м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 13/127 27.06.14
за позовом: Військового прокурора
Житомирського гарнізону, м.Житомир в
інтересах держави в особі Міністерства
оборони України, м.Київ в особі
Державного підприємства «Житомирський
бронетанковий завод»,
до відповідача: Концерну
«Техвоєнсервіс», м.Київ
за зустрічним позовом: Концерну
«Техвоєнсервіс», м.Київ
до відповідача: Державного
підприємства «Житомирський
бронетанковий завод»,
за участю третьої особи: Міністерства
оборони України, м.Київ
про відстрочку виконання рішення
Суддя Любченко М.О.
прокурор: не з'явився
від позивача: Остапенко С.Г. - по дов.,
Слівінський А.О. - по дов.
від відповідача: Гринчишина А.В. - по
від третьої особи: Остапенко С.Г. - по
Рішенням від 10.02.2009р. господарського
суду міста Києва в задоволенні
первісних позовних вимог Військового
прокурора Житомирського гарнізону,
м.Житомир в інтересах держави в особі
Міністерства оборони України, м.Київ в
особі Державного підприємства
«Житомирський бронетанковий завод»,
смт.Новогуйвинське до відповідача,
Концерну «Техвоєнсервіс», м.Київ про
стягнення 13 803 062,33 грн. та зустрічних
позовних вимог Концерну
«Техвоєнсервіс», м.Київ до відповідача,
Державного підприємства
«Житомирський бронетанковий завод»,
смт.Новогуйвинське про розірвання
договору №225/К/112-06-9 від 11.08.2006р.
відмовлено в повному обсязі.

Постановою від 16.04.2009р. Київського
апеляційного господарського суду, яка
залишена без змін постановою від
22.09.2009р. Вищого господарського суду
України, вищевказане рішення
господарського суду міста Києва
скасовано та прийнято нове, яким
позовні вимоги Військового прокурора
Житомирського гарнізону, м.Житомир в
інтересах держави в особі Міністерства
оборони України, м.Київ в особі
Державного підприємства «Житомирський
бронетанковий завод»,
смт.Новогуйвинське до відповідача,
Концерну «Техвоєнсервіс», м.Київ про
стягнення 13 803 062,33 грн. задоволено
повністю, в задоволенні зустрічних
позовних вимог Концерну
«Техвоєнсервіс», м.Київ до відповідача,
Державного підприємства
«Житомирський бронетанковий завод»,
смт.Новогуйвинське про розірвання
договору №225/К/112-06-9 від 11.08.2006р.
відмовлено.

30.04.2009р. на виконання постанови від
16.04.2009р. Київського апеляційного
господарського суду по справі №13/127
господарським судом м.Києва було
видано відповідні накази.

Ухвалою від 13.12.2010р. господарського
суду Концерну «Техвоєнсервіс» було
відмовлено в задоволенні заяви про
відстрочення виконання рішення.

Ухвалою від 04.07.2011р. господарського
суду виконання постанови від 16.04.2009р.
Київського апеляційного
господарського суду по справі №13/127
було відстрочено до 04.01.2012р.

18.06.2014р. до господарського суду м.Києва
надійшла заява б/н від 18.06.2014р. Концерну
«Техвоєнсервіс» про відстрочку
виконання судового рішення. Відповідно
до вказаної заяви боржник просив
відстрочити виконання наказу
господарського суду м.Києва від 30.04.2009р.
по справі №13/127, виданого згідно з
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 16.04.2009р.
строком на один рік.

В обґрунтування своєї заяви відповідач
посилається на відсутність у Концерну
«Техвоєнсервіс» грошових коштів для
оплати заборгованості перед Державним
підприємством «Житомирський
бронетанковий завод». Заявником
зазначено, що боржник фактично
знаходиться у стані банкрутства та
фактично не має можливості спланувати
погашення боргів перед кредиторами.
Одночасно, боржником наголошено, що на
даний час останній виконує
мобілізаційні завдання, здійснює
ремонт бронетанкової техніки і майна,
автомобільної техніки і засобів
зв'язку з метою посилення
обороноздатності України відповідно
до Указу №4466 від 17.03.2014р. Президента
України «Про часткову мобілізацію».

Крім того, заявник наголосив, що
грошові кошти, які містяться на
рахунках Концерну отримані від продажу
надлишкового військового майна на
підставі Постанови №626-р від 10.06.2009р.
Кабінету Міністрів України, а їх
списання з рахунків боржника може
призвести до нецільового використання
коштів Державного бюджету України.

