ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" червня 2014 р.
Справа №
911/2195/14

за позовом Приватного
підприємства «Анастасія Т»

до фізичної -особи
підприємця ОСОБА_1

про стягнення 2224,88грн.

Суддя А.Р. Ейвазова

Представники:

від позивача - Літовченко Д.Ю.
(довіреність б/н від 03.01.2014);

від відповідача - ОСОБА_3 (довіреність
б/н від 02.04.2013)

СУТЬ СПОРУ: Приватне підприємство
«Анастасія Т» (далі - позивач)
звернулось до господарського суду
Київської області з позовом до
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1
(далі - відповідач) про стягнення 2224,88
грн., з яких:

- 2 000грн. заборгованості за поставлений
товар;

- 74,82грн. збитків від інфляції;

- 30.00грн. процентів;

- 120,06грн. пені.

В обґрунтування заявлених вимог,
позивач посилається на порушення
відповідачем зобов'язань за договором
№ 071013 від 22.10.2013 (далі - договір) в
частині оплати поставленого товару у
встановлений строк (а.с. 2-3).

20.06.2014 представником позивача уточнено
періоди нарахування пені. Так,
відповідно до поданої заяви, пеня
нараховується наступним чином:

- за накладними від 23.10.2013 з 04.10.2013 по
04.05.2014;

- за накладними від 06.11.2013 з 28.11.2013 по
04.05.2014;

- за накладними від 14.11.2013 з 06.12.2013 по
16.04.2014 (а.с.49).

Відповідач у справі - ФОП ОСОБА_1 у
відзиві на позовну заяву зазначив про
погашення заборгованість за
поставлений товар і просив відмовити у
задоволенні позову. Відхиляючи
заявлені вимоги, відповідач посилався
на те, що позивачем не надано
розрахунків по сплаті пені та штрафу,
актів звірки та не направлено
претензій (а.с.28).

Ухвалою господарського суду Київської
області від 20.06.2014 провадження у даній
справі в частині стягнення 2 000грн.
основної заборгованості за
поставлений товар припинено на
підставі п.11 ч.1 ст.80 ГПК України.

Представник позивача позовні вимоги в
судовому засіданні 20.06.2014 підтримав в
частині стягнення пені, процентів та
збитків від інфляції, представник
відповідача проти задоволення
позовних вимог заперечував.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

22.10.2013 між сторонами у справі - ПП
«Анастасія Т» (далі - продавець) та ФОП
ОСОБА_1 (далі - покупець) укладено
договір № 071013 купівлі-продажу (а.с. 7,
далі - договір).

Укладений сторонами договір є
підставою для виникнення у його сторін
господарських зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань в
силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

За умовами договору, продавець
зобов'язується поставити та передати у
власність (повне господарське відання)
покупця товар, а покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
його на умовах даного договору (п.1.1).

Згідно п. 3.1 договору ціна даного
договору складається з сукупності усіх
сум визначених видаткових накладних,
складених відповідно до умов цього
договору.

Відповідно до п. 3.2 договору, покупець
розраховується за поставлений товар за
ціною, передбаченою у видатковій
накладній продавця.

В силу п. 4.6 договору перехід права
власності на товар відбувається в
момент передачі товару на складі
(магазині) покупця та підписання
сторонами видаткової (або
товарно-транспортної) накладної.

Пунктом 9.1 передбачено, що даний
договір набирає чинності з моменту
його підписання сторонами і діє до
31.12.2013 року, але у будь-якому випадку до
остаточного виконання прийнятих на
себе зобов'язань.

Як встановлено під час розгляду даної
справи, на виконання умов договору, в
період з 23.10.2013 по 14.11.2013 позивачем
поставлено відповідачу товар за
видатковими накладними:

- № А-5375028 від 23.10.2013 на суму 627,48 грн.;

- № А-5375030 від 23.10.2013 на суму 104,22
грн.;

- № А-5375386 від 06.11.2013 на суму 682,92
грн.;

- № А-5375387 від 06.11.2013 на суму 498,54
грн.;

- № А-5375560 від 14.11.2013 на суму 429,18 грн.
(а.с.9-13).

Відповідач частково розрахувався за
поставлений товар, перерахувавши
згідно платіжних доручень:

- № 853 від 06.02.2014 - 514,81грн. (а.с.29);

- № 888 від 04.03.2014 - 500,00грн. (а.с.30).

Інша частина заборгованості за
поставлений товар погашена
відповідачем під час розгляду справи в
суді, а саме платіжними дорученнями:

- №1091 від 17.06.2014 - 2000грн. (а.с.31);

- №1097 від 18.06.2014 - 43,15грн. (а.с.32).

Предметом спору у даній справі, з
урахуванням припинення провадження у
справі в частині основної
заборгованості, є застосування до
відповідача відповідальності,
встановленої законом та договором за
порушення зобов'язання з оплати.

Так, майнові зобов'язання, які
виникають між учасниками
господарських відносин, регулюються ЦК
України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України, що визначено
ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. При цьому, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

В силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог ЦК
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 3.3 договору передбачено, що
покупець зобов'язаний здійснити оплату
за придбаний товар протягом двадцяти
одного календарного дня з моменту
отримання покупцем товару шляхом
безготівкового перерахунку на
банківський рахунок продавця
зазначеного у розділі 11 даного
договору.

