м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/6661/14 25.06.14

за позовомКомунального підприємства
по утриманню житлового господарства
"Житлорембудсервіс" Деснянського
району м.Києва до Комунального
підприємства
"Київжитлоспецексплуатація"
третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача Товариство з
обмеженою відповідальністю «Інтер
Фінанс Україна»

суддя Пукшин Л.Г.

від позивача Уманська О.В. -
представник за довіреністю від
10.06.14;від відповідача від третьої
особиБоженко Д.Є.- представник за
довіреністю № 155/1/19-1955 від 21.05.14; не
з'явились

В судовому засіданні 25.06.14, в порядку ст.
85 ГПК України, було оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста
Києва передані позовні Комунального
підприємства по утриманню житлового
господарства "Житлорембудсервіс"
Деснянського району м. Києва до
Комунального підприємства
"Київжитлоспецексплуатація" про
зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач неналежно виконує
зобов'язання за Договором № 3/13 по
передачі площ (місць) під розміщення
реклами в ліфтах жилих будинків
комунальної власності від 01.10.2013. У
зв'язку з чим, позивач просить суд
зобов'язати КП
"Київжитлоспецексплуатація" підписати
та повернути: додаток № 1 до Договору №
3/13, акт надання послуг від 25.12.2013 № 8195,
акт надання послуг від 26.12.2013 № 8196 та
акти фактичного встановлення
спеціальних конструкцій в будинках
комунальної власності.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 14.04.2014 порушено провадження у
справі № 910/6661/14 за вказаною позовною
заявою та призначено розгляд справи в
судовому засіданні 28.05.2014.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 28.05.2014 залучено до участі у справі
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Інтер Фінанс
Україна" в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача та
відкладено розгляд справи на 11.06.2014.

У судове засідання, призначене на
11.06.2014, з'явився представник
відповідача.

Позивач та третя особа в судове
засідання явку уповноважених
представників не забезпечили, про
поважні причини неявки суд не
повідомили, вимоги ухвали суду не
виконали, обґрунтованих клопотань щодо
своєї неявки не направляли, хоча про
час, дату та місце судового засідання
були повідомлені належним чином.

У судовому засіданні представник
відповідача подав письмове клопотання
про продовження строків вирішення
спору.

Керуючись ст.ст. 69, 77 ГПК України, суд
продовжив строк вирішення спору та
відклав судове засідання у зв'язку з
неявкою представників позивача та
третьої особи на 25.06.14.

В судове засідання 25.06.14 представник
позивача з'явився, надав пояснення по
суті спору, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача через
канцелярію суду надав відзив на позов,
відповідно до якого проти позову
заперечує з наступних підстав.

За твердженням відповідача для
виникнення обов'язку відповідача щодо
перерахування позивачеві 10% отриманої
плати за розміщення реклами у ліфтах,
повинні відбутись усі визначені і
пов'язані між собою події, що є
передумовами настання цих
правовідносин, а саме: складення і
підписання акта фактичного
встановлення
інвестором-розповсюджувачем (ТОВ
«Інтер Фінанс Україна») спеціальних
конструкцій визначеного розміру, який
так і не був складений тобто передумова
не настала; отримання відповідачем від
інвестора коштів за інвестиційним
договором по будинкам
балансоутримувачем яких є позивач,
чого також не відбулось.

Відповідач зазначає, що з актів
запропонованих по підпису позивачем не
вбачається фіксування події
встановлення саме третьою особою
спеціальних конструкцій на внутрішній
поверхні ліфтів у житлових будинках
комунальної власності у деснянському
районі м. Києва. Вимоги про зобов'язання
відповідача підписати акти надання
послуг є, на його думку, неправомірними
та безпідставними, оскільки умовами
договору № 3/13 не передбачено складання
і підписання сторонами таких актів.

Крім того, відповідач зазначає, що
інвестиційний договір № 050-13/і/123 у
зв'язку з невиконанням інвестором
(третьої особою) його умов в частині
оплати за розміщення реклами в ліфтах
житлових будинків, згідно п. 10.4.1 цього
договору розірвано з 25.11.13 за рішенням
постійно діючої конкурсної комісії по
залученню інвесторів.