Державне підприємство «Житомирський
бронетанковий завод» у поясненнях №822
від 20.06.2014р. проти задоволення заяви
відповідача про відстрочку виконання
судового рішення надав заперечення з
огляду на те, що фактично
заборгованість утворилась у 2006р., а на
примусовому виконанні знаходиться з
2009р., проте, відповідачем жодних дій з
метою навіть часткового виконання
своїх грошових зобов'язань не виконано.
Позивачем також зазначено, що Державне
підприємство «Житомирський
бронетанковий завод» створено з метою
виконання державних оборонних
замовлень з виготовлення, ремонту та
модернізації озброєння військової та
іншої техніки.

Прокурор у судове засідання 27.06.2014р. не
з'явився, проте, був належним чином
повідомлений про час та місце розгляду
заяви з огляду на наявне в матеріалах
справи поштове повідомлення №082.

Стосовно клопотань позивача та
відповідача про відкладення розгляду
заяви, а також щодо відсутності під час
розгляду 27.06.2014р. прокурора
господарський суд зазначає наступне.

Положеннями ст.121 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено десятиденний строк
розгляду заяви про розстрочення
виконання рішення.

Відповідно до ст.22 Господарського
процесуального кодексу України
прийняття участі у судовому засіданні
є правом сторони. Разом з цим, норми
вказаної статті зобов'язують сторони
добросовісно користуватись належними
їм процесуальними правами. У ст.29
Господарського процесуального кодексу
України прокурор, який бере участь у
справі, несе обовязки та користується
правами сторони.

Статтею 77 зазначеного Кодексу України
передбачено, що господарський суд
відкладає в межах строків,
встановлених ст.69 цього Кодексу
розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом
та прерогативою суду, основною умовою
для якого є не відсутність у судовому
засіданні представників сторін, а
неможливість вирішення спору у
відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р.
Пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Судом, враховано, що в силу вимог ч.1 ст.6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод кожен при
вирішенні судом питання щодо його
цивільних прав та обов'язків має право
на судовий розгляд упродовж розумного
строку.

Обов'язок швидкого здійснення
правосуддя покладається, в першу чергу,
на відповідні державні судові органи.
Розумність тривалості судового
провадження оцінюється в залежності
від обставин справи та з огляду на
складність справи, поведінки сторін,
предмету спору. Нездатність суду
ефективно протидіяти недобросовісно
створюваним учасниками справи
перепонам для руху справи є порушенням
ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення
Європейського суду з прав людини від
08.11.2005р. у справі «Смірнова проти
України»).

За висновками суду, у матеріалах справи
достатньо документів, які мають
значення для правильного вирішення
заяви, внаслідок чого заява може бути
розглянута за наявними у ній
документами відповідно до вимог ст.75
Господарського процесуального кодексу
України, а клопотання сторін залишають
судом без задоволення.

Розглянувши заяву б/н від 18.06.2014р.
Концерну «Техвоєнсервіс», заслухавши
пояснення сторін, господарський суд
встановив.

Відповідно до ст.124 Конституції України
судові рішення ухвалюються судами
іменем України і є обов'язковими до
виконання на всій території України.

Статтею 13 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів»
передбачено, що судові рішення, які
набрали законної сили, є обов'язковими
до виконання усіма органами державної
влади, органами місцевого
самоврядування, їх посадовими та
службовими особами, фізичними і
юридичними особами та їх об'єднаннями
на всій території України.

За приписом ст.4-5, ст.115 Господарського
процесуального кодексу України
рішення, ухвали, постанови
господарського суду, що набрали
законної сили, є обов'язковими на всій
території України.

Згідно з мотивувальною частиною
рішення Конституційного Суду України
№16-рп/2009 від 30.06.2009р., виконання всіма
суб'єктами правовідносин приписів,
викладених у рішеннях суду, які набрали
законної сили, утверджує авторитет
держави як правової держави.

Виходячи з того, що згідно із ст.1
Конституції України Україна є правовою
державою, обов'язковість виконання
судових рішень є обов'язковою
гарантією, дотримання якої є
визначальним для утвердження
авторитету України.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист
прав людини та основоположних свобод
кожен має право на справедливий і
публічний розгляд його справи упродовж
розумного строку незалежним і
неупередженим судом. У рішенні
Європейського суду з прав людини від
20.07.2004р. по справі «Шмалько проти
України» (заява №60750/00) зазначено, що
для цілей ст.6 виконання рішення,
ухваленого будь-яким судом, має
розцінюватися як невід'ємна частина
«судового розгляду». У рішенні від
17.05.2005р. по справі «Чіжов проти України»
(заява №6962/02) Європейський суд з прав
людини зазначив, що позитивним
обов'язком держави є організація
системи виконання рішень таким чином,
щоб переконатися, що неналежне
зволікання відсутнє та що система
ефективна і законодавчо, і практично, а
нездатність державних органів ужити
необхідних заходів для виконання
рішення позбавляє гарантії,
передбаченої параграфом 1 ст.6
Конвенції про захист прав людини та
основоположних свобод.

