ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 року
Справа № 915/1116/13

Господарський суд Миколаївської
області,

головуючий суддя Коваль С.М.,

при секретарі Мотуз В.С.,

за участю представників сторін:

від позивача: Горобець І.П., директор,
паспорт НОМЕР_1;

Клис А.А., довіреність № б/н
від 18.03.2014р.

від відповідача: Калаянов В.І.,
довіреність № 59 від 18.12.2013р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу № 915/1116/13

За позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Юрбізнессервісбезпека і К",

54001, м.Миколаїв, вул. Потьомкінська,15,
кв.4,

до відповідача: Кооперативного
підприємства "Центральний ринок",

54029, м.Миколаїв, пр. Леніна, 25,

про: стягнення заборгованості у
розмірі 85572,50 грн.,-

В С Т А Н
О В И В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю
"Юрбізнессервісбезпека і К" звернулось
до господарського суду з позовом до
Кооперативного підприємства
"Центральний ринок" про стягнення
заборгованості у розмірі 85572,50 грн.

Позовні вимоги мотивовані
порушенням грошового зобов'язання за
договором № 1/13 від 28.03.2012р. на охорону
об'єкта в частині оплати за надані
позивачем послуги з охорони території
та майна відповідача, розташованого за
адресою: м.Миколаїв, вул. Леніна,25.

Ухвалою суду від 02.07.13р. провадження у
справі було порушено, позовна заява
прийнята до розгляду, розгляд справи
призначений на 17.07.13р. о 10 год. 45 хв.

Ухвалою суду від 17.07.13р. розгляд справи
було відкладено на 22.07.13р. об 11 год. 30 хв.
у зв'язку із неявкою у судове засідання
відповідача.

У судовому засіданні 22.07.13р.
оголошувалась перерва до 23.07.13р. о 15 год.
00 хв..

Ухвалою суду від 23.07.13р.
провадження у справі було зупинено для
проведення судової технічної
експертизи на предмет відповідності
відбитку печатки КП "Центральний ринок"
оригінальному відбитку печатки
підприємства.

Ухвалою суду від 11.10.13р.
провадження у справі було поновлено у
зв'язку із поверненням матеріалів
справи з експертної установи.

Ухвалою суду від 29.10.13р. у справі
було призначено технічну судову
експертизу, проведення якої доручено
Державному науково-дослідному
експертно-криміналістичному центру
при УМВС України в Миколаївській
області та зупинено провадження у
справі до закінчення проведення
судової експертизи та повернення
матеріалів справи до господарського
суду Миколаївської області.

Ухвалою суду від 22.01.14р.
провадження у справі було поновлено у
зв'язку із поверненням матеріалів
справи разом з висновком судової
експертизи від 20.12.13р. № 1475 до
господарського суду Миколаївської
області та розгляд справи призначено
на 11.02.2014р. об 11 год. 15 хв.

Ухвалою суду від 11.02.14р. у справі
було призначено технічну судову
експертизу, проведення якої доручено
Миколаївському відділенню Одеського
науково-дослідного інституту судових
експертиз та зупинено провадження у
справі до закінчення проведення
судової експертизи та повернення
матеріалів справи до господарського
суду Миколаївської області, оскільки
судовий експерт ОСОБА_4, яка проводила
попереднє експертне дослідження не
мала кваліфікації судового експерта за
експертними спеціальностями 2.1
"Дослідження реквізитів документів" і
2.3 "Дослідження друкарських форм інших
засобів виготовлення документів" та
при виконанні дослідження, судовий
експерт в дослідницькій та заключній
частині експертизи робить певні
висновки співставляючи порівняльні
зразки лише тільки з
експериментальними зразками,
залишаючи поза увагою дослідження
вільні зразки.

08.05.14р. матеріали справи разом з
висновком судової експертизи від
05.05.14р. № 206 повернуто до господарського
суду Миколаївської області.

За цих обставин, ухвалою суду від
12.05.14р. було поновлено провадження у
справі та розгляд справи призначено на
17.06.14р. об 11 год. 15 хв.

У судовому засіданні 17.06.14р.
оголошувалась перерва до 25.06.14р.

У судових засіданнях представники
сторін підтримали доводи, викладені у
позові та у відзиві відповідно. Заявою
від 16.06.14р. позивач збільшив розмір
позовних вимог та просив стягнути з
Кооперативного підприємства
"Центральний ринок" 3327,12 грн. три
проценти річних за період прострочення
платежу з 28.01.2013 року по 17.06.2014 року.