В судовому засіданні представник
відповідача надав пояснення по суті
спору, проти позову заперечував з
викладених вище підстав.

Судом заслухані пояснення
представників сторін, досліджені
надані суду докази та матеріали. В
результаті дослідження наданих суду
доказів та матеріалів, суд встановив:

18 березня 2013 року між Департаментом
економіки та інвестицій виконавчого
органу Київської міської ради (КМДА),
Комунальним підприємством
"Київжитлоспецексплуатація"
(відповідач) та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Інтер Фінанс
Україна» (третя особа) було укладено
інвестиційний договір № 050-13/і/123 про
облаштування рекламними засобами та
розміщення реклами в ліфтах житлових
будинків комунальної власності міста
Києва (далі - Інвестиційний договір).

За цим Договором відповідно до умов
інвестиційного конкурсу та поданої
конкурсної пропозиції
Інвестор-Розповсюджувач реклами (третя
особа) зобов'язується здійснити
фінансування і виконання робіт з
облаштування об'єкту інвестування та
отримує право встановити і протягом
дії цього договору користуватися
рекламними засобами (спеціальними
конструкціями), встановленими у
відповідних ліфтах (з внесенням
щомісячної плати за розміщення реклами
на об'єкті інвестування) відповідно до
вимог чинного Законодавства України,
для своїх комерційних цілей, в тому
числі вільно розпоряджатися такими
конструкціями (п. 2.1 Інвестиційного
договору).

Інвесторові-Розповсюджувачу реклами
надається 60 календарних днів з моменту
укладення інвестиційного договору для
обстеження Об'єкту інвестування,
виготовлення та встановлення
рекламних засобів до початку сплати
ним щомісячної плати за розміщення
рекламних засобів. Після укладання
інвестиційного договору
Інвестор-Розповсюджувач реклами
спільно із Підприємством укладають в
разі необхідності інші договори/угоди,
необхідні для розміщення реклами та
експлуатації рекламних засобів в
установленому порядку згідно чинного
законодавства.
Інвестор-Розповсюджувач реклами
здійснює внесення щомісячної плати за
розміщення реклами в ліфтах житлових
будинків комунальної власності
відповідно до пп. 5.1.3 цього Договору
(п.п. 2.5, 2.6, 2.7 Інвестиційного договору).

Пунктом 10.1 встановлено, що термін дії
договору складає 5 років.

Відповідно до п. 10.4 Інвестиційного
договору у разі невиконання
Інвестором-Розповсюджувачем реклами
умов цього Договору даний Договір може
бути достроково розірваний в
односторонньому порядку організатором
конкурсу із застосуванням наступної
процедури: у разі невиконання
Інвестором-Розповсюджувачем реклами
зобов'язань за цим Договором за
пропозицією Організатора конкурсу та
Підприємства питання розірвання цього
Договору виноситься на розгляд
комісії. Після розгляду комісією та
прийняття нею рішення організатор
повідомляє інвестора про необхідність
безумовного виконання умов цього
договору протягом 30 календарних днів
та терміни розірвання договору у разі
не усунення
інвестором-розповсюджувачем реклами
порушень його умов.

У разі не усунення
інвестором-розповсюджувачем реклами
порушень умов цього договору протягом
37 календарних днів з дня направлення
організатором конкурсу на адресу
інвестора-розповсюджувача реклами,
зазначену в цьому договорі,
повідомлення про розірвання, договір
буде вважатись розірваним.

