КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2014 р.
Справа№ 911/595/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсакової Г.В.

суддів: Ільєнок Т.В.

Михальської Ю.Б.

при секретарі судового засідання -
Натха М.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Рикун І.В. - за
довіреністю;

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Київфарм"

на рішення господарського суду
Київської області від 17.04.2014р. (дата
підписання 25.04.2014р.)

по справі №911/595/14 (суддя Лутак Т.В.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Київфарм"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

про стягнення 46 556, 00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Київфарм" звернулося
до господарського суду Київської
області з позовом до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення
46 556, 00 грн. збитків.

Рішенням господарського суду
Київської області від 17.04.2014р. у
задоволенні позовних вимог відмовлено
повністю.

Не погоджуючись із винесеним рішенням,
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Київфарм" звернулося
до Київського апеляційного
господарського суду із апеляційною
скаргою, в якій просить рішення
господарського суду Київської області
від 17.04.2014р. по справі №911/595/14 скасувати
повністю та прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Київфарм".

Апеляційна скарга мотивована тим, що
судом першої інстанції були неповно
з'ясовані обставини, що мають значення
для справи. Скаржник зазначає, що
місцевий господарський суд не дослідив
та не витребував у відповідача доказів
повернення належного позивачу майна.
Крім того, вказує на те, що поза увагою
суду залишились норми п.2 ст. 778 ЦК
України та положення п. 6.4.8. Договору
відповідно до яких якщо поліпшення
можуть бути відокремлені від речі без
її пошкодження, наймач має право на їх
вилучення.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 14.05.2014р. у
справі №911/595/14 у складі колегії суддів:
головуючий суддя - Корсакова Г.В., судді:
Ільєнок Т.В., Коротун О.М., апеляційну
скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю "Київфарм" на рішення
господарського суду Київської області
від 17.04.2014р. прийнято до провадження,
розгляд справи призначено на 02.06.2014р.

Розпорядженням Секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 02.06.2014р., у
зв'язку із перебуванням судді Коротун
О.М. у відпустці, для розгляду справи
сформовано колегію у складі:
головуючий по справі суддя - Корсакова
Г.В., судді: Ільєнок Т.В., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 02.06.2014р., на
підставі ст. 77 ГПК України, розгляд
справи відкладено на 23.06.2014р.

В судове засідання 23.06.2014 з'явився
представник позивача, представник
відповідача не з'явився, про час та
місце судового розгляду був
повідомлений належним чином.

Судова колегія вважає за можливе
розглянути справу за відсутності
представника відповідача, явка якого в
судове засідання обов'язковою не
визнавалась.

Представник позивача в судовому
засіданні вимоги апеляційної скарги
підтримав та просив її задовольнити.

Частиною 1 ст.101 ГПК України
встановлено, що у процесі перегляду
справи апеляційний господарський суд
за наявними у справі і додатково
поданими доказами повторно розглядає
справу.

Відповідно до ч.2 ст.101 ГПК України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність та
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду в повному обсязі.

Згідно із ст.99 ГПК України апеляційний
господарський суд, переглядаючи
рішення в апеляційному порядку,
користується правами, наданими суду
першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представника
позивача, проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи
19.04.2013 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Київфарм" (орендар)
та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3
(орендодавець) було укладено Договір
оренди нежитлового приміщення № 19/04/2013
(надалі - Договір), відповідно до умов
якого відповідач зобов'язався передати
позивачу в строкове платне
користування нежитлове приміщення по
АДРЕСА_1 площею 58 м2, а позивач
зобов'язався прийняти це майно,
своєчасно сплачувати орендну плату та
після припинення цього договору
повернути орендоване майно
відповідачу в належному стані ( п.1.1.
Договору).

У відповідності до п. 1.6 Договору об'єкт
оренди передається позивачу для
використання його у відповідності до
напрямів його господарської
діяльності.

Статтею 283 Господарського кодексу
України встановлено, що за договором
оренди одна сторона (орендодавець)
передає другій стороні (орендареві) за
плату на певний строк у користування
майно для здійснення господарської
діяльності.

Згідно з ст. 759 Цивільного кодексу
України за договором найму (оренди)
наймодавець передає або зобов'язується
передати наймачеві майно у
користування за плату на певний строк.

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що
передання позивачу нежитлового
приміщення оформлюється актом
приймання-передачі із зазначенням
технічного стану приміщення, наявного
обладнання, інвентарю та іншого майна,
що належить відповідачу, який
підписується сторонами даного
договору.

Відповідно до п. 2.5 Договору відповідач
зобов'язався протягом 30 календарних
днів з моменту укладення даного
договору передати нежитлове
приміщення, що є предметом даного
договору, позивачу та підписати акт
приймання-передачі нежитлового
приміщення.

Згідно з п. 3.1 Договору термін оренди
становить 35 календарних місяців із
моменту прийняття позивачем об'єкту
оренди за актом приймання-передачі.

У відповідності до п. 6.4.1 Договору
позивач має право перевірити стан
об'єкту оренди, що передається йому в
оренду, при необхідності відобразити
свої претензії в акті його
прийому-передачі.

