ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" червня 2014 р. Справа № 926/552/14

За позовом публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк»

до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

про стягнення заборгованості в сумі
521385,20 грн.

суддя Байталюк В. Д.

представники сторін:

від позивача - Кесарева Г. І.,
довіреність від 07.10.2010;

від відповідача - не з'явився.

СУТЬ СПОРУ: Публічне акціонерне
товариство «Дельта Банк», м. Київ,
звернулося з позовом до фізичної особи
- підприємця ОСОБА_1, с. Слобода Банилів
Вижницького району Чернівецької
області, про стягнення заборгованості
в сумі 351782,79 грн.

Позов мотивується тим, що 28.05.2008 між
товариством з обмеженою
відповідальністю «Український
промисловий банк» та фізичною особою
підприємцем ОСОБА_1 був укладений
кредитний договір № 15/КВ-08, відповідно
до якого відповідач отримав кредитні
кошти в сумі 41 200,00 дол. США строком до
27.05.2009 зі сплатою відсотків 15 % річних.
30.06.2010 між товариством з обмеженою
відповідальністю «Український
промисловий банк» та позивачем
укладено договір про передачу активів
та кредитних зобов'язань Укрпромбанку
та користь позивача згідно пункту 4.1
якого Укрпромбанк передає (відступає)
позивачу права вимоги за кредитними та
забезпечувальними договорами, в тому
числі за кредитним договору, стягнення
за яким є предметом даного спору. Однак,
відповідач свої зобов'язання за
кредитним договором не виконує,
внаслідок чого станом на день подання
позову його заборгованість перед
позивачем становить 186 334,79 грн. кредиту,
12 144,81 грн. пені за несвоєчасне
повернення кредиту, 144 802,02 грн.
процентів та 8 501,17 грн. пені за
несвоєчасне повернення процентів.

Ухвалою суду від 10.04.2014 порушено
провадження у справі, розгляд її
призначено на 29.04.2014 та витребувано від
сторін ряд додаткових доказів.

Ухвалою суду від 29.04.2014 розгляд справи
відкладено на 20.05.2014 у зв'язку з неявкою
представників сторін.

Ухвалою суду від 20.05.2014 розгляд справи
відкладено на 04.06.2014 у зв'язку з неявкою
представника відповідача.

Ухвалою від 04.06.2014 за заявою позивача
продовжено строк розгляду спору до 23
червня 2014 року, а розгляд справи
відкладено на 19.06.2014.

До початку судового засідання від
позивача надійшло письмове
клопотання про збільшення суми позову
зі змісту якого видно, що позивач
просить суд стягнути з відповідача
заборгованість станом на 10.04.2014 (день
подання позову) в сумі 521385,20 грн., в тому
числі: 270655,05 грн. заборгованість за
кредитом, 220101,44 грн. процентів за
користування кредитом, 17640,79 грн. пені
за несвоєчасне повернення кредиту та
12987,92 грн. пені за несвоєчасне
повернення процентів.

Зазначене клопотання судом прийнято, а
тому позов розглядається у збільшеній
позивачем редакції.

Відповідач, який був належним чином
повідомлений про дату, місце і час
розгляду справи, жодного разу явку
свого представника у судове засідання
не забезпечив та вимоги суду, викладені
в ухвалі про порушення провадження у
справі від 10.04.2014 без поважних причин не
виконав.

Заслухавши пояснення представника
позивача, розглянувши матеріали
справи, встановивши фактичні обставини
у справі, якими позивач обґрунтовує
свої вимоги, дослідивши та оцінивши в
сукупності надані докази,
проаналізувавши законодавство, що
регулює спірні правовідносини між
сторонами, суд встановив, що позов
обґрунтований частково з наступних
підстав.

28.05.2008 між товариством з обмеженою
відповідальністю «Український
промисловий банк» та фізичною особою
підприємцем ОСОБА_1 був укладений
кредитний договір № 15/КВ-08 (далі -
Договір), відповідно до якого
відповідач отримав кредитні кошти в
сумі 41200,00 доларів США строком до 27.05.2009
зі сплатою 15 % річних.

12.03.2011 між товариством з обмеженою
відповідальністю «Український
промисловий банк» та позивачем в
порядку передбаченому статтями 512-519
Цивільного кодексу України укладено
договір про передачу активів ТОВ
«Укрпромбанк» в рахунок погашення
заборгованості згідно додатку № 1
якого Укрпромбанк передає (відступає)
позивачу права вимоги за кредитними та
забезпечувальними договорами, в тому
числі за кредитним договором,
стягнення за яким є предметом даного
спору.

Чинне законодавство не обмежує права
кредитора щодо вибору часу здійснення
уступки вимоги іншій особі. Крім того,
згідно частини першої статті 516
Цивільного кодексу України заміна
кредитора у зобов'язанні здійснюється
без згоди боржника, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Отже, згідно договору про передачу
активів ТОВ «Укрпромбанк» в рахунок
погашення заборгованості від 12.03.2011
позивач набув право вимоги сплати
заборгованості відповідачем.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами. Суб'єкти
господарювання повинні виконувати
господарські зобов'язання належним
чином відповідно до закону, інших
правових актів, договору.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Однак, відповідач свої зобов'язання за
Договором не виконав, внаслідок чого
станом на 10.04.2014 заборгував позивачу
21450,09 дол. США кредитних коштів та 17443,59
дол. США процентів за користування
кредитом, що в гривневому еквіваленті
станом на 10.04.2014 становить відповідно
270655,05 грн. та 220101,44 грн.

