ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"16" червня 2014 р.Справа № 916/1438/14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю „Гленкор-Юг"

до відповідача Департаменту
транспорту, зв'язку та організації
дорожнього руху Одеської міської ради

про визнання недійсним пункту договору

Суддя Погребна К.Ф.

В судових засіданнях приймали участь
представники:

Від позивача: Попов М.М. - довіреність;

Від відповідача: Нощенко Д.В. -
довіреність;

В судовому засіданні 16.06.2014р. приймали
участь представники:

Від позивача: Попов М.М. - довіреність;

Від відповідача: Нощенко Д.В. -
довіреність;

СУТЬ СПОРУ: Позивач, Товариства з
обмеженою відповідальністю
„Гленкор-Юг" звернулось до
господарського суду Одеської області з
позовною заявою до відповідача
Департаменту транспорту, зв'язку та
організації дорожнього руху Одеської
міської ради про зобов'язання
Департамент транспорту, зв'язку та
організації дорожнього руху Одеської
міської ради внести зміни до договору
№22 від 18.05.2011р. про організацію
перевезення пасажирів на міських
автобусних маршрутах загального
користування, укладеного з ТОВ
„Гленкор-Юг", в частині строку дії
договору, а саме викласти п.7.1 договору
у наступній редакції: „Договір
укладений на термін з 18.05.2011р. до 18.05.2016р.
та діє з моменту його підписання
сторонами".

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 16.04.2014р. було порушено
провадження по справі 916/1438/14 із
призначенням до розгляду в судовому
засіданні.

28.05.2014р. позивач звернувся до суду із
заявою про зміну предмету позову,
відповідно якої просив суд визнати п.7.1
договору №22 від 18.05.2011р. про
організацію перевезення пасажирів на
міських автобусних маршрутах
загального користування, укладеного
між Департаментом транспорту, зв'язку
та організації дорожнього руху
Одеської міської ради та ТОВ
„Гленкор-Юг" недійсним та зобов'язати
Департамент транспорту, зв'язку та
організації дорожнього руху Одеської
міської ради укласти з ТОВ „Гленкор-Юг"
договір про організацію перевезення
пасажирів на міських автобусних
маршрутах загального користування №148
( в режимі - маршрутне таксі та
звичайний), №280 в (режимі - маршрутне
таксі та звичайний), на термін дії з
18.05.2011р. до 18.05.2016р.

05.06.2014р. позивач надав до суду заяву вх.
№2-2266/14 про відмову від частини
позовних вимог, згідно якої Товариство
з обмеженою відповідальністю
"ГЛЕНКОР-ЮГ" відмовляється від частини
позовних вимог, а саме відмовляється
від позовної вимоги про зобов'язання
Департамену транспорту, зв'язку та
організації дорожнього руху Одеської
міської ради укласти з ТОВ
„Гленкор-Юг" договір про організацію
перевезення пасажирів на міських
автобусних маршрутах загального
користування №148 ( в режимі - маршрутне
таксі та звичайний), №280 (в режимі -
маршрутне таксі та звичайний), на
термін дії з 18.05.2011р. до 18.05.2016р.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 16.06.2014р. заява Товариства з
обмеженою відповідальністю
„ГЛЕНКОР-ЮГ" була задоволена,
припинено провадження по справі в
частині позовних вимог про
зобов'язання Департамент транспорту,
зв'язку та організації дорожнього руху
Одеської міської ради укласти з ТОВ
„Гленкор-Юг" договір про організацію
перевезення пасажирів на міських
автобусних маршрутах загального
користування №148 ( в режимі - маршрутне
таксі та звичайний), №280 (в режимі -
маршрутне таксі та звичайний), на
термін дії з 18.05.2011р. до 18.05.2016р. , на
підставі п.4ст.80 ГПК України.

Представник відповідача в судове
засідання з'явився, надав відзив на
позов відповідно якого позовні вимоги
не визнає вважає їх безпідставними,
необґрунтованим та просить суд в
задоволені позову відмовити повністю.

У судовому засіданні 16.06.2014р. було
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення суду в порядку статті
85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
сторін, суд встановив.

18.05.2011р. за результатами конкурсу з
перевезення пасажирів, між Товариством
з обмеженою відповідальністю
„Гленкор-Юг" (Перевізник) та
Департаментом транспорту, зв'язку та
організації дорожнього руху Одеської
міської ради (Організатор перевезень)
був укладений договір №22 про
організацію перевезення пасажирів на
міських автобусних маршрутах
загального користування (далі -
договір).

