ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ
РІШЕННЯ

17.06.2014
Справа № 907/630/13

за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, с. Минай,
Ужгородський район

до відповідача фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, м. Ужгород

за участі третьої особи, яка не заявляє

самостійних вимог на предмет

спору на стороні відповідача ОСОБА_3,
м. Ужгород

про стягнення
матеріальної шкоди у суми 21036,00 грн. та
моральної шкоди у сумі 10518,00 грн.

Колегія суддів у складі: головуючого
судді - Васьковського О.В., суддів -
Кадара Й.Й., Кривки В.П.

Представники:

від позивача - ОСОБА_4 - адвокат (дов. від
25.10.13)

від відповідача - не з'явився

від третьої особи - не з'явився

СУТЬ СПОРУ: про стягнення матеріальної
шкоди у суми 21036,00 грн. та моральної
шкоди у сумі 10518,00 грн. внаслідок
порушення договору за проведення
будівельних робіт від 10.11.09.

Позивач просить позов задоволити,
виходячи з наступних мотивів.
Відповідно до договору на проведення
будівельних робіт від 10.11.2009 р.
відповідач зобов'язався здійснювати
виконання будівельно-монтажних робіт
по реконструкції, будівництву
автобусної зупинки. Проте свої
зобов'язання за договором відповідач
порушив. Внаслідок порушення
відповідачем будівельних норм і
правил, неякісного оздоблення фасадів
павільйонів відповідач завдав
матеріальну шкоду у сумі 21036,00 грн. та
моральну шкоду в розмірі 10518,00 грн.
Нормативним обґрунтуванням вимог є
посилання позивача на ст.23, ч.5, ст.635,
ст.ст.849, 852, 1166, 1167 ЦК України.

Відповідач належним чином
повідомлений про місце та час судового
розгляду, проте заперечень до суду не
подав, уповноваженого представника у
судове засідання не направив, а тому
відповідно до ст.75 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України), суд розглядає справу за
наявними в ній матеріалами.

Третя особа - ОСОБА_3 участь у
судових засіданнях не прийняв
уповноваженого представника для
участі не надіслав. 29.01.2014р. від третьої
особи до суду надійшла заява в якій
зазначено, про неможливість прибуття в
судове засідання у зв'язку з
перебування за межами області. Також
вказано, що ОСОБА_3 не проводив
будівельні роботи, згідно договору від
10.11.2009р., а надавав позивачу лише
підписку інженера-будівельника для
оформлення позивачем документів на
одержання дозволу для проведення
будівельно-монтажних робіт.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представника
позивача, суд встановив:

10.11.2009р. між позивачем, який виступав у
якості Замовника та відповідачем, який
виступав у якості Виконавця, укладено
договір „За проведення будівельних
робіт" (далі - Договір). Відповідно до
п.1.1.Договору, сторони домовилися, що
Виконавець зобов'язується здійснювати
виконання будівельно-монтажних робіт
по реконструкції, будівництву
автобусної зупинки в комплексі з
торговими павільйоном, Замовники, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
Замовник зобов'язується оплатити
роботу.

11.11.2009р. позивач уклав з підприємцем
ОСОБА_5 договір про технічний нагляд,
відповідно до якого ОСОБА_5
зобов'язувався здійснювати технічний
нагляд за виконанням будівельних робіт
по облаштуванню існуючої автобусної
зупинки в комплексі з торговим
павільйоном на АДРЕСА_1.

20.11.2009р. позивач отримав Дозвіл на
виконання будівельних робіт №2186
виданий інспекцією Державного
архітектурно-будівельного контролю у
Закарпатській області, в якому вказано,
що будівельні роботи у вигляді
облаштування існуючої автобусної
зупинки в комплексі з торговим
павільйоном на АДРЕСА_1, проводяться ПП
ОСОБА_6 ліцензія серія НОМЕР_1

Як свідчать матеріали справи
відповідач приступив до виконання
робіт згідно Договору. Проте, як
доводить позивач, в червні 2010р.,
відповідач в односторонньому порядку,
всупереч п.6.2.Договору, припинив
будівельні роботи. Після припинення
будівельних робіт технічним
спеціалістом ОСОБА_5 було складено
спільний акт від 11.06.2010р з огляду і
прийомки робіт, в якому засвідчені
грубі порушення при здійсненні
будівельно-монтажних робіт, виконання
робіт не в повному обсязі,
невідповідність об'ємів робіт вказаних
в актах КБ-2, фактично виконаним.

