ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

10 червня 2014 року Справа № 905/1851/13 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого:Мачульського Г.М.,
Бакуліної С.В.,суддів:Волковицької Н.О.,
Грейц К.В., Добролюбової Т.В.,

розглянувши заяву Донецького
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету України про
перегляд Верховним Судом
УкраїнипостановиВищого
господарського суду України від 14.01.2014у
справі№ 905/1851/13за позовом Комунального
підприємства "Служба єдиного замовника
Ворошиловського району міста
Донецька"доДонецького обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету
Українипровизнання недійсним рішення
адміністративної колегії
територіального відділення Донецького
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету України від
27.12.2012 №120 зі справі №02-26-93/2012

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду
Донецької області від 13.05.2013 у позові
відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного
господарського суду від 28.10.2013
задоволено апеляційну скаргу
Підприємства; рішення місцевого
господарського суду скасовано;
прийнято нове рішення, яким позов
задоволено та визнано недійсним
рішення адміністративної колегії
територіального відділення
Антимонопольного комітету України
(далі - АМК України)від 27.12.2012 № 120 у
справі № 02-26-93/2012 (далі - оспорюване
рішення); з територіального відділення
АМК стягнуто на користь Підприємства
судові витрати зі справи у сумах 1147 грн
та 573,50 грн.

Постановою Вищого господарського суду
України від 14.01.2014 у даній справі судові
рішення апеляційної інстанції
залишено без змін.

Донецьке обласне територіальне
відділення Антимонопольного комітету
України (далі - АМК України) звернулось
з заявою про перегляд Верховним Судом
України постанови Вищого
господарського суду України від 14.01.2014
у справі № 905/1851/13, в якій заявник
просить скасувати зазначену постанову
та прийняти нове рішення, яким
постанову Донецького апеляційного
господарського суду від 28.10.2013
скасувати, а рішення Господарського
суду Донецької області від 13.05.2013
залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог заявником
подано постанови Вищого
господарського суду України від 31.01.2006
у справі №2-6/7735-05, від 21.02.2006 у справі
№14/141н, від 17.02.2009 у справі №5/301-08, від
31.01.2012 у справі №25/219, від 05.03.2013 у справі
№9н/5014/2159/2012, від 14.02.2006 у справі № 38/70.

Розглянувши заяву про перегляд
постанови суду касаційної інстанції та
додані до неї матеріали, колегія суддів
вважає необхідним відмовити в допуску
справи до провадження Верховного Суду
України з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 статті 11116
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України) заява про
перегляд судових рішень господарських
судів може бути подана на підставі
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права,
внаслідок чого ухвалено різні за
змістом судові рішення у подібних
правовідносинах.

Встановлений статтею 11116 ГПК України
перелік підстав для подання заяви про
перегляд судових рішень є вичерпним і
розширеному тлумаченню не підлягає.
Ухвалення різних за змістом судових
рішень (пункт 1 цієї статті) матиме
місце в разі, коли суд (суди) касаційної
інстанції у розгляді двох чи більше
справ за подібних предмета спору,
підстав позову, змісту позовних вимог
та встановлених судом фактичних
обставин і однакового
матеріально-правового регулювання
спірних правовідносин дійшов (дійшли)
неоднакових правових висновків,
покладених в основу цих судових рішень.

Приймаючи постанову від 14.01.2014 у справі
№ 905/1851/13, про перегляд якої подано
заяву, суд касаційної інстанції
залишив без мін судове рішення суду
апеляційної інстанції щодо визнання
недійсним рішення АМК України, яким
встановлено, що позивач нарахував
споживачу плату за послугу з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій житлового фонду
територіальної громади за тарифами,
скоригованими міськрадою без
дотримання строку повідомлення
споживачів про зміну вартості послуги,
чим вчинив порушення конкурентного
законодавства у вигляді зловживання
монопольним становищем на ринку
надання послуг, що призвело до
ущемлення інтересів споживачів, які
були б неможливими за умов існування
значної конкуренції. При цьому, суд
касаційної інстанції погодився із
висновками судів попередніх інстанцій,
що зі змісту оспорюваного рішення не
вбачається виконання територіальним
відділенням АМК у його прийнятті вимог
Методики визначення монопольного
(домінуючого) становища суб'єктів
господарювання на ринку, затвердженої
розпорядженням Антимонопольного
комітету України від 05.03.2002 №49-р, щодо
встановлення монопольного
(домінуючого) становища Підприємства
на ринку надання Послуг УБСПТ та
доведення ним відповідних обставин у
господарському суді; не вбачається
будь-яких обставин, пов'язаних із
з'ясуванням територіальним
відділенням АМК в оспорюваному рішенні
ущемлення інтересів споживачів Послуг
УБСПТ (у чому конкретно воно полягало)
або можливості такого ущемлення.

Водночас у постанові Вищого
господарського суду України від 05.03.2013
у справі №9н/5014/2159/2012, на яку
посилається заявник, суд касаційної
інстанції прийшов до висновку про
відмову у задоволенні позову щодо
визнання недійсним пункту 1 рішення АМК
України в частині встановлення
порушення підприємством конкурентного
у вигляді зловживання монопольним
становищем на ринку надання послуг,
оскільки позивачем не спростовано
зайняття ним у 2011-2012 році монопольного
(домінуючого) становища з часткою 100
відсотків на ринках виробництва та
надання послуг з централізованого
опалення в межах власних теплових
мереж у місті Алчевську. При цьому,
судом касаційної інстанції залишено
без змін рішення суду першої інстанції,
яким визнано недійсними пункти 2, 3
рішення АМК України з огляду на
недоведеність у діях підприємства
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції у вигляді
зловживання монопольним становищем,
так як у спірному рішенні АМК відсутні
доводи стосовно ринкової
обґрунтованості визначення тарифів в
розмірі, затвердженому для населення,
що має необхідні лічильники та не
доведено порушення позивачем
дисципліни встановлення цін, оскільки
спірні тарифи затверджені рішенням
Виконкому та є чинними і обов'язковими
до виконання.

Таким чином, зазначені судові рішення
не підтверджують доводів заявника щодо
неоднакового застосування норм
матеріального права в подібних
правовідносинах, а свідчать лише про
наявність у згаданих справах різних
обставин, залежно від яких суд
касаційної інстанції дійшов
відповідних правових висновків.

Крім того, не можуть бути доказами
неоднакового застосування норм
матеріального права у подібних
правовідносинах постанови Вищого
господарського суду України від 31.01.2006
у справі №2-6/7735-05, від 21.02.2006 у справі
№14/141н, від 17.02.2009 у справі №5/301-08, від
31.01.2012 у справі №25/219, від 14.02.2006 у справі
№ 38/70 якими рішення судів попередніх
інстанцій скасовані, а справи передано
на новий розгляд до суду першої
інстанції, оскільки прийняття
касаційною інстанцією постанов про
скасування судових рішень судів нижчих
інстанцій з передачею справи на новий
розгляд не означає остаточного
вирішення спору у справі, а тому на
відповідні постанови не може бути
здійснено посилання на підтвердження
підстави, встановленої пунктом 1
частини першої статті 11116 ГПК України.

З огляду на викладене відсутні
підстави для допуску даної справи до
провадження Верховного Суду України.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 86, 11116, 11121 ГПК України, Вищий
господарський суд України

УХВАЛИВ:

Відмовити Донецькому обласному
територіальному відділенню
антимонопольного комітету України в
допуску справи № 905/1851/13 до провадження
Верховного Суду України.

Головуючий суддяГ.Мачульський Судді:
С.Бакуліна Н.Волковицька К.Грейц
Т.Добролюбова