ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2014 р.
Справа № 911/1749/14

Господарський суд Київської області в
складі судді Скутельника П.Ф., при
секретарі Жилі Б.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Л. К. О.",
ідентифікаційний код: 37317990,
місцезнаходження: 03062, м. Київ, вул.
Екскаваторна, буд. 35,

до відповідача: фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2,
ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, місце
проживання: 08200, АДРЕСА_1,

про стягнення заборгованості

за участю представників сторін

від позивача: юрисконсульт філії "Л. К.
О.-О" ТОВ "Л. К. О." Рачок Л.М., яка діє на
підставі доручення від 05.03.2014 року за №
5/11;

від відповідача: ОСОБА_2, особа якої
засвідчена на підставі паспорта, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

товариство з обмеженою
відповідальністю "Л. К. О." (далі за
текстом: Позивач) звернулось до
господарського суду Київської області
з позовною заявою до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 (далі за
текстом: Відповідач) про стягнення
заборгованості за договором суборенди
майна від 14.09.2012 року за № 18939-98 (далі за
текстом: Договір) у вигляді основного
боргу в сумі 25758,64 грн. (двадцять п'ять
тисяч сімсот п'ятдесят вісім гривень 64
коп.) та пені в сумі 7341,21 грн. (сім тисяч
триста сорок одна гривня 21 коп.).

Свої вимоги Позивач обґрунтовує тим, що
Відповідач не виконує умови Договору
щодо виконання взятих на себе
зобов'язань по сплаті вартості
неповернутого майна, внаслідок чого у
Відповідача станом на 11.04.2014 року
виникла заборгованість за Договором у
вигляді основного боргу в сумі 25758,64
грн. (двадцять п'ять тисяч сімсот
п'ятдесят вісім гривень 64 коп.) та пені в
сумі 7341,21 грн. (сім тисяч триста сорок
одна гривня 21 коп.).

Відповідно до ухвали суду від 15.05.2014
року порушено провадження у справі №
911/1749/14 та призначено її розгляд на
16.06.2014 року.

16.06.2014 року в судове засідання з'явився
Позивач, який виконав вимоги ухвали
суду від 15.05.2014 року, дав пояснення,
позов підтримав та просив
задовольнити. В судове засідання
з'явився Відповідач, який виконав
вимоги ухвали суду від 15.05.2014 року, дав
пояснення, позовні вимоги Позивача
визнав в повному обсязі. У зв'язку з цим
після дослідження матеріалів справи та
врахування наданих пояснень Позивача
та Відповідача, суд видалився до
нарадчої кімнати для прийняття рішення
у справі, оголошення якого призначено
на 16.06.2014 року.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82
Господарського процесуального кодексу
України, рішення приймається
господарським судом за результатами
оцінки доказів, поданих сторонами та
іншими учасниками господарського
процесу, а також доказів, які були
витребувані господарським судом, у
нарадчій кімнаті.

Детально розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
Позивача та Відповідача, з'ясувавши
фактичні обставини, які мають значення
для розгляду справи і вирішення спору
по суті, дослідивши подані докази, суд -

ВСТАНОВИВ:

відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського
кодексу України, господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів.

Згідно із ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу
України, правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Цивільним кодексом України у ч. 2 ст. 202
закріплено, що правочини можуть бути
односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори).

14.09.2012 року між Позивачем та
Відповідачем був укладений договір
суборенди майна від 14.09.2012 року за №
18939-98.

Договір у п. 1.1. передбачає, що Орендар
(Позивач) передає Суборендареві
(Відповідачу) у строкове платне
користування (оперативну суборенду), а
Суборендар приймає торгово-рекламне
обладнання (надалі іменується:
«Майно»), та зобов'язується сплачувати
Орендарю орендну плату.

За умовами п. 1.2. Договору, загальна
вартість майна, що підлягає передачі в
суборенду становить 25758,64 грн. (двадцять
п'ять тисяч сімсот п'ятдесят вісім
гривень 64 коп.).

За умовами п. 2.2. Договору, факт передачі
майна в суборенду підтверджується
актом прийому-передачі, який
підписується уповноваженими
представниками Сторін, погоджується
уповноваженою особою власника та
скріплюється печатками Сторін і
власника. Акт прийому-передачі майна в
суборенду є невід'ємною частиною цього
Договору. Обов'язок підготовки акта
прийому-передачі Майна в суборенду
лежить на Орендарі.

На виконання умов п.п. 2.2. Договору,
Сторони останнього 14.09.2012 року
підписали Акт прийому-передачі Майна в
суборенду від 14.09.2012 року, згідно з яким
Позивач передав, а Відповідач прийняв у
строкове платне користування якісне,
ціле та комплектне Майно, загальна
вартість якого становила 25758,64 грн.
(двадцять п'ять тисяч сімсот п'ятдесят
вісім гривень 64 коп.).