Пунктом 1 договору передбачено, що
Організатор перевезень надає
Перевізникові право на перевезення
пасажирів на маршрутах міських
автобусних маршрутах загального
користування, які є єдиним об'єктом
(комплексом): №148 „вул. Архітекторська -
просп. Олександрійський", режим руху -
маршрутне таксі; №148 „вул.
Архітекторська - просп.
Олександрійський", режим руху -
звичайний; №280 „вул. Архітекторська -
Клеверний міст", режим руху - маршрутне
таксі; №280 „вул. Архітекторська -
Клеверний міст", режим руху - звичайний,
а Перевізник забезпечує якісні та
безпечні перевезення пасажирів на
умовах, передбачених чинним
законодавством, цим Договором та
Додатком №1 до нього, на зазначених
автобусних маршрутах загального
користування.

Пунктом 7.1 договору передбачено, що
договір укладений на термін з 18.05.2011р.
до 18.05.2014р. та діє з моменту його
підписання сторонами.

Позивач вважає що даний договір а саме
строк на який його було укладено, пункт
7.1, протирічить нормам чинного
законодавства, оскільки відповідно до
пункту 53 Порядку проведення конкурсу з
перевезення пасажирів на
автомобільному маршруті загального
користування, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
№1081 від 03.12.2008р, в редакції яка діяла на
момент укладання договору повинен був
укладений на терміном п'ять років, а не
на три.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ
„Гленкор-Юг" листом №07/03/14-1 від 07.03.2014р.
направило Департаменту оферту, в якій
запропонувало привести у
відповідність до законодавчих норм
положення договору №22 про організацію
перевезення пасажирів на міських
автобусних маршрутах загального
користування від 18.05.2011р. в частині
строку договору та надано проект
додаткової угоди про внесення до нього
змін в частині продовження строку дії
ще на два роки.

Листом №01-14/693 від 13.03.2014р. Департамент
транспорту, зв'язку та організації
дорожнього руху Одеської міської ради
відмовився від продовження строку дії
договору.

Вважаючи дії Департаменту транспорту,
зв'язку та організації дорожнього руху
Одеської міської ради незаконним та
такими що перешкоджають позивачу в
реалізації його господарської
діяльності, стало підставою для
звернення ТОВ „Гленкор-Юг" з
відповідним позовом до суду.

Так, проаналізувавши наявні в
матеріалах справи документи, подані
сторонами докази та викладену їх
правову позицію, суд, не вбачає підстав
для задоволення заявлених позивачем
позовних вимог з огляду на наступні
положення законодавства.

Засадами чинного Цивільного кодексу
України в редакції від 16.01.03 р.
передбачено, що кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання. Кожна особа має право на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства. (ст. 15 ЦК
України).

Положеннями ст. 908 Цивільного кодексу
України передбачено, що перевезення
вантажу, пасажирів, багажу, пошти
здійснюється за договором перевезення.
Загальні умови перевезення
визначаються цим Кодексом, іншими
законами, транспортними кодексами
(статутами), іншими
нормативно-правовими актами та
правилами, що видаються відповідно до
них. Умови перевезення вантажу,
пасажирів і багажу окремими видами
транспорту, а також відповідальність
сторін щодо цих перевезень
встановлюються договором, якщо інше не
встановлено цим Кодексом, іншими
законами, транспортними кодексами
(статутами), іншими
нормативно-правовими актами та
правилами, що видаються відповідно до
них.

Відповідно до ст. 910 Цивільного кодексу
за договором перевезення пасажира одна
сторона (перевізник) зобов'язується
перевезти другу сторону (пасажира) до
пункту призначення, а в разі здавання
багажу - також доставити багаж до
пункту призначення та видати його
особі, яка має право на одержання
багажу, а пасажир зобов'язується
сплатити встановлену плату за проїзд, а
у разі здавання багажу - також за його
провезення.

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості. Зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства. (п. 1 ст.626, ст. 627, п.1 ст. 628
ЦК України).

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3, 5 ст.203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним
і відповідати його внутрішній волі.
Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Положеннями ч.ч.1, 2, 3 ст.215 ЦК України
встановлено, що підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається. У випадках,
встановлених цим Кодексом, нікчемний
правочин може бути визнаний судом
дійсним. Якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).

Приписи п.7 постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними" від
6.11.2009р. №9 передбачають, що угода може
бути визнана недійсною лише з підстав і
з наслідками, передбаченими законом.
Отже, в кожній справі про визнання
угоди недійсною суд повинен встановити
наявність тих обставин, з якими закон
пов'язує визнання угоди недійсною і
настання певних юридичних наслідків.