З урахуванням викладеного, відповідно
до вимог Конституції України судове
рішення по справі №13/127, яке набрало
законної сили, є обов'язковим до
виконання та має бути виконане.

Проте, всупереч приписам чинного
законодавства постанова від 16.04.2009р.
Київського апеляційного
господарського суду до теперішнього
часу не виконана. Докази зворотнього у
матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.121 Господарського
процесуального кодексу України при
наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, за заявою сторони,
державного виконавця, прокурора або за
своєю ініціативою господарський суд,
який видав виконавчий документ, у
десятиденний строк розглядає це
питання у судовому засіданні з
викликом сторін, прокурора і у
виняткових випадках, залежно від
обставин справи, може, зокрема,
розстрочити виконання рішення.

При цьому, за змістом наведеної норми,
відстрочення та розстрочення є правом,
а не обов'язком суду, яке реалізується
у будь-який час від набрання рішенням
законної сили та до його фактичного
повного виконання, але виключно у
виняткових випадках та за наявністю
підстав, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим.

Згідно з п.7.1.2 Постанови №9 від 17.10.2012р.
Пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України»
відстрочка - це відкладення чи
перенесення виконання рішення на новий
строк, який визначається господарським
судом. Наприклад, відстрочка може
надаватись за рішенням, у якому
господарським судом визначено певний
строк звільнення приміщення,
повернення майна тощо.

Пунктом 7.2 Постанови №9 від 17.10.2012р.
Пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України»
встановлено, що підставою відстрочки
виконання рішення можуть бути
конкретні обставини, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим у визначений строк або
встановленим господарським судом
способом. Вирішуючи питання про
відстрочку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи.

Статтею 129 Конституції України
встановлено, що основними засадами
судочинства є змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Статтями 4-3, 33 Господарського
процесуального кодексу України
встановлений принцип господарського
судочинства, згідно з яким кожна
сторона повинна довести обставини, на
які вона посилається в обгрунтування
своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.33 вказаного Кодексу
кожна сторона повинна довести ті
обставини справи, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
та заперечень.

За приписом ст.43 вказаного Кодексу
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, яке
грунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Враховуючи положення вказаних вище
норм процесуального законодавства, при
зверненні до суду з заявою про
відстрочку виконання судового рішення
заявником повинні бути доведені
конкретні обставини, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим у встановлений строк.

Як вказувалось вище, в обґрунтування
своїх вимог відповідач посилається на
відсутність грошових коштів для оплати
заборгованості перед Державним
підприємством «Житомирський
бронетанковий завод». Одночасно, на
думку заявника, ті обставини, що на
даний час останній виконує
мобілізаційні завдання, здійснює
ремонт бронетанкової техніки і майна,
автомобільної техніки і засобів
зв'язку з метою посилення
обороноздатності України відповідно
до Указу №4466 від 17.03.2014р. Президента
України «Про часткову мобілізацію» та
непередбачення фінансування таких
робіт, фактично ускладнюють можливість
виконання рішення суду. При цьому,
боржник також наголосив, що в
результаті скрутного фінансового
становища Корпорації останнє
знаходиться на межі банкрутства.

На підтвердження своєї позиції Концерн
«Техвоєнсервіс» надав довідку без
номеру та дати про наявність
заборгованості з оплати праці, єдиного
соціального внеску та податків всіх
рівнів, відомості про розмір
заборгованості Міністерства оборони
України та підпорядкованих військових
частин, а також звіт про фінансові
результати за I квартал 2014р.

Проте, належних та допустимих у
розумінні ст.34 Господарського
процесуального кодексу України
доказів відсутності у відповідача
грошових коштів в розмірі, який є
достатнім для виконання судового
рішення по розглядуваній справі,
заявником до матеріалів заяви не
додано.

При цьому, наразі, заявником надано
докази наявності у Концерну і
дебіторської заборгованості, яка
утворилась в результаті надання послуг
з ремонту воєнної техніки, а також
надлишкового нерухомого майна, яке
може бути відчужене і знаходиться на
балансі державного господарського
об'єднання «Техвоєнсервіс».

Вказані документи, за висновками суду,
фактично свідчать про наявність у
боржника активів, за рахунок яких може
бути задоволено кредиторські вимоги.