Дослідивши матеріали справи та
вислухавши пояснення представників
сторін, суд встановив наступне.

01.01.2012 між Товариством з обмеженою
відповідальністю
"Юрбізнессервісбезпека і К", (надалі -
позивач) та Кооперативним
підприємством "Центральний ринок",
(надалі - відповідач) було укладений
договір № 1/13 від 01.01.2013р. про охорону
об'єкту (далі -договір), у відповідності
до якого відповідач передав, а позивач
прийняв під охорону територію та майно,
яке належить КП «Центральний ринок», в
подальшому об'єкт, розташованого за
адресою: пр.Леніна,25, м. Миколаїв.

Відповідно до п. 2.1. договору
вартість послуг визначається
сторонами на основі протоколу
узгодження договірної ціни (додаток №
1), який є невід'ємною частиною даного
договору.

Протоколом від 01.01.13р., який є
додатком №1 до договору, сторонами було
узгоджено, що вартість послуг з охорони
об'єкту складає 40000 грн. без ПДВ за
місяць проведення охоронних заходів.

Пунктом 2.2. договору встановлено,
що оплата за охорону здійснюється
протягом трьох банківських днів після
отримання відповідачем рахунку,
наданого позивачем та підписання
сторонами акту виконаних робіт, шляхом
перерахування грошових коштів на
розрахунковий рахунок позивача. Акт
виконаних робіт підписується
сторонами на протязі трьох діб
наступного за звітним періодом
місяцем.

На виконання умов договору та
відповідно до актів приймання-передачі
виконаних робіт позивачем було надано
відповідачу в період з 01.01.2013р. по
31.01.2013р. та за період з 01.02.2013р. по 28.02.2013р.
охоронні заходи по охороні території
(приміщень) розташованих за адресою: пр.
Леніна,25, м. Миколаїв, які належать КП
«Центральний ринок» на суму 80000, 00 грн.
(а.с.9)

Відповідач свої зобов'язання за
договором належним чином не виконав,
оплату за надані позивачем охоронні
заходи по охороні території
(приміщень), не здійснив.

Заперечуючи проти позову,
відповідач взагалі заперечує факт
падання послуг охорони об'єктів за
договором №. 1/13 від 01.01.2013 року,
оскільки вважає спірний договір не
укладеним, з огляду на те, що при
візуальному огляді доданих до позову
матеріалів вбачається, що печатка КП
«Центральний ринок», яка міститься па
договорі № 1/13 від 01.01.2013 року, протоколі
узгодження договірної ціни від 01.01.2013
року, дислокації об'єкту від 01.01.2013 року,
актах виконаних робіт за січень та
лютий 2013 року має істотні відмінності
від оригінальної печатки КП
«Центральний ринок». Крім того, акт
виконаних робіт за лютий 2013 року
повинен був підписуватись з 28 лютого по
03 березня 2013 року Кольцовою Г.І., яка
станом на 27.02.2013 року була керівником КП
«Центральний ринок», а не Іщук В.О., як
зазначено в самому акті.

Господарським судом за
клопотанням відповідача призначалась
у справі судова технічна експертиза на
предмет відповідності відбитку
печатки КП "Центральний ринок" на
документах оригінальному відбитку
печатки підприємства, проведення якої
було доручено Державному
науково-дослідному
експертно-криміналістичному центру
при УМВС України в Миколаївській
області.

У відповідності до та висновку
експерта Державного
науково-дослідного
експертно-криміналістичного центру
при УМВС України в Миколаївській
області № 1475 від 20.12.2013 року, відбитки
печатки КП «Центральний ринок» в
договорі №1/13 на охорону об'єкта від
01.01.2013, додатку №1 до договору №1/13 від
01.01.2013 Протоколу узгодження договірної
ціни від 01.01.2013, додатку №2 до договору
№1/13 від 01.01.2013 Дислокації об'єкту
(відокремлених приміщень) від 01.01.2013,
акті приймання-передачі виконаних
робіт за період часу з 01.02.2013 по 28.02.2013,
акті приймання-передачі виконаних
робіт за період часу з 01.01.2013 по 31.01.2013,
несені печаткою КП «Центральний
ринок», експериментальні зразки якої
надано на експертизу.

