ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2014 р.Справа № 922/1857/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Шатернікова М.І.

при секретарі судового засідання
Цірук О.М.

розглянувши справу

за позовом Валківського міжрайонного
прокурора м. Валки в інтересах держави
в особі Старомерчинської селищної
ради, с. Старий Мерчик 3-я особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача, Державна
інспекція сільського господарства в
Харківській області, м. Харків до ФОП
ОСОБА_2, с. Старий Мерчик про стягнення
64441,81 грн. за участю представників
сторін:

прокурора - Кріцина Н.Г., посв. № 006801 від
28.09.2012 р.

позивача - не з'явився

3-ї особи - не з'явився

відповідача - ОСОБА_1, дов. від 17.09.2013 р.

ВСТАНОВИВ:

Прокурор звернувся до суду з позовом в
інтересах держави в особі
Старомерчанської селищної ради та
просить стягнути з ФОП ОСОБА_2 кошти, за
самовільне зайняття земельної ділянки
площею 67 га, яка розташована на
території Старомерчинської селищної
ради Валківського району Харківської
області, за межами населеного пункту, в
сумі 64441,81 грн. на користь
Старомерчинської селищної ради
Валківського району Харківської
області (р/р 0119, МФО 851011, КБК 24062100,
символ звітності 331 «грошові стягнення
за шкоду», ЄДРПОУ № 37447324 УДК у
Валківському районі. Судові витрати
прокурор просить суд покласти на
відповідача.

Крім того, разом з позовною заявою
прокурором заявлено клопотання про
забезпечення позову з метою подальшого
стягнення завданої шкоди, в якій
прокурор просить суд накласти арешт на
майно, що належить відповідачеві
автомобіль "Mitsubishi outlander", 2008 р.в., д.н.з.
НОМЕР_2.

15.05.2014 р. автоматизованою системою
документообігу господарського суду
Харківської області справу № 922/1857/14
було призначено для розгляду судді
Шатернікову М.І.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 16.05.2014 р. за
вищевказаним позовом було порушено
провадження у справі № 922/1857/14 та
розгляд справи призначено на 03.06.2014 р.
об 10:45 год.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 03.06.2014 р.
розгляд справи № 922/1857/14 було
відкладено на 18.06.2014 р. о 12:45 год.

У судовому засіданні 18 червня 2014 р.
прокурор підтримує позовні вимоги та
просить суд задовольнити їх у повному
обсязі з підстав зазначених у позовній
заяві.

Позивач та 3-я особа явку своїх
повноважних представників у судове
засідання не забезпечили, про час та
місце судового засідання були
повідомлені належним чином.

Представник відповідача проти
позовних вимог заперечує у повному
обсязі, з підстав викладених у відзиві
на позов, наданому до суду 03.06.2014 р. за
вх. 18530 та долученому до матеріалів
справи, зокрема, посилаючись на
відсутність порушення земельного
законодавства з боку відповідача,
оскільки спірна земельна ділянка
відповідачем не використовувалась,
натомість відповідачем вживались
заходи щодо недопущення подальшого
погіршання якісних показників землі та
поліпшення стану земельної ділянки,
шляхом здійснення агротехнічної
обробки ґрунту та посіву
сільськогосподарської
культури-сидщерату.

Присутній у судовому засіданні
представник відповідача та прокурор
пояснили, що ними надані всі документи,
які необхідні для розгляду справи по
суті.

Враховуючи те, що норми ст. 65
Господарського процесуального кодексу
України, щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, п. 4 ч. 3
ст. 129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом в межах наданих
ним повноважень створені належні умови
для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів, та
вважає за можливе розглядати справу за
наявними у справі і додатково поданими
на вимогу суду матеріалами.

Розглянувши надані учасниками
судового процесу документи і
матеріали, всебічно та повно з'ясувавши
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши в
сукупності докази, які мають значення
для розгляду справи і вирішення спору
по суті, судом встановлено наступне.

Валківською міжрайонною прокуратурою
в ході проведення перевірки додержання
вимог земельного та бюджетного
законодавства територіальними
підрозділами Державного агентства
земельних ресурсів України, органами
виконавчої влади та органами місцевого
самоврядування при прийнятті рішень
про відведення земель
сільськогосподарського і
лісогосподарського призначення, а
також стягнення відповідних втрат при
зміні цільового призначення цих земель
встановлено, що за межами населеного
пункту на території Старомерчинської
селищної ради Валківського району
Харківської області використовується
без відповідних правовстановлюючих
документів земельна ділянка площею 67
га.

В подальшому, дані відомості внесено до
Єдиного реєстру досудових
розслідувань за № 0000005 від 06.03.2013
за ознаками кримінального
правопорушення, передбаченого ст. 197-1 ч.
1 КК України.