Відповідно до пункту 8.1 Договору у
випадку порушення строків повернення
кредиту та /або сплати нарахованих
процентів за користування ним
відповідач сплачує банку пеню в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
що діяла в період прострочення, від
невчасно сплаченого платежу за кожен
день прострочення.

Судом встановлено, що позивач
неправомірно нарахував відповідачу
зазначену у позові пеню на загальну
суму 30628,71 грн. з наступних підстав.

До пені за порушення грошових
зобов'язань застосовується припис
частини шостої статті 232
Господарського кодексу України. Даним
приписом передбачено період часу, за
який нараховується пеня і який не
повинен перевищувати шести місяців від
дня, коли відповідне зобов'язання мало
бути виконане; законом або укладеним
сторонами договором може бути
передбачено більшу або меншу
тривалість цього періоду. Його перебіг
починається з дня, наступного за
останнім днем, у який зобов'язання мало
бути виконане, і початок такого
перебігу не може бути змінений за
згодою сторін. Необхідно також мати на
увазі, що умова договору про сплату
пені за кожний день прострочення
виконання зобов'язання не може
розцінюватися як установлення цим
договором іншого, ніж передбачений
частиною шостою статті 232 ГК України,
строку, за який нараховуються штрафні
санкції (пункт 2.5 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» від 17.12.2013 № 14).

Однак, в порушення вказаної норми
Господарського кодексу України
позивач нарахував відповідачу пеню за
несвоєчасне повернення кредиту за
період з 10.10.2013 в той час коли пунктом 1.1
Договору кінцевою датою повернення
кредиту є 27.05.2009 а договір про передачу
активів ТОВ «Укрпромбанк» в рахунок
погашення заборгованості укладений
12.03.2011.

Розрахунок пені за несвоєчасне
повернення процентів здійснено
позивачем за аналогічний період на
загальну суму процентів наростаючим
підсумком, коли згідно графіка
відповідача та пункту 4.4 Договору
проценти сплачуються щомісячно по
останній робочий день поточного
місяця. Отже, згідно частини шостої
статті 232 Господарського кодексу
України та зазначеного пункту Договору
нарахування пені за несвоєчасне
повернення процентів повинно
відбуватись на розмір щомісячно
нарахованих та несплачених
відповідачем процентів починаючи з
першого числа наступного місяця (від
дня, коли відповідне зобов'язання мало
бути виконане).

За пунктом 3.3 статті 3 Закону України
«Про платіжні системи та переказ
коштів в Україні» гривня як грошова
одиниця України (національна валюта) є
єдиним законним платіжним засобом в
Україні, приймається усіма фізичними і
юридичними особами без будь-яких
обмежень на всій території України для
проведення переказів.

Відповідно до частини першої статті 3
Декрету Кабінету Міністрів України
«Про систему валютного регулювання і
валютного контролю» від 19.02.1993 № 15-93
валюта України є єдиним законним
засобом платежу на території України,
який приймається без обмежень для
оплати будь-яких вимог та зобов'язань,
якщо інше не передбачено цим Декретом,
іншими актами валютного законодавства
України.

Положення частини другої статті 533
Цивільного кодексу України та частини
другої статті 198 Господарського
кодексу України містять однакові за
змістом приписи про необхідність
виконання грошового зобов'язання між
резидентами України виключно у валюті
України (валюта платежу), крім випадків
отримання стороною цього зобов'язання
відповідної ліцензії Національного
банку України відповідно до вимог
Декрету Кабінету Міністрів України від
19.02.93 № 15-93 «Про систему валютного
регулювання і валютного контролю».

Виходячи із того, що розмір пені не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня, тобто встановлення максимального
розміру пені пов'язано з розміром
облікової ставки Національного банку
України, а чинним законодавством
України Національному банку України не
надано повноважень на встановлення
облікової ставки для іноземної валюти,
то пеня має розраховуватись лише у
грошовій одиниці України - гривні.

Натомість, позивачем пеня розрахована
в доларах США від суми заборгованості в
доларах США, а тільки кінцева сума пені
відображена ним в гривневому
еквіваленті.

За таких обставин суд прийшов до
висновку, що позов підлягає
задоволенню частково з покладенням
судового збору на відповідача
пропорційно сумі задоволеного позову.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 82, 84 Господарського
процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,
індивідуальний ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) на користь публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
(м. Київ, вул. Щорса, 36-Б,
ідентифікаційний код 34047020)
заборгованість за Договором в сумі
490756,49 грн. та судовий збір в розмірі 9815,13
грн.

3. В решті позову відмовити.

Повне рішення складено 23.06.2014.

Суддя
В. Байталюк