Ухвалою суду від 11.02.2014 р. було
вдруге призначено у справі судову
технічну експертизу на предмет
відповідності відбитку печатки КП
"Центральний ринок" на документах
оригінальному відбитку печатки
підприємства, проведення якої було
доручено Миколаївському відділенню
Одеського науково-дослідного
інституту судових експертиз.

Згідно висновками технічної
судової експертизи, проведеної
Миколаївським відділенням Одеського
науково-дослідного інституту судових
експертиз - відбитки печатки КП
«Центральний ринок» розміщені на
договорі №1/13 від 01.01.2013 року, протоколі
узгодження договірної ціни від 01.01.2013
року, дислокації об'єкту від 01.01.2013 року,
актах виконаних робіт за січень та
лютий 2013 року, нанесені не печаткою КП
«Центральний ринок».

Згідно частин 1, 2 ст. 207 Цивільного
кодексу України правочин вважається
таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо його зміст зафіксований в одному
або кількох документах, у листах,
телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо воля сторін
виражена за допомогою телетайпного,
електронного або іншого технічного
засобу зв'язку. Правочин вважається
таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо він підписаний його стороною
(сторонами). Правочин, який вчиняє
юридична особа, підписується особами,
уповноваженими на це її установчими
документами, довіреністю, законом або
іншими актами цивільного
законодавства, та скріплюється
печаткою.

Отже, окрім печатки, договір від
імені юридичної особи обов'язково
повинен бути підписаний повноважним
представником юридичної особи.

Із поведінки сторін вбачається,
що договір № 1/13 на охорону об'єкту,
укладеного між Товариством з обмеженою
відповідальністю
"Юрбізнессервісбезпека і К" та
Кооперативним підприємством
"Центральний ринок" було підписано
уповноваженими особами, від позивача,
директором Горобець І.П., від
відповідача- Іщук В.А.

Проаналізувавши умови договору,
суд дійшов висновку, що фактично між
сторонами на підставі укладеного
договору виникли правовідносини, які
регулюються, зокрема, ст. ст. 901, 903 ЦК
України, згідно з якими за договором
про надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором. Якщо
договором передбачено надання послуг
за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Згідно зі ст. 626 Цивільного Кодексу
України договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір
є укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Таким чином, оспорюваний договір є
юридичним фактом, на підставі якого між
відповідачами виникли зобов'язання із
спільної діяльності і містить усі
істотні умови договору про таку
діяльність.

Крім того, на відміну від
правочину цивільно-правовий договір -
як юридичний факт, це спільна дія осіб,
спрямована на досягнення певних
цивільно-правових наслідків, на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків і за цими
ознаками договір про спільну
діяльність може містити елементи
договору найму, міни, доручення та
інших, що не заперечують їх
самостійного існування у визначеній
діючим законодавством формі.

Відповідно до п. 3.3. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними» N 11 від 29.05.2013 року, припис
абзацу першого частини третьої статті
92 ЦК України зобов'язує орган або особу,
яка виступає від імені юридичної особи
не перевищувати своїх повноважень.
Водночас саме лише порушення даного
обов'язку не є підставою для визнання
недійсними правочинів, вчинених цими
органами (особами) від імені юридичної
особи з третіми особами, оскільки у
відносинах із третіми особами
обмеження повноважень щодо
представництва юридичної особи не має
юридичної сили, крім випадків, коли
юридична особа доведе, що третя особа
знала чи за всіма обставинами не могла
не знати про такі обмеження (абзац
другий частини третьої статті 92 ЦК
України). Отже, позов про визнання
недійсним відповідного правочину може
бути задоволений у разі доведеності
юридичною особою (позивачем) у
господарському суді тієї обставини, що
її контрагент знав або повинен був
знати про наявні обмеження повноважень
представника цієї юридичної особи, але,
незважаючи на це, вчинив з ним
оспорюваний правочин (що не отримав
наступного схвалення особи, яку
представляють).

У зв'язку з наведеним
господарському суду слід виходити з
того, що контрагент юридичної особи
знає (або повинен знати) про обмеження
повноважень цієї особи, якщо:

- такі обмеження передбачені
законом (наприклад, абзацом другим
частини другої статті 98 ЦК України );

- про відповідні обмеження було
вміщено відомості у відкритому доступі
на офіційному веб-сайті розпорядника
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб підприємців.