Тобто, надані відповідачем в
обґрунтування заяви про відстрочку
виконання рішення документи не можуть
свідчити про виняткові обставини, що у
даному конкретному випадку роблять
неможливим виконання постанови від
16.04.2009р. Київського апеляційного
господарського суду по справі №13/127,
оскільки не містять будь-яких
відомостей про фінансовий стан
вказаного господарського товариства
станом на день розгляду заяви.

Ухвалою від 20.06.2014р. господарського
суду заявника було зобов'язано надати
довідки з всіх фінансових установ, в
яких у останнього наявні рахунки, про
розмір грошових коштів Концерну
«Техвоєнсервіс» на них.

Проте, незважаючи на приписи ст.124
Конституції України, ст.ст.4-5, 115
Господарського процесуального кодексу
України, відповідно до яких рішення,
ухвали, постанови, що набрали законної
сили, є обов'язковими на всій
території України, а також зміст ч.2
ст.13 Закону України «Про судоустрій і
статус суддів», згідно якої судові
рішення, що набрали законної сили, є
обов'язковими до виконання усіма
органами державної влади, органами
місцевого самоврядування, їх
посадовими та службовими особами,
фізичними і юридичними особами та їх
об'єднаннями на всій території України,
вимоги ухвали виконано не було,
витребувані документи не представлено.

Крім того, судом встановлено, що
відповідно до статуту Концерну
«Техвоєнсервіс», який затверджено
Наказом №309 від 07.06.2005р. Міністра
оборони України зі змінами 09.11.2007р.,
предметом діяльності концерну є не
тільки виконання державних замовлень,
а і надання послуг телефонного зв'язку,
оптова та роздрібна торгівля засобами
зв'язку, телекомунікаціями та іншими
товарами власного виробництва,
тваринництво, будівельна діяльність,
оптова та роздрібна торгівля
нафтопродуктами, тощо. Вказане в свою
чергу свідчить про можливість
отримання прибутку не лише, як зазначив
відповідач, від виконання державних
контрактів з ремонту воєнної техніки.

Під час розгляду заяви 27.06.2014р. судом
також не встановлено наявності інших
суттєвих причин та доказів
неможливості або складності процедури
виконання рішення суду, а також інших
обставин виняткового характеру, які
могли б слугувати підставою для
розстрочки виконання рішення суду.

Одночасно, під час розгляду заяв про
відстрочку виконання судового рішення
господарський суд також повинен
враховувати інтереси кредитора.
Аналогічну позицію наведено у
постанові від 25.07.2013р. Вищого
господарського суду України по справі
№5017/2763/2012.

Як вже зазначалось, накази на виконання
постанови Київського апеляційного
господарського суду було видано
30.04.2009р.

Проте, за твердженнями представника
Державного підприємства «Житомирський
бронетанковий завод», які з боку
боржника не спростовані, на протязі 5
років заявник не вчинив жодних дій з
метою погашення заборгованості.

Наразі, судом також враховано, що
виконання судового рішення по справі
№13/127 вже було відстрочено, однак,
заявник не надав жодних належних та
допустимих доказів вжиття всіх
необхідних заходів для виконання своїх
грошових зобов'язань перед позивачем.

При цьому, суд приймає до уваги, що
кредитор відповідно до статуту,
затвердженого Наказом №11 від 20.02.2012р.
Державного концерну «Укроборонпром»,
також є державним комерційним
підприємством, створеним з метою
виконання державного контракту і
державного замовлення з виготовлення,
ремонту та модернізації озброєння
військової та іншої техніки. Наведе
фактично свідчить про аналогічні
задачі та обов'язки перед державою обох
сторін спору.

За таких обставин, враховуючи все
вищенаведене, з огляду на те, що вимоги
заявника позбавлені належного
доказового обґрунтування та правових
підстав, приймаючи до уваги фактичний
соціальний статус обох суб'єктів
господарювання, суд відмовляє у
задоволенні заяви б/н від 18.06.2014р.
Концерну «Техвоєнсервіс» про
відстрочку виконання судового рішення,
а саме постанови від 16.04.2009р. Київського
апеляційного господарського суду по
справі №13/127, строком на один рік.

Суд звертає увагу заявника на те, що
Концерн «Техвоєнсервіс» не
позбавлений права та можливості
повторно звернутися до господарського
суду з клопотанням про відстрочку
виконання судового рішення у разі
виникнення обставин, що дійсно
ускладнюють виконання рішення або
роблять його виконання неможливим з
наданням належних доказів існування
вказаних обставин.

Таким чином, керуючись ст.ст.86, 121
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви б/н від
18.06.2014р. Концерну «Техвоєнсервіс» про
відстрочку виконання судового рішення,
а саме постанови від 16.04.2009р. Київського
апеляційного господарського суду по
справі №13/127, строком на один рік.

Суддя
М.О. Любченко