25.04.2013 в ході проведення досудового
розслідування державним інспектором
сільського господарства в Харківській
області Свидом С.В. проведено
обстеження земельної ділянки
сільськогосподарського призначення
загальною площею 67 га, яка знаходиться
за межами населеного пункту
Старомерчинської селищної ради
Валківського району Харківської
області.

Під час проведення перевірки
встановлено факт самовільного
зайняття та використання вказаної
земельної ділянки фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2, який на час
обстеження проводив культивацію
земельної ділянки на площі орієнтовно
35 га і на площі орієнтовно 32 га
знаходились посіви озимої пшениці.

За результатами проведеної перевірки
дотримання суб'єктом господарювання
вимог земельного законодавства
складено акт від 25.04.2013 № 29 та акт
обстеження земельної ділянки № 34 від
24.04.2013.

Відповідно до Методики визначення
розміру шкоди, заподіяної внаслідок
самовільного зайняття земельних
ділянок, використання земельних
ділянок не за цільовим призначенням,
зняття ґрунтового покриву (родючого
шару ґрунту) без спеціального дозволу,
затвердженої постановою Кабінету
Міністрів України від 25.07.2007 р. № 963,
спеціалістами відділу оперативного
контролю за дотриманням вимог
земельного законодавства Управління з
контролю за використанням та охороною
земель розраховано розмір шкоди,
заподіяний внаслідок самовільного
зайняття земельної ділянки ОСОБА_2,
який склав 64441,81 грн.

Вироком Валківського районного суду
Харківської області від 14.06.2013 р. по
справі № 615/735/13-к, суд затвердив угоду
про визнання винуватості, укладену
24.05.2013 між старшим прокурором
Валківської міжрайонної прокуратури
Харківської області Власенком В.І. та
обвинуваченим ОСОБА_2

ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні
злочину, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК
України, а саме у самовільному
використанні земельної ділянки, яким
завдано значної шкоди її законному
володільцю.

Вирок Валківського районного суду
Харківської області від 14.06.2013 по
справі № 615/735/13-к набрав законної сили.

Станом на 21.02.2014 р. за результатами
проведення державним інспектором
сільського господарства в Харківській
області Свидом С.В. повторної перевірки
встановлено, що спірна земельна
ділянка площею 67 га ФОП ОСОБА_2 не
використовується.

Таким чином, підставою для звернення
прокурора з даним позовом до суду є
порушення відповідачем норм
Земельного кодексу України, а саме те,
що відповідач станом на квітень 2013 р.
використовував земельну ділянку
сільськогосподарського призначення
загальною площею 67 га, яка знаходиться
за межами населеного пункту
Старомерчинської селищної ради
Валківського району Харківської
області без документів, що посвідчують
право власності або право користування
землею, чим відповідач, на думку
прокурора, завдана шкода державним
інтересам у розмірі 64441,81 грн.

Крім того, на підтвердження
самовільного зайняття спірної
земельної ділянки прокурор надав акті
перевірки дотримання суб'єктами
господарювання вимог земельного
законодавства від 25.04.2013 року № 29
(арк.спр. 20-29), акт обстеження земельної
ділянки № 34 від 25.04.2014 р. (арк.спр. 30-32)
протокол про адміністративне
правопорушення від 16.04.2013 р. № 002415
(арк.спр. 35-36), припис від 26.04.2013 року № 35
щодо усунення порушення земельного
законодавства у 30 денний термін
(арк.спр 39-40), постанову про закриття
справи від 26.04.2013 р. № 000473 (арк.спр. 37-38),
вирок Валківського районного суду
Харківської області від 14.06.2013 р. по
справі № 615/735/13-к (арк.спр. 41) та
розрахунок розміру шкоди, заподіяної
внаслідок самовільного зайняття
земельної ділянки ОСОБА_2 (арк.спр. 33).

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, з урахуванням
фактичних та правових підстав позовних
вимог і заперечень проти них, суд
виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Конституції
України земля, її надра, атмосферне
повітря, водні та інші природні
ресурси, що знаходяться на території
України, природні ресурси її
континентального шельфу, виключної
(морської) економічної зони є об'єктами
права власності Українського народу.
Від імені Українського народу права
власника здійснюють органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування в межах, визначених
Конституцією України.

Згідно з вимогами ст. 14 Конституції
України - земля є основним національним
багатством, що перебуває під особливою
охороною держави, а право власності на
землю гарантується та набувається і
реалізується громадянами, юридичними
особами та державою виключно у
відповідності до закону.

Спірна земельна ділянка є державною
власністю.