Пунктом 3.4 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними» N
11 від 29.05.2013 року визначено, що наступне
схвалення юридичною особою правочину,
вчиненого від її імені представником,
який не мав належних повноважень,
унеможливлює визнання такого
правочину недійсним (стаття 241 ЦК
України). Настання передбачених цією
статтею наслідків ставиться в
залежність від того, чи було в
подальшому схвалено правочин особою,
від імені якої його вчинено; тому
господарський суд повинен у розгляді
відповідної справи з'ясовувати
пов'язані з цим обставини. Доказами
такого схвалення можуть бути
відповідне письмове звернення
уповноваженого органу (посадової
особи) такої юридичної особи до другої
сторони правочину чи до її
представника (лист, телефонограма,
телеграма, телетайпограма тощо) або
вчинення зазначеним органом (посадовою
особою) дій, які свідчать про схвалення
правочину (прийняття його виконання,
здійснення платежу другій стороні,
підписання товаророзпорядчих
документів і т. ін.). Наведене
стосується й тих випадків, коли
правочин вчинений не представником
юридичної особи з перевищенням
повноважень, а особою, яка взагалі не
мала повноважень щодо вчинення даного
правочину.

Окрім наведеного, господарський
суд наголошує на тому, що сторонами у
даній справі про стягнення з
відповідача заборгованості за надані
охоронні послуги, питання або
заявлення позовної вимоги щодо
визнання недійсним сторонами договору
№ 1/13 на охорону об'єкта не ставилось.

Таким чином, правом, яке підлягає
захисту за даним позовом, є право
позивача на відшкодування грошової
суми внаслідок неналежного виконання
відповідачем свого обов'язку щодо
оплати послуг за договором.

Ліцензійними умовами провадження
господарської діяльності з надання
послуг з охорони власності та громадян,
затверджених Наказом Міністерства
внутрішніх справ України від 01.12.2009р. N
505 (у редакції чинній на дату укладання
договору № 1/13 від 01.10.13р.) (далі -
ліцензійні умови) передбачено (п. 1.3.), що
охоронна діяльність - це діяльність з
надання послуг, пов'язаних з охороною
майна юридичних і фізичних осіб та
забезпеченням особистої безпеки
фізичних осіб на підставі
цивільно-правових угод.

Відповідно до п. 1.5. ліцензійних умов,
вони є обов'язковими для виконання
суб'єктами господарювання, які
здійснюють господарську діяльність з
надання послуг з охорони власності та
громадян та отримали відповідну
ліцензію.

Позивач надає послуги з охорони
відповідно до ліцензії серії АВ № 540672
від 25.10.2010р. (а.с.11)

Підпунктом 2.2.1. пункту 2.2. ліцензійних
умов визначено, що суб'єкт охоронної
діяльності, який надає послуги згідно з
отриманою ліцензією, зобов'язаний
надавати їх лише письмово укладеними
цивільно-правовими договорами.

Як зазначалось раніше, на
виконання умов договору та відповідно
до актів приймання-передачі виконаних
робіт позивачем було надано
відповідачу в період з 01.01.2013р. по
31.01.2013р. та за період з 01.02.2013р. по 28.02.2013р.
охоронні заходи по охороні території
(приміщень) розташованих за адресою: пр.
Леніна,25, м. Миколаїв, які належать КП
«Центральний ринок» на суму 80000, 00 грн.
(а.с.9)

Відповідач свої зобов'язання за
договором належним чином не виконав,
оплату за надані позивачем охоронні
заходи по охороні території (приміщень)
не здійснив.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. При цьому, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Оскільки Кооперативним
підприємством "Центральний ринок" не
виконані зобов'язання за укладеним
сторонами договором, то позовні вимоги
в частині стягнення з відповідача
основного боргу в сумі 80000,00 грн.
підлягають задоволенню повністю.

Щодо вимоги позивача про стягнення з
відповідача 3 % річних за просрочку
виконання грошового зобов'язання з
оплати наданих охоронних послуг у сумі
3327,12 грн. за період прострочення з
28.01.2013 року-17.06.2014 року, пені за
просрочку виконання грошового
зобов'язання з оплати охоронних послуг
за період з 28.01.13р. по 27.06.13р. у розмірі
4419,70 грн., збитків від інфляції
нарахованих за період з лютого 2013 року
по травень 2013 року у розмірі 159,90 грн., то
слід зазначити наступне.

Дана вимога основана на умовах
укладеного сторонами договору (п.7.2), у
випадку несвоєчасної оплати за охорону
об'єкта нараховується пеня у розмірі
подвійної облікової ставки Нацбанку
України, що діяла в період несплати,
починаючи з наступного дня після
спливання встановленого строку в по
день фактичної сплати (включно).