Також, згідно з пунктом 6.4.2 Договору
орендар має право самостійно
здійснювати свою господарську
діяльність, використовуючи об'єкт
оренди, зокрема, самостійно визначати
порядок користування об'єктом оренди.

На виконання умов Договору відповідач
передав, а позивач прийняв приміщення
загальною площею 58 кв.м., розташоване за
адресою: АДРЕСА_1, для розміщення
аптеки, про що сторони склали акт
прийому-передачі приміщень від 03.06.2013
р., який підписаний повноважними
представниками сторін та з якого
вбачається, що приміщення передані в
задовільному стані, сторони задоволені
взаємною співпрацею, претензій одна до
одної не мають.

Згідно з п. 7.1 Договір набуває чинності
з моменту підписання сторонами цього
договору і діє протягом усього терміну
оренди до 19.03.2016 р.

Відповідно до п. 7.6 Договору він може
бути достроково розірваний за
ініціативою позивача у випадках,
зумовлених економічною неефективністю
використання приміщення, повідомивши
письмово відповідача про розірвання
договору не менше ніж за 45 днів до його
розірвання.

Пунктом 7.8 Договору визначено, що при
припиненні договору позивач
зобов'язується протягом одного місяця
передати відповідачу орендоване майно
в належному стані. Про передачу
приміщення складається акт.

Як вбачається з матеріалів справи
позивач звернувся до відповідача з
Листом № 448 від 21.11.2013 р., у якому,
враховуючи економічну неефективність
використання приміщення, повідомив про
наміри розірвати Договір та зазначив,
що даний Договір вважатиметься
розірваним з 09.12.2013 р. В підтвердження
направлення вказаного листа позивачем
до суду надано фіскальний чек від 22.11.2013
р.

Відповідно до Акту прийому передачі
об'єкта оренди від 09.12.2013р., який
підписаний повноважними
представниками сторін, позивач
передав, а відповідач прийняв з оренди
приміщення площею 58 кв.м. за адресою:
АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що з метою забезпечення
господарської діяльності ним було
придбано алюмінієву конструкцію та
встановлено в орендованому приміщенні,
що підтверджується Договором
купівлі-продажу № 2 від 03.06.2013 р. та
Договором підряду № 01/07-13 від 01.07.2013 р. У
зв'язку з припиненням дії Договору
оренди нежитлового приміщення № 19/04/2013
від 19.04.2013 р., позивач звільнив
орендоване приміщення та вивіз належні
йому речі, крім зйомної алюмінієвої
конструкції.

Листом № 492 від 06.12.2013 р. позивач
звернувся до відповідача з вимогою у
семиденний строк від дня пред'явлення
цієї вимоги забезпечити позивачу
можливість вилучити з нежитлового
приміщення належну йому зйомну
конструкцію. В підтвердження
направлення вказаного Листа позивачем
до суду надано фіскальний чек від 06.12.2013
р.

Проте, відповідач відповіді на
вказаний Лист не надав та не повернув
позивачеві алюмінієву конструкцію.

Позивач звернувся до відповідача з
Листом № 14 від 13.01.2014 р., у якому
повідомив про втрату для нього
інтересу щодо виконання зобов'язання -
забезпечення можливості вилучити з
нежитлового приміщення, яке перебувало
в оренді позивача за Договором оренди
нежитлового приміщення № 19/04/2013 від
19.04.2013 р., належної йому зйомної
конструкції, встановленої позивачем
відповідно до договору купівлі-продажу
№ 2 від 03.06.2013 р. та договору № 01/07-2013 від
01.07.2013 р. - внаслідок прострочення
боржника, у зв'язку з чим позивач просив
негайно відшкодувати збитки - сплачені
за договором купівлі-продажу № 2 від
03.06.2013 р. та за договором № 01/07-2013 від
01.07.2013 р. кошти у загальному розмірі 70 899,
00 грн. В підтвердження направлення
вказаного листа позивачем до суду
надано опис вкладення у цінний лист від
25.01.2014 р. та фіскальний чек від 25.01.2014 р.

За твердженням позивача, відповідач
протиправно привласнив належну йому
алюмінієву конструкцію, в зв'язку з чим
позивачу завдані збитки в розмірі
вартості алюмінієвої конструкції - 39 056
грн. та робіт з її улаштування - 7 500 грн.,
всього у загальній сумі 46 556, 00 грн.,
стягнення яких є предметом позову у
даній справі.

Заперечуючи проти позову відповідач
зазначав, що власне майно позивача
вилучене та забране ним безперешкодно,
а орендоване приміщення повернуто
позивачем, про що сторонами підписаний
Акт прийому - передачі об'єкта оренди
від 09.12.2013р. без будь-яких зауважень.

Відмовляючи в задоволенні позову про
стягнення з відповідача 46 556, 00 грн.
збитків суд першої інстанції виходив з
недоведеності позивачем наявності
усіх елементів складу цивільного
правопорушення, у зв'язку з чим
відсутні підстави для стягнення з
відповідача збитків.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду та виходить з
наступного.

