КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2014 р. Справа№ 910/3755/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Кропивної Л.В.

Шевченка Е.О.

при секретарі Шмиговській А.М.

за участю представників:

від позивача - Сенчило В.В. (довіреність
б/н від 01.01.2014 р.)

від відповідача - не з'явився

від третьої особи 1 - Марковська В.В.
(довіреність №91/2013/11/20-4 від 20.11.2013 р.)

від третьої особи 2 - Іщенко І.О.
(довіреність №02 від 14.01.2014 р.)

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Комунального підприємства по
утриманню житлового господарства
Святошинського району міста Києва

на рішення господарського суду міста
Києва від 12.05.2014 р.

у справі №910/3755/14 (суддя Гавриловська
І.О.)

за позовом Комунального
підприємства по утриманню житлового
господарства Святошинського району
міста Києва

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фалбі»

треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача 1. Публічне
акціонерне товариство «Київенерго»

2. Регіональне відділення Фонду
державного майна по місту Києву

про стягнення суми

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство по утриманню
житлового господарства Святошинського
району міста Києва звернулось до
господарського суду міста Києва з
позовною заявою до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Фалбі»
про стягнення з відповідача основного
боргу в сумі 415935,93 грн., інфляційних
втрат у розмірі 51591,45 грн. та 3% річних у
розмірі 30254,83 грн.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 11.03.2014 р. залучено до участі у
справі третіми особами, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору, на стороні позивача - Публічне
акціонерне товариство «Київенерго» та
Регіональне відділення Фонду
державного майна України по м. Києву.

23.04.2014 р. позивачем подана заява про
збільшення розміру позовних вимог,
відповідно до якої позивач просив
стягнути з відповідача 418659,85 грн.
основного боргу за спожиті комунальні
послуги, 51596,90 грн. інфляційних втрат та
30323,11 грн. 3% річних.

Рішенням господарського суду м. Києва
від 12.05.2014 р. у позові відмовлено
повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
позивач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати вказане рішення у повному
обсязі та прийняти нове, яким
задовольнити позовні вимоги повністю.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що
рішення суду першої інстанції прийняте
з порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Представник позивача в судовому
засіданні повністю підтримав доводи
апеляційної скарги, просив її
задовольнити, рішення скасувати, позов
задовольнити.

Представник третьої особи 1 в судовому
засіданні заявив, що у вирішенні даного
спору покладається на розсуд суду.

Представник третьої особи 2 в судовому
засіданні заявив, що у вирішенні даного
спору покладається на розсуд суду.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився про причини
неявки суд не повідомив, проте про
місце та час проведення судового
засідання був повідомлений належним
чином.

Враховуючи те, що в матеріалах справи
містяться докази належного
повідомлення всіх учасників судового
процесу про час та місце проведення
судового засідання по розгляду
апеляційної скарги, а строки розгляду
апеляційної скарги обмежені ст. 102 ГПК
України, колегія суддів, вважає
можливим здійснити перевірку рішення
суду першої інстанції у даній справі в
апеляційному порядку за наявними
матеріалами справи та без участі
представника відповідача.

Колегія суддів зазначає, що ухвалою від
10.06.2014 р. явка сторін у судове засідання
обов'язковою не визнавалась.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представника
позивача та третіх осіб, перевіривши
матеріали справи, дослідивши докази,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
апеляційний господарський суд вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

29.04.2005 р. між Регіональним відділенням
Фонду державного майна України по м.
Києву та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Фалбі» було
укладено договір купівлі-продажу
нежилих приміщень державної власності
шляхом викупу № 1048, відповідно до якого
відповідач купив нежилі приміщення з №
1 по № 7 (групи приміщень № 70-А), з № 1 по
№ 23 (групи приміщень № 70-Б), загальною
площею 409,3 кв.м., розташовані за адресою:
м. Київ, вул. Симиренка/Зодчих, буд. 2/19,
літ. А.

13.08.2004 р. між Регіональним відділенням
Фонду державного майна України по м.
Києву та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Фалбі» було
укладено договір оренди нерухомого
майна, що належить до державної
власності № 894, відповідно до якого
відповідач прийняв у строкове платне
користування державне нерухоме майно -
приміщення, площею 90,8 кв.м., що
розміщене за адресою: м. Київ, вул.
Симиренка, буд. 2/19.