Вирішуючи спори про визнання угод
недійсними, господарський суд повинен
встановити наявність тих обставин, з
якими закон пов'язує визнання угод
недійсними і настання відповідних
наслідків, а саме: відповідність змісту
угод вимогам закону; додержання
встановленої форми угоди;
правоздатність сторін за угодою; у чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та інші обставини, що мають
значення для правильного вирішення
спору (абз. 3 п. 1 роз'яснень Вищого
арбітражного суду України "Про деякі
питання практики вирішення спорів,
пов'язаних з визнанням угод недійсними"
№02-5/111 від 12.03.99).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги
позивач посилається на той факт, що
пункт 7.1 договору №22 від 18.05.2011р. в якому
встановлений строк дії договору не
відповідає нормам чинного
законодавства, а саме пункту 53 Порядку
проведення конкурсу з перевезення
пасажирів на автомобільному маршруті
загального користування,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України №1081 від 03.12.2008р, в
редакції яка діяла на момент укладання
договору.

Пунктом 53 Порядку проведення конкурсу
з перевезення пасажирів на
автомобільному маршруті загального
користування, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
№1081 від 03.12.2008р, в редакції яка діяла на
момент укладання договору передбачено,
що Організатор укладає з переможцем
конкурсу договір (на міському та
внутрішньо обласному автобусних
маршрутах) або видає дозвіл (на
міжобласному автобусному маршруті)
згідно з умовами визначеного конкурсу.
Строк дії договору, який укладається,
або дозволу, який видається за
результатами конкурсу, становить п'ять
років.

В той же час, статтею 44 Закону України
„Про автомобільний транспорт"
визначено що організація проведення
конкурсу та визначення умов перевезень
покладаються на органи виконавчої
влади та органи місцевого
самоврядування. Договір з переможцем
конкурсу (або дозвіл) органи виконавчої
влади та органи місцевого
самоврядування укладають (або надають)
на термін від трьох до п'яти років.

Порядок проведення конкурсу з
перевезення пасажирів на
автомобільному маршруті загального
користування було затверджено
Постановою Кабінету Міністрів України
№1081 від 03.12.2008р.

Закон України „Про автомобільний
транспорт" затверджений Верховною
Радою України 05.04.2011р. та набув чинності
з дня його опублікування. Прикінцевими
положеннями відповідного Закону
передбачено, що до приведення
законодавства України у відповідність
із цим Законом закони та інші
нормативно-правові акти
застосовуються в частині, що не
суперечить цьому Закону.

Крім того, частиною 4 статті 4
Цивільного кодексу України
передбачено, що якщо постанова
Кабінету Міністрів України суперечить
положенням цього Кодексу або іншому
закону, застосовуються відповідні
положення цього Кодексу або іншого
закону.

Укладаючи договір №22 від 18.05.2011р.
строком на три роки Департамент
транспорту, зв'язку та організації
дорожнього руху Одеської міської ради
керувався нормами чинного
законодавства, а саме Законом України
„Про автомобільний транспорт" ,
оскільки положення пункту 53 Порідку
проведення конкурсу з перевезення
пасажирів на автомобільному маршруті
загального користування в редакції що
діяла на момент укладання договору №22
суперечили положення відповідного
Закону.

Отже, на думку суду правові підстави
для визнання недійсним пункт 7.1 договір
№22 від 18.05.2011р. про організацію
перевезення пасажирів на міських
автобусних маршрутах загального
користування, укладеного між
Департаментом транспорту, зв'язку та
організації дорожнього руху Одеської
міської ради та ТОВ „Гленкор-Юг"
відсутні.

Згідно ст.32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом (ст.43 ГПК
України).

З огляду на вищевикладені обставини
справи, з урахуванням положень чинного
законодавства, пояснення учасників
судового процесу, суд прийшов до
висновку, про відмову у задоволені
позовних вимог Товариства з обмеженою
відповідальністю „Гленкор-Юг" з огляду
на їх необґрунтованість та
невідповідність нормам чинного
законодавства.

Відповідно до ст.44, 49 ГПК України судові
витрати позивача по сплаті судового
збору покладаються на позивача у
справі.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволені позову відмовити
повністю.

Рішення суду набирає законної сили в
порядку ст. 85 ГПК України.

Повний текст рішення складено 23.06.2014р.

Суддя
Погребна К.Ф.