Статтею 773 Цивільного кодексу України
передбачено, що наймач зобов'язаний
користуватися річчю відповідно до її
призначення та умов договору. Наймач
має право змінювати стан речі,
переданої йому у найм, лише за згодою
наймодавця.

Відповідно до ст. 778 Цивільного кодексу
України наймач може поліпшити річ, яка
є предметом договору найму, лише за
згодою наймодавця. Якщо поліпшення
можуть бути відокремлені від речі без
її пошкодження, наймач має право на їх
вилучення. Якщо поліпшення речі
зроблено за згодою наймодавця, наймач
має право на відшкодування вартості
необхідних витрат або на зарахування
їх вартості в рахунок плати за
користування річчю. Якщо наймач без
згоди наймодавця зробив поліпшення,
які не можна відокремити без шкоди для
речі, він не має права на відшкодування
їх вартості.

Пунктом 6.4.8 Договору передбачено, що
позивач може поліпшувати орендоване
приміщення. Якщо поліпшення можуть
бути відокремлені від орендованого
нежитлового приміщення без його
пошкодження, позивач має право на їх
вилучення. Якщо поліпшення
орендованого нежитлового приміщення
зроблено за згодою відповідача,
позивач має право на відшкодування
вартості необхідних витрат або на
зарахування їх вартості в рахунок
плати за користування орендованим
нежитловим приміщенням вразі
дострокового припинення договору
оренди з ініціативи відповідача.

За змістом ст. 22 ЦК України, особа, якій
завдано збитків у результаті порушення
її цивільного права, має право на їх
відшкодування. Збитками є: 1) втрати,
яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки); 2)
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 224 Господарського
кодексу України учасник господарських
відносин, який порушив господарське
зобов'язання або установлені вимоги
щодо здійснення господарської
діяльності, повинен відшкодувати
завдані цим збитки суб'єкту, права або
законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати,
зроблені управненою стороною, втрата
або пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Статтею 225 Господарського кодексу
України передбачено, що до складу
збитків, що підлягають відшкодуванню
особою, яка допустила господарське
правопорушення, включаються: вартість
втраченого, пошкодженого або знищеного
майна, визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною; матеріальна компенсація
моральної шкоди у випадках,
передбачених законом.

Тобто до збитків відносяться, зокрема,
втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі,
витрати, які особа здійснила або мусить
здійснити для відновлення своїх прав,
та доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене.

Відшкодування збитків є одним із видів
правової відповідальності і для
застосування такої міри
відповідальності необхідна наявність
всіх елементів складу правопорушення,
а саме: протиправної поведінки;
шкідливого результату такої поведінки
-збитків; причинного зв'язку між
протиправною поведінкою та збитками;
вини особи, яка заподіяла збитки. У разі
відсутності, хоча б одного з елементів
відповідальність у вигляді
відшкодування збитків не настає.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Позивач, всупереч приписів ст. ст. 33-34
Господарського процесуального кодексу
України, не надав суду доказів того, що
звільняючи орендоване приміщення він
не вивіз та залишив в ньому алюмінієву
конструкцію, а також доказів того, що
відповідач вчиняв дії, які позбавили
позивача можливості забрати належну
йому алюмінієву конструкцію. Крім того,
позивачем не надано доказів, що
алюмінієва конструкція є втраченою
(знищеною) або пошкодженою внаслідок
протиправної поведінки відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи
позивач повернув відповідачу
орендоване приміщення площею 58 кв.м. за
адресою: АДРЕСА_1, відповідно до Акту
прийому передачі об'єкта оренди від
09.12.2013р., без будь-яких зауважень.

Крім того, судова колегія зазначає, що
вказані у позові витрати позивача на
улаштування в орендованому приміщенні
алюмінієвої конструкції не є збитками,
оскільки такі витрати не є витратами,
яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витратами, які вона зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права, та не є доходами, які
б особа могла б реально одержати за
звичайних обставин, якби її право не
було порушено.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія погоджується з висновком
місцевого господарського суду щодо
недоведеності позивачем наявності
всіх наведених вище елементів складу
цивільного правопорушення, що виключає
застосування до відповідача такої міри
відповідальності як відшкодування
збитків.

Таким чином, суд першої інстанції
правомірно відмовив в задоволенні
позову.

Доводи апеляційної скарги висновок
суду не спростовують.

З огляду на зазначене, підстав для
зміни або скасування рішення
господарського суду Київської області
від 17.04.2014р. не вбачається.

Керуючись ст.ст. 99,101,103,105
Господарського процесуального кодексу
України, апеляційний господарський
суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Київфарм"
на рішення господарського суду
Київської області від 17.04.2014р. у справі
№ 911/595/14 залишити без задоволення.

2.Рішення господарського суду
Київської області від 17.04.2014р. у справі
№ 911/595/14 залишити без змін.

3.Матеріали справи № 911/595/14 повернути до
господарського суду Київської області.

Головуючий суддя
Г.В. Корсакова

Судді
Т.В. Ільєнок

Ю.Б. Михальська