його оголошення. Зазначений
строк обчислюється з дня підписання
рішення, оформленого відповідно до
ст.ст.84, 85 Господарського
процесуального кодексу України.

8. Повний текст рішення складено 16.06.2014р.

Суддя
О.В.
Кротінова