Згідно із п.п. 7.1., 7.2. Договору, даний
Договір вважається укладеним і набирає
чинності з дати його підписання
Сторонами, погодження Власником. Даний
Договір укладається терміном на 1 (один)
календарний рік, якщо інше не випливає
з тексту цього Договору або чинного
законодавства України.

Дослідивши зміст п.п. 7.1., 7.2. Договору,
суд погоджується з позицією Позивача,
що строк дії Договору сплив 14.09.2013 року.

Відповідно до вимог ст. 193
Господарського кодексу України,
суб'єкт господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання
-відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу
України господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Крім того, згідно вимог ст.ст. 525, 526
Цивільного кодексу України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Цивільний кодекс України у ст. 530
передбачає, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно із п. 2.3. Договору, Майно повинно
бути повернуто Суборендарем та
прийняте Орендарем/Власником протягом
10 (десяти) робочих днів з дати
закінчення дії Договору (в тому числі
дострокового). Суборендар несе ризик
випадкової загибелі, пошкодження або
втрати Майна до моменту його
фактичного повернення Орендарю або
Власнику.

Відповідно до п. 5.1.13. Договору,
Суборендар зобов'язується протягом 10
(десяти) робочих днів після закінчення
дії Договору (в т.ч. дострокового)
повернути Майно Орендарю (а в разі
отримання відповідної вимоги -
Власнику) у діючому стані, технічно
справне та комплектне, з урахуванням
його нормального зносу.

Договір у п. 6.2. передбачає, що у випадку
втрати (повного знищення) Суборендарем
Майна (окрім випадків, що мають
підтвердження актами відповідних
органів і які виникли внаслідок дії
обставин непереборної сили) або
неповернення Майна у відповідності з п.
2.4. даного Договору, Суборендар
зобов'язаний відшкодувати Орендарю
(або за письмовою вимогою -
безпосередньо власнику) вартість
Майна, вказану в п. 1.2. даного Договору
(або в Специфікації), із врахуванням
ПДВ, якщо інша сума відшкодування не
буде додатково узгоджена між Сторонами
та Власником.

Відповідач в порушення вимог п.п. 2.3.,
5.1.13., 6.2. Договору, ст.ст. 525, 526, 530
Цивільного кодексу України та ст. 193
Господарського кодексу України після
спливу строку дії Договору не повернув
Позивачу Майно загальною вартістю 25758,64
грн. (двадцять п'ять тисяч сімсот
п'ятдесят вісім гривень 64 коп.) та
вартість останнього не відшкодував
25758,64 грн. (двадцять п'ять тисяч сімсот
п'ятдесят вісім гривень 64 коп.),
внаслідок чого у Відповідача перед
Позивачем виникла заборгованість у
вигляді основного боргу з
відшкодування вартості майна за
Договором в сумі 25758,64 грн. (двадцять
п'ять тисяч сімсот п'ятдесят вісім
гривень 64 коп.).

Як свідчать матеріали справи,
заборгованість Відповідача перед
Позивачем за Договором у вигляді
основного боргу з відшкодування
вартості майна станом на 16.06.2014 року
складає 25758,64 грн. (двадцять п'ять тисяч
сімсот п'ятдесят вісім гривень 64 коп.).

Дії Відповідача є порушенням
договірних зобов'язань (ст. 610
Цивільного кодексу України), тому
Відповідач вважається таким, що
прострочив виконання зобов'язання (ст.
612 Цивільного кодексу України).

За таких обставин, позовні вимоги щодо
стягнення заборгованості у вигляді
основного боргу з відшкодування
вартості майна за Договором в сумі 25758,64
грн. (двадцять п'ять тисяч сімсот
п'ятдесят вісім гривень 64 коп.)
визнаються судом обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню
повністю.

Поряд з цим, Позивач просить суд
стягнути з Відповідача, за несвоєчасне
виконання грошового зобов'язання з
відшкодування вартості неповернутого
майна, пеню, передбачену п. 6.5. Договору,
у сумі 7341,21 грн. (сім тисяч триста сорок
одна гривня 21 коп.).

Договір у п. 6.5. передбачає, що у випадку
порушення Суборендарем передбаченого
даним Договором строку повернення
Майна Орендарю або Власнику,
Суборендар сплачує відповідно
Орендарю або Власнику пеню в розмірі 0,5
% від вартості неповернутого своєчасно
Майна, що вказана в п. 1.2. даного
Договору (або в Специфікації), за кожний
день затримки повернення.