В обгрунтування своїх позовних вимог
позивач стверджує, що ним були надані
відповідачу комунальні послуги у
період з 01.11.2009 р. по 01.08.2013 р. на суму
429401,16 грн., на підтвердження чого надає
копії табуляграм ПАТ «Київенерго» та
ПАТ «Київводоканал», а також вказує на
те, що відповідач частково сплатив
заборгованість у розмірі 13 465,23 грн.,
внаслідок чого на 01.08.2013 р. у нього виник
борг перед позивачем, з урахуванням
заяви про збільнення позовних вимог, у
розмірі 418659,85 грн.

Крім того, позивач зазначає, що ним було
надіслано відповідачу претензію №1755
від 11.10.2011 р. з вимогою погасити
заборгованість та укласти з позивачем
договір на постачання комунальних
послуг, але відповідач оплату за
отримані комунальні послуги
здійснював частково, а договір на
постачання комунальних послуг уклав з
позивачем лише 01.08.2013 р.

Таким чином, позивач вважає, що навіть
якщо договір не оформлений письмово,
але споживання комунальних послуг
проводилось, нарахування оплати за
спожиті комунальні послуги є
правомірними.

Частиною 1 ст. 173 ГК України визначено,
що господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

За змістом ст. 1 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»,
комунальні послуги - це результат
господарської діяльності, спрямованої
на задоволення потреби фізичної чи
юридичної особи у забезпеченні
холодною та гарячою водою,
водовідведенням, газо- та
електропостачанням, опаленням, а також
вивезення побутових відходів у
порядку, встановленому законодавством.

Частиною 1 ст. 16 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»
встановлено, що порядок надання
житлово-комунальних послуг, їх якісні
та кількісні показники мають
відповідати умовам договору та вимогам
законодавства.

У відповідності до ч. 1 ст. 19 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги», відносини між учасниками
договірних відносин у сфері
житлово-комунальних послуг
здійснюються виключно на договірних
засадах.

Згідно ч. 1 ст. 901 ЦК України, за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Вимогами ст. 26 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»
передбачені істотні умови договору між
виконавцем/виробником та споживачем
житлово-комунальних послуг. Отже, дані
вимоги закону щодо необхідності
здійснення правочинів у певній формі
покликані сприяти фіксації
волевиявлення суб'єктів правочину, що в
разі судового спору забезпечить
доказовість реального існування між
сторонами відповідних правовідносин
та реальність їхніх взаємних
обов'язків та вимог.

Проте між позивачем та відповідачем не
було укладено договір про надання
житлово-комунальних послуг.

Відповідно ч. 3 ст. 20 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги», споживач
зобов'язаний оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.

Частинами 1, 2 ст. 193 ГК України
встановлено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться і до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватись належним
чином, відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
та інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від виконання
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги до
відповідача, стверджував, що між
сторонами з листопада 2009 року був
укладений договір про надання
комунальних послуг за адресою вул.
Симиренка,2/19 у м. Києві, хоча письмова
форма договору і не була дотримана. При
цьому позивач послався на довідки, які
є додатком № 6 до договору № 820103,
укладеного між позивачем та ПАТ
«Київенерго». Зокрема, відповідно до
вказаних довідок станом на 01.05.2009 р., а
також на 01.03.2010 р. позивач подавав
відомості енергопостачальній
організації щодо площі орендаря ТОВ
«Фалбі» у розмірі 500,01 кв.м., а станом на
01.10.2011 р., на 01.04.2013 р. та на 01.10.2013 р.
подавав відомості енергопостачальній
організації щодо площі орендаря ТОВ
«Фалбі» у розмірі 209,3 кв.м., зазначаючи
що на площу аптеки укладено окремий
договір на централізоване опалення.

17.09.2007 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Фалбі» та ПАТ
«Київенерго» було укладено договір на
постачання теплової енергії у гарячій
воді № 820262, предметом якого є
постачання, користування та своєчасна
сплата спожитої теплової енергії у
гарячій воді в аптеці по вул Симиренка,
2/19 у м. Києві (копія договору в
матеріалах справи).

Таким чином, постачання Товариству з
обмеженою відповідальністю «Фалбі»
теплової енергії у вигляді гарячої
води на потреби опалення і гарячого
водопостачання на площу аптеки
здійснювалось ПАТ «Київенерго» на
підставі договору № 820262 від 17.09.2007 р., і
саме перед ПАТ «Київенерго» у
відповідача виникло зобов'язання щодо
оплати за вказані послуги.

Отже, колегія суддів погоджується з
висновком місцевого господарського
суду, що довідки позивача, які є
додатком № 6 до договору № 820103,
укладеного між позивачем та ПАТ
«Київенерго», не приймаються до уваги
як такі, що містять помилкову
інформацію, складену одноособово
позивачем, тоді як об'єктивні дані
свідчать про те, що з 2007 року постачання
теплової енергії на площу аптеки
здійснювалось ПАТ «Київенерго» на
підставі договору № 820262 від 17.09.2007 р.