01 жовтня 2013 року між Комунальним
підприємством по утриманню житлового
господарства "Житлорембудсервіс"
Деснянського району м. Києва (далі -
позивач, балансоутримувач) та
Комунальним підприємством
"Київжитлоспецексплуатація" (далі -
відповідач, підприємство) було
укладено договір № 3/13 по передачі площ
(місць) під розміщення реклами в ліфтах
жилих будинків комунальної власності
(далі - договір № 3/13), відповідно до
умов якого балансоутримувач надає
підприємству, у відповідності до умов
даного договору, площі (місця) на
внутрішній поверхні ліфтів у жилих
будинках комунальної власності у
Деснянському районі м. Києва для
розміщення реклами в ліфтах жилих
будинків комунальної власності згідно
Порядку розміщення реклами в м. Києві,
затвердженого рішенням КМР від 22.09.11 №
37/6253.

Відповідно до п.5.1 договору № 3/13
останній вступає в дію після
підписання його сторонами і діє
протягом 1 року до 01.10.14. Сторони
домовились, що відповідно до ст.. 631
Цивільного кодексу України в частині
п.3.2 договір починає діяти з 18 березня
2013 року.

Умовами вказаного договору
передбачено, що балансоутримувач
протягом трьох робочих днів з моменту
підписання даного договору надає
підприємству площі (місця) на
внутрішній поверхні ліфтів у жилих
будинках комунальної власності у
Деснянському районі м. Києва за
адресами згідно додатку до даного
Договору, що є його невід'ємною
частиною. Підприємство справляє
Балансоутримувачу плату за
користування площами (місцями) під
розміщення реклами згідно з п. 3.2.
розділу 3 даного Договору (п.2.1, 2.3
договору).

Відповідно до п. 2.4 договору № 3/13 після
встановлення
Інвестором-розповсюджувачем реклами
спеціальних конструкцій на внутрішній
поверхні ліфтів у жилих будинках
комунальної власності, наданих
Балансоутримувачем Підприємству
згідно умов даного Договору та Порядку,
Сторони складають і підписують Акт
фактичного встановлення спеціальних
конструкцій, визначеного розміру.

Як визначено в п.3.1 договору підставою
для нарахування та перерахування
Підприємством на рахунок
балансоутримувача відповідної плати є
укладений між Підприємством та
Інвестором - розповсюджувачем реклами
Інвестиційний Договір про
облаштування рекламними засобами та
розміщення реклами в ліфтах жилих
будинків комунальної власності міста
Києва (далі - Інвестиційний договір) та
Акт фактичного встановлення
спеціальних конструкцій.

Пунктом 3.2 договору № 3/13 передбачено,
що підприємство перераховує на рахунок
балансоутримувача 10% від отриманих
коштів за Інвестиційним договором до 10
числа наступного місяця за умови
своєчасного перерахування інвестором
реклами підприємству коштів за
Інвестиційним договором на розміщення
реклами.

Спір виник внаслідок того, що позивач
вважає, що відповідач безпідставно
не підписав додаток № 1 до договору №
3/13 від 01.10.13, акти надання послуг від
25.12.13 № 8195, від 26.12.13 № 8196, акти
фактичного встановлення спеціальних
конструкцій.

Оцінюючи подані позивачем та
відповідачем докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
вимоги позивача є такими, що не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно з частиною 1 статті 15 ЦК України,
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Згідно з ст.16 Цивільного кодексу
України способами захисту цивільних
прав та інтересів можуть бути: 1)
визнання права; 2) визнання правочину
недійсним; 3) припинення дії, яка
порушує право; 4) відновлення становища,
яке існувало до порушення; 5) примусове
виконання обов'язку в натурі; 6) зміна
правовідношення; 7) припинення
правовідношення; 8) відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; 9) відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; 10)
визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

Відповідно до ст.20 Господарського
кодексу України кожний суб'єкт
господарювання та споживач має право
на захист своїх прав і законних
інтересів. Права та законні інтереси
зазначених суб'єктів захищаються
шляхом: визнання наявності або
відсутності прав; визнання повністю
або частково недійсними актів органів
державної влади та органів місцевого
самоврядування, актів інших суб'єктів,
що суперечать законодавству, ущемлюють
права та законні інтереси суб'єкта
господарювання або споживачів;
визнання недійсними господарських
угод з підстав, передбачених законом;
відновлення становища, яке існувало до
порушення прав та законних інтересів
суб'єктів господарювання; припинення
дій, що порушують право або створюють
загрозу його порушення; присудження до
виконання обов'язку в натурі;
відшкодування збитків; застосування
штрафних санкцій; застосування
оперативно-господарських санкцій;
застосування
адміністративно-господарських
санкцій; установлення, зміни і
припинення господарських
правовідносин; іншими способами,
передбаченими законом.