Господарський кодекс України у ст. 216
передбачає, що учасники господарських
відносин несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

У відповідності з ч. 1 ст. 218
Господарського кодексу України,
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 230
Господарського кодексу України,
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу
України, штрафні санкції за порушення
грошових зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Частиною 1 ст. 549 Цивільного кодексу
України визначено, що пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відповідно до вимог ст. 610 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу
України, у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Цивільний кодекс України у ст. 612
передбачає, що боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.
Боржник, який прострочив виконання
зобов'язання, відповідає перед
кредитором за завдані простроченням
збитки і за неможливість виконання, що
випадково настала після прострочення.
Якщо внаслідок прострочення боржника
виконання зобов'язання втратило
інтерес для кредитора, він може
відмовитися від прийняття виконання і
вимагати відшкодування збитків.
Прострочення боржника не настає, якщо
зобов'язання не може бути виконане
внаслідок прострочення кредитора.

Суд приходить до висновку, що дії
Відповідача є порушенням договірних
зобов'язань, тому Відповідач
вважається таким, що прострочив
виконання зобов'язання, внаслідок чого
є підстави для застосування
встановленої законом та Договором
відповідальності.

Закон України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань» від 10 січня 2002 року за N
2921-III у ст.ст. 1, 3 встановлює, що платники
грошових коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

На підставі ст. 611 Цивільного кодексу
України, ст.ст. 230, 231 Господарського
кодексу України, ст.ст. 1, 3 Закону
України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань» та п. 6.5. Договору,
Позивачем Відповідачу нараховано пеню
за несвоєчасне виконання грошового
зобов'язання з відшкодування вартості
неповернутого Майна в розмірі 0,5 % від
вартості неповернутого своєчасно
Майна, що вказана в п. 1.2. даного
Договору (або в Специфікації), за кожний
день затримки повернення, в сумі 7341,21
грн. (сім тисяч триста сорок одна гривня
21 коп.).

З метою дослідження правильності
визначення Позивачем суми пені, судом
здійснено розрахунок пені за заявлений
Позивачем період, за результатами
якого суд погоджується з сумою,
розміром та періодом нарахування
Позивачем Відповідачу пені за
Договором в сумі 7341,21 грн. (сім тисяч
триста сорок одна гривня 21 коп.).

Доказів сплати в добровільному порядку
пені за Договором Відповідач суду не
надав та наявність заборгованості зі
сплати пені Позивачу визнав в повному
обсязі.

За таких обставин, позовні вимоги щодо
стягнення з Відповідача пені за
несвоєчасне виконання грошового
зобов'язання з відшкодування вартості
неповернутого Майна за Договором у
сумі 7341,21 грн. (сім тисяч триста сорок
одна гривня 21 коп.) підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 32
Господарського процесуального кодексу
України, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Господарський процесуальний кодекс
України у ст.36 встановлює, що
письмовими доказами є документи і
матеріали, які містять дані про
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку про те, що копії документів,
які знаходяться в матеріалах справи та
надавались Позивачем і Відповідачем
суду в якості доказів невиконання
Відповідачем своїх зобов'язань за
Договором, є належними та допустимими
письмовими доказами неналежного
виконання Відповідачем зобов'язань,
взятого ним, відповідно до Договору.

У судовому засіданні, надані Позивачем
докази, спростовані не були, по судуне
заперечувались Відповідачем та
останнім визнавались в повному обсязі.

Згідно зі ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

На момент судового засідання
Відповідачем не подано жодних
документів, які підтверджують сплату
ним заборгованості перед Позивачем, та
наявність останньої Відповідачем
визнавалась в повному обсязі.

Господарські витрати Позивача по
сплаті судового збору в сумі 1827,00 грн.
(одна тисяча вісімсот двадцять сім
гривень 00 коп.) відповідно до ст.ст. 44, 49
Господарського процесуального кодексу
України покладаються на Відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
44, 49, 82-85 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд
Київської області, -

ВИРІШИВ:

1. Позов товариства з обмеженою
відповідальністю "Л. К. О." до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості, - задовольнити
повністю.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1,
місце проживання: 08200, АДРЕСА_1, на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю "Л. К. О.",
ідентифікаційний код: 37317990,
місцезнаходження: 03062, м. Київ, вул.
Екскаваторна, буд. 35, заборгованість за
договором суборенди майна від 14.09.2012
року за № 18939-98 у вигляді основного
боргу в сумі 25758,64 грн. (двадцять п'ять
тисяч сімсот п'ятдесят вісім гривень 64
коп.) та пені в сумі 7341,21 грн. (сім тисяч
триста сорок одна гривня 21 коп.) та
судовий збір у сумі 1827,00 грн. (одна
тисяча вісімсот двадцять сім гривень 00
коп.).

3. Видати наказ після набрання судовим
рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його
належного оформлення та підписання, і
може бути оскаржено в апеляційному
порядку.

Суддя
Скутельник П.Ф.

Рішення підписано 16.06.2014 року.