Відповідно до положень ст.1 Закону
України "Про державний контроль за
використанням та охороною земель"
самовільне зайняття земельної
ділянки - будь-які дії, які свідчать про
фактичне використання земельної
ділянки за відсутності відповідного
рішення органу виконавчої влади чи
органу місцевого самоврядування про її
передачу у власність або надання у
користування (оренду) або за
відсутності вчиненого правочину щодо
такої земельної ділянки, за винятком
дій, які відповідно до закону є
правомірними). Самовільно зайняті
земельні ділянки підлягають
поверненню власникам землі або
землекористувачам без відшкодування
затрат, понесених за час незаконного
користування ними (ст. 212 ЗК України).

Пунктом в ст. 80 Земельного кодексу
України встановлено, що суб'єктами
права власності на землі державної
власності є держава, яка реалізує це
право через відповідні органи
державної влади.

Згідно з ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу
України центральний орган виконавчої
влади з питань земельних ресурсів у
галузі земельних відносин та його
територіальні органи передають
земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
державної власності, крім випадків,
визначених частиною восьмою цієї
статті, у власність або у користування
для всіх потреб.

Відповідно до ч. 1 статті 124 Земельного
кодексу України, передача в оренду
земельних ділянок, що перебувають у
державній або комунальній власності,
здійснюється на підставі рішення
відповідного органу виконавчої влади
або органу місцевого самоврядування
згідно з їх повноваженнями,
визначеними статтею 122 цього Кодексу,
чи договору купівлі-продажу права
оренди земельної ділянки (у разі
продажу права оренди) шляхом укладення
договору оренди земельної ділянки чи
договору купівлі-продажу права оренди
земельної ділянки.

На підставі статті 125 Земельного
кодексу України, право власності на
земельну ділянку, а також право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 188 Земельного кодексу України
передбачено, що державний контроль за
використанням та охороною земель
здійснюється центральним органом
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері здійснення державного
нагляду (контролю) в агропромисловому
комплексі, а за додержанням вимог
законодавства про охорону земель -
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику із
здійснення державного нагляду
(контролю) у сфері охорони
навколишнього природного середовища,
раціонального використання,
відтворення і охорони природних
ресурсів.

Відповідно до ст.1166 Цивільного кодексу
України майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правом фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Для застосування такої міри
відповідальності, як відшкодування
шкоди, потрібна наявність усіх
елементів складу цивільного
правопорушення:

1) протиправної поведінки;

2) шкоди;

3) причинного зв'язку між протиправною
поведінкою заподіювача та шкодою;

4) вини.

За відсутності хоча б одного з цих
елементів цивільна відповідальність
не настає.

Згідно зі статтею 22 Цивільного кодексу
України, збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку
зі знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки );

2) доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Встановлення причинного зв'язку між
протиправною поведінкою заподіювача
та шкодою потерпілої сторони є
важливим елементом доказування
наявності шкоди. Позивач повинен
довести, що протиправна дія чи
бездіяльність заподіювача є причиною,
а шкода, яка завдана особі, - наслідком
такої протиправної поведінки.
Наведеної правової позиції
дотримується Верховний Суд України при
здійсненні касаційного перегляду
судових рішень у справах про
відшкодування збитків (наприклад,
справа №42/266-6/492, постанова від 30.05.2006р.).

Відшкодування збитків та інші способи
відшкодування майнової шкоди можуть
мати місце при наявності складу
цивільного правопорушення, який
включає в себе протиправну поведінку
заподіювача шкоди - відповідача;
наявність негативних наслідків (шкоди),
причинний зв'язок між протиправною
поведінкою заподіювача та наслідками
(шкодою); вина відповідача - заподіювача
шкоди.

Протиправна поведінка особи тільки
тоді є причиною шкоди, коли вона прямо
(безпосередньо) пов'язана зі збитками.
Непрямий (опосередкований) зв'язок між
протиправною поведінкою і збитками
означає лише, що поведінка оцінюється
за межами конкретного випадку, і,
відповідно, за межами юридично
значимого зв'язку.

У Постанові Пленуму Президії Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики розгляду справ у
спорах, що виникають із земельних
відносин" від 17.05.2011р. № 6 вказується, що
у вирішенні питання про задоволення
вимог щодо стягнення шкоди, завданої
самовільним зайняттям земельної
ділянки, господарським судам необхідно
мати на увазі, що розмір такої шкоди
визначається відповідно до розрахунку,
зробленого територіальними органами
інспекції Міністерства екології та
природних ресурсів України або
Державною інспекцією з контролю за
використанням і охороною земель
Держкомзему та її територіальними
підрозділами на підставі Методики
визначення розміру шкоди, заподіяної
внаслідок самовільного зайняття