11.09.2010 позивач надіслав відповідачу
претензію де вказує про необхідність
відшкодування матеріальних збитків на
суму 14028,00 грн. завданих внаслідок
неналежного виконання будівельних
робіт та підтвердити розірвання
Договору. Претензію відповідач залишив
без відповіді і задоволення.

Згідно висновку №65/1 судової
будівельно-технічної експертизи
виконаної відповідно до ухвали
господарського суду Закарпатської
області від 12.08.2013р. у справі 907/630/13:
фактичні обсяги та вартість виконаних
будівельних робіт по облаштуванню
автобусної зупинки в комплексі з
торговим павільйоном по АДРЕСА_1,
частково не відповідають даним
відображеним у актах виконаних робіт,
різниця складає - 40 008 грн. (п.4); вартість
в грошовому виразі всіх витрат,
пов'язаних з ремонтом покрівлі на
автобусній зупинці з торговим
павільйоном по АДРЕСА_1 у відповідності
до Висновку додаткової експертизи №42
від 20.01.2013р., становила - 16 896,00 грн. (12).

Проаналізувавши матеріали справи
колегія суддів дійшла наступного
висновку.

Договірні правовідносини які виникли
між сторонами регулюються нормами ЦК
про підряд (Глава 61). Частина 1 ст.837 ЦК
України встановлює, що за договором
підряду одна сторона (підрядник)
зобов'язується на свій ризик виконати
певну роботу за завданням другої
сторони (замовника), а замовник
зобов'язується прийняти та оплатити
виконану роботу.

Відповідно до п.2.1 Договору, сторони
домовилися, що вартість робіт, яка
виконується за даним Договором
визначається додатком, що є невід'ємною
частиною Договору. Замовник проводить
оплату шляхом виплати коштів (п.2.2
Договору).

Позивач з посиланням на ст.ст.22, 849,852 ЦК
України, враховуючи вимогу про
розірвання договору викладену в
претензії від 11.09.2010р., вимагає
відшкодування майнових збитків та
моральної шкоди, завданих неналежним
виконанням Договору. Частина 2 ст.22 ЦК
України встановлює, що збитками є: 1)
втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки); 2)
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

За своїм характером матеріальні
збитки, які просить стягнути позивач
відносяться до реальних збитків,
оскільки підрядні роботи, як доводить
позивач, ним оплачені, а самі роботи в
повному об'ємі та належної якості не
виконані.

Як доказ оплати за Договором і водночас
доказом вартості робіт, у матеріалах
справи міститься наданий позивачем
„Зведений розрахунок витрат
монтажно-будівельних робіт на період
до 12.05.2010р." де вказано перелік робіт на
загальну вартість 114597,94 грн. та розділ
„проплачено" на суму 99998,00 грн. Також є
відмітка „Отримано коштів" з окремими
датами і сумами на загальну суму 100 000
грн. та напроти відмітки „підрядник"
підпис особи ім'я якої не вказане. Саме
на цей письмовий доказ позивач
посилається у підтвердження виконання
ним своїх зобов'язань по оплаті
виконаних будівельних робіт.

Проте з огляду на зміст, наданий у
справу „Зведений розрахунок витрат
монтажно-будівельних робіт на період
до 12.05.2010р." не може слугувати доказом
оплати чи розрахунків, згідно Договору,
оскільки не містить належних
ідентифікуючих ознак факту передачі
грошових коштів від однієї особи до
іншої, в тому числі відомостей про цих
осіб а також місця та часу їх передачі.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Оскільки позивачем недоведено з
використанням належних та допустимих
доказів, факту понесення витрат
(оплати) за Договором, з огляду на
вищенаведені обставини та встановлені
судом факти, у позові про відшкодування
матеріальної шкоди у розмірі 21036 грн.
слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст.23 ЦК України,
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. В даному випадку
немайновими правами, які підлягають
судовому захисту є честь, гідність та
ділова репутація позивача. Проте з
характеру правовідносин, що виникли
між сторонами по справі, не випливає
обов'язок щодо відшкодування моральної
шкоди. Відтак у вимозі про
відшкодування моральної шкоди у сумі
10518,00 грн., слід відмовити.

Згідно з ст.49 ГПК України судові
витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 1, 15, 32, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

у позові відмовити повністю.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили і
підлягає обов'язковому виконанню на
території України в порядку ст.85
Господарського процесуального кодексу
України.

Повне рішення складено 24.06.14.

Головуючий суддя
О.В. Васьковський

Суддя
Й.Й. Кадар

Суддя
В.П.
Кривка