Чинним законодавством України
передбачено, що у разі порушення
стороною зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки (ст.
611 ЦК України).

Господарським законодавством
визначено, що порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором (ст.193 ГК України). Штрафні
санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором (ч. 6. ст. 231 ГК України).

У відповідності до ст. 625 ЦК
України, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

За ст. 230 Господарського кодексу
України штрафними санкціями у цьому
Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Частиною 2 ст. 549 Цивільного кодексу
України визначено, що штрафом є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми невиконаного або неналежно
виконаного зобов'язання, частиною 3 ст.
549 Цивільного кодексу України
визначено, що пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Частиною 4 та частиною 6 ст. 231
Господарського кодексу України
передбачено, що у разі якщо розмір
штрафних санкцій законом не визначено,
санкції застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).
Штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором. Нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Судом також було перевірено
правильність нарахування позивачем
суми трьох процентів річних, пені та
збитків від інфляції за допомогою
програми "Законодавство" версія 2.8.6.

Таким чином, здійснивши перевірку
розрахунку 3 % річних, нарахованих за
період прострочення з 28.01.2013 року по
17.06.2014 року у розмірі 3327,12 грн., пені за
просрочку виконання грошового
зобов'язання з оплати охоронних послуг
за період з 28.01.13р. по 27.06.13р. у розмірі
4419,70 грн., збитків від інфляції,
нарахованих за період з лютого 2013 року
по травень 2013 року у розмірі 159,90 грн.,
судом було встановлено, що позовні
вимоги в частині нарахування пені
підлягають частковому задоволенню у
розмірі 4368,03 грн. за період з 28.01.13р. по
27.06.13р., в частині нарахування збитків
від інфляції, нарахованих за період з
лютого 2013 року по травень 2013 року
включно, останні задоволенню не
підлягають, у зв'язку із тим, що за
вказаний період нарахування індексу
інфляції, останній має характер
дефлювання (-0,08 грн.), та в частині
нарахування 3 % річних за період
прострочення з 28.01.2013 року по 17.06.2014
року, суд дійшов висновку, що останні
підлягають задоволенню у повному
обсязі у розмірі 3327,12 грн.

За приписами ч. 1 ст. 32 та ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Будь - яких доказів того, що
відповідач належним чином і в повному
обсязі виконав свої зобов'язання за
договором, відповідач, у порушення
приписів ст. 33 ГПК України, суду не
надав, тобто не довів безпідставність
позовних вимог, тоді як надані
позивачем докази, як зазначалось вище,
навпаки, підтверджують неналежне
виконання відповідачем вимог
договорів, а відтак і обґрунтованість
позовних вимог.

На підставі викладеного, суд приходить
до висновку, що позовні вимоги
обґрунтовані чинним законодавством,
підтверджені матеріалами справи та
підлягають задоволенню частково.

Статтею 49 ГПК України передбачено, що
судові витрати у справі, при
задоволенні позову, покладаються на
відповідача пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Отже, витрати Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Юрбізнессервісбезпека і К" з оплати
позовної заяви судовим збором
підлягають відшкодуванню за рахунок
відповідача в сумі 1716 грн. 24 коп.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 44, 49, 82, 821, 83, 84, 85
ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Юрбізнессервісбезпека і К",

задовольнити частково.

2. Стягнути з Кооперативного
підприємства "Центральний ринок", 54029,
м.Миколаїв, пр. Леніна, 25,
ідентифікаційний код 23402072, на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Юрбізнессервісбезпека і К",

54001, м.Миколаїв, вул. Потьомкінська,15,
кв.4, ідентифікаційний код 33437362,
основного боргу у розмірі 80000
(вісімдесят тисяч) грн. 00 коп., 3327 (три
тисячі триста двадцять сім) грн. 12 коп.,
трьох процентів річних, 4368 (чотири
тисячі триста шістдесят вісім) грн. 03
коп. пені, а також кошти на
відшкодування витрат на оплату
позовної заяви судовим збором у сумі 1716
(одна тисяча сімсот шістнадцять грн.)
грн. 16 коп.

3. У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення місцевим господарським
судом. У разі якщо в судовому засіданні
було оголошено лише вступну та
резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Суддя
С.М. Коваль

Рішення підписано 02.07.2014 року.