Вказані норми права та інші норми
чинного законодавства України
регулюють саме порядок захисту особами
свого особистого немайнового або
майнового права та інтересу, а позивач
звернувся до суду за захистом свого
права у спосіб, який не передбачений
нормами чинного законодавства.

Суд зазначає, що Акти надання послуг є
підтвердженням наявності чи
відсутності фактів надання однією
стороною та прийняття іншою стороною
послуг за договором, що є лише доказом,
а не окремим обов'язком щодо виконання
сторонами договірних зобов'язань за
договором. В свою чергу, Акт фактичного
встановлення спеціальних конструкцій
є документом, що підтверджує
встановлений факт або подію, і
підписання такого акту не передбачене
чинним законодавством або договором як
спосіб захисту судом прав та законних
інтересів особи.

Предметом позову може бути
матеріально-правова чи немайнова
вимога позивача до відповідача,
відносно якої суд повинен прийняти
рішення. Предметом позову не можуть
бути обставини, які виступають
доказами у справі, зокрема, підписання
актів, оскільки акти підтверджують
наявність або відсутність юридичних
фактів, які входять до підстав позову.
Захист майнового або немайнового права
чи законного інтересу відбувається
шляхом прийняття судом рішення про
примусове виконання відповідачем
певних дій або зобов'язання утриматись
від їх вчинення. Заявлені позивачем
вимоги про зобов'язання відповідача
підписати акти надання послуг та акти
фактичного встановлення спеціальних
конструкцій не призводить до
поновлення порушеного права позивача
та, у разі її задоволення, не може бути
виконана у примусовому порядку,
оскільки відсутній механізм виконання
такого рішення.

Відтак, покладення судом на
відповідача обов'язку вчинити дії, що
не призведуть до реального поновлення
порушених прав позивача, є
безпідставним та необґрунтованим.

Аналогічної позиції дотримується і
Вищий господарський суд України
(наприклад, постанова Вищого
господарського суду України від
23.04.2012р. у справі № 5024/1268/2011, постанова
Вищого господарського суду України від
18.09.2013р. у справі № 18/1543/12).

Крім того, як вбачається з листа
Департаменту економіки та інвестицій
виконавчого органу Київської міської
ради (КМДА) від 06.12.13 № 050/06-9879 на
засіданні постійно діючої конкурсної
комісії по залученню інвесторів до
фінансування будівництва,
реконструкції, реставрації тощо
об'єктів житлового та нежитлового
призначення, незавершеного
будівництва, інженерно-транспортної
інфраструктури міста Києва 28.11.13 було
прийнято рішення визнати
Інвестиційний договір від 18.03.13 №
050-13/і/123 розірваним з 25.11.13.

Таким чином, зважаючи, що
правовідносини між позивачем та
відповідачем за договором № 3/13 від
01.10.13 є похідними від виконання
сторонами Інвестиційного договору №
050-13/і/123 від 18.03.13 своїх зобов'язань, то
відповідно у зв'язку з розірванням
Інвестиційного договору від 18.03.13 №
050-13/і/123 з 25.11.13 вимоги позивача про
зобов'язання відповідача підписати
додаток № 1 до договору від 01.10.13 № 3/13 в
редакції, що була надіслана
відповідачеві, задоволенню не
підлягають.

Враховуючи викладене, позивачем
неправильно обрано спосіб захисту
порушеного права. Пред'явлені позовні
вимоги не можна визнати законними та
обґрунтованими, а тому в позові слід
відмовити.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 43, 33, 43, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити
повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 01.07.2014
року

Суддя
Пукшин Л.Г.