Як визначено п. 3.5 договору, днем
здійснення платежу, а отже, днем
виконання свого платіжного
зобов'язання покупцем, вважається день,
у який сума, що підлягає сплаті,
надходить на банківський рахунок
продавця.

Згідно п. 3.4 договору оплата
здійснюється покупцем в наступному
порядку: в першу чергу здійснюється
оплата вартості товару, який був
поставлений за першою і далі за кожною
наступною товар.

Проте, не зважаючи на встановлений за
домовленістю сторін строк виконання
відповідного зобов'язання, відповідач
допустив порушення зобов'язання,
оплативши переданий товар з порушенням
строку, встановленого п.3.3 договору.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Враховуючи встановлення факту
прострочення грошового зобов'язання
відповідачем, вимоги в частині
стягнення процентів та збитків від
інфляції за період прострочення є
обґрунтованими.

Так, розмір збитків від інфляції, за
розрахунком суду, який враховує дату
оплати за кожною накладною, розмір
заборгованості за кожною накладною, за
період прострочення до 31.03.2014 становить
більшу суму, однак, у суму не має
підстав для виходу за межі позовних
вимог, тому заявлені вимоги в цій
частині підлягають задоволенню у
розмірі 74,84грн.

Стосовно вимог позивача про стягнення
з відповідача 30.00грн. процентів за
період у шість місяців, суд вважає їх
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню, оскільки їх
розмір обрахований правильно.

При цьому, за розрахунком суду, який
здійснений з урахуванням розміру
заборгованості, дати з якої
зобов'язання з простроченим за кожною
накладною і заявленим періодом
нарахування процентів - 6 місяців,
загальний розмір пені становить більшу
суму, ніж заявлена позивачем

В силу ч. 1 ст. 216 ГК України учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 ГК України
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Одним з видів господарських
санкцій, згідно ч. 2 ст. 217 ГК України, є
штрафні санкції, до яких віднесені, у
т.ч. штраф та пеня (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Згідно п. 6.1 договору, у разі
прострочення оплати проданого
покупцеві товару більш ніж на 7 (сім)
календарних днів з дати настання
терміну оплати поставленого товару
згідно п. 3.3 цього договору, покупець
сплачує продавцю пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
неспласченої своєчасно суми вартості
товару за кожний день затримки платежу.

Позивачем (з урахуванням заяви про
уточнення до позовних вимог б/н від
20.06.2014), нараховано пеню:

- за видатковими накладними № А-5375028
від 23.10.2013 на суму 328,29грн. та №А-5375030 від
23.10.2013 на суму 104,22грн. за період з 14.11.2013
по 04.05.2014, що склало 27,99грн.;

- за видатковими накладними № А-5375386
від 06.11.2013 на суму 682,92грн. та №А-5375389 від
06.11.2013 на суму 498,54грн. за період з 28.11.2013
по 04.05.2014, що склало 70,57грн.;

- за видатковою накладною № А-5375560 від
14.11.2013 на суму 429,18грн. за період з 06.12.2013
по 16.04.2014 в розмірі 21,50грн.

Всього позивачем заявлено до стягнення
120,06грн. і вимоги у відповідній частині
підлягають задоволеню.

Посилання відповідача на не надання
актів звірок позивачем не взяті судом
до уваги, оскільки не впливають на
обов'язок відповідача оплатити
поставлений товар у встановлений
договором строк, який не пов'язується з
фактом складання акту звірки.

Також, не впливають на розгляд справи
посилання позивача на відсутність
претензії позивача.

Так, згідно ч.1 ст.5 ГПК України, сторони
застосовують заходи досудового
врегулювання господарського спору за
домовленістю між собою. При цьому,
відповідно до ч.1 ст.6 ГПК України,
підприємства та організації, що
порушили майнові права і законні
інтереси інших підприємств та
організацій, зобов'язані поновити їх,
не чекаючи пред'явлення претензії.

Отже, порушивши строк виконання
зобов'язання з оплати товару,
відповідач мав поновити право позивача
на отримання оплати, не чекаючи на
пред'явлення претензії або подання
позову.

Відповідно до ч.2 ст. 49 ГПК України, якщо
спір виник внаслідок неправильних дій
сторони, господарський суд має право
покласти на неї судовий збір незалежно
від результатів вирішення спору.

Оскільки спір у даній справі виник
внаслідок порушення відповідачем
взятих на себе зобов'язань з оплати у
встановлений договором строк, судові
витрати, понесені позивачем у зв'язку з
оплатою позову судовим збором,
підлягають відшкодуванню позивачу за
рахунок відповідача, у розмірі 1 827,00грн.

В судовому засіданні оголошена вступна
та резолютивна частини рішення; повне
рішення складено 25.06.2014.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 на користь
Приватного підприємства «Анастасія Т»
74,84грн. збитків від інфляції, 30,00грн.
процентів, 120,06грн. пені, а також 1
827,00грн. в рахунок відшкодування витрат,
понесених на оплату позову судовим
збором.

3. Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Суддя
Ейвазова А.Р.