З письмових пояснень ПАТ «Київенерго»
вбачається, що у відповідача не існує
заборгованості за договором № 820262 від
17.09.2007 р., а з розрахунку основного боргу
за теплову енергію по договору №820262,
наданого ПАТ «Київенерго» зрозуміло,
що за період з 01.11.2009 р. по 01.08.2013 р.
заборгованості у Товариства з
обмеженою відповідальністю «Фалбі» не
існувало, що підтверджує належне
виконання відповідачем своїх
зобов'язань по оплаті за отримані
послуги.

У відзиві на позовну заяву відповідач
наголосив на тому, що відповідно до
додатку № 1 до договору № 820262 від 17.09.2007
р. обсяги постачання теплової енергії
здійснюються за тепловим
навантаженням на об'єкт в розмірі 0,037
Гкал/годину, що відповідно до витягу з
робочого проекту вузла обліку теплової
енергії відповідає навантаженню на
опалення приміщень площею 294,1 кв.м.

Отже, здійснюючи розрахунок плати за
спожиту теплову енергію, позивач
нарахував плату і за площу в розмірі 294,1
кв.м., за які відповідач сплачував за
окремим договором.

Також відповідач зауважив, що
позивачем заявлено до стягнення суму
боргу, яка виникла ще в 2009 році
(відповідно до розрахунку
заборгованості) (а.с.96). Враховуючи те,
що позивач звернувся до суду лише в
березні 2014 року, апеляційний
господарський суд погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
позовні вимоги щодо стягнення боргу в
розмірі 250686,92 грн., який виник з
листопада 2009 року по лютий 2011 рік
включно, є безпідставними, оскільки
строк позовної давності для звернення
до суду з вимогою стягнути
заборгованість за цей період вже минув.
Так само як минув строк позовної
давності на стягнення 3% річних та
інфляційних втрат.

З розрахунку заборгованості, наданого
позивачем, не вбачається можливості
з'ясувати правильність щомісячних
нарахувань боргу. Крім того, у судовому
засіданні в суді апеляційної інстанції
позивач не зміг пояснити суду порядок
нарахування боргу, довести факт
існування заборгованості відповідача,
а також пояснити, на підставі яких
правовідносин, в які строки та в яких
розмірах відповідач мав сплачувати
позивачеві комунальні послуги за
період з 01.11.2009 р. по 01.08.2013 р.

На підставі вищевикладеного,
апеляційний господарський суд
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що позовні вимоги
Комунального підприємства по
утриманню житлового господарства
Святошинського району м. Києва про
стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фалбі» основного
боргу в розмірі 418659,85 грн. за комунальні
послуги є необгрунтованими,
недоведеними та такими, що не
підлягають задоволенню.

Оскільки апеляційним господарським
судом встановлено, що у позивача
відсутні підстави щодо стягнення з
відповідача заборгованості за період з
01.11.2009 р. до 01.08.13 р. за спожиті
комунальні послуги, то вимоги щодо
стягнення 51596,90 грн. інфляційних втрат
та 30323,11 грн. 3% річних за період з
листопада 2009 р. до серпня 2013 р. є
безпідставними та не підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Позивачем, в порушення зазначеної
норми, належним чином апеляційну
скаргу не обґрунтовано, доказів та
підстав для скасування рішення суду
першої інстанції апеляційному суду не
наведено.

З огляду на викладене, посилання
скаржника на порушення норм
матеріального та процесуального права,
не знайшли свого підтвердження в
судовому засіданні. Крім того, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновку місцевого господарського
суду та не підтверджуються наявними
матеріалами справи.

Тому колегія суддів вважає, що рішення
господарського суду міста Києва від
12.05.2014 р. у даній справі є таким, що
відповідає нормам матеріального і
процесуального права, фактичним
обставинам та матеріалам справи, у
зв'язку з чим підстави для задоволення
апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст.
105 ГПК України, Київський апеляційний
господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального
підприємства по утриманню житлового
господарства Святошинського району
міста Києва залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста
Києва від 12.05.2014 р. у справі №910/3755/14
залишити без змін.

Справу №910/3755/14 повернути до
господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
судовим рішенням апеляційного
господарського суду законної сили.

Головуючий суддя
С.О. Алданова

Судді
Л.В. Кропивна

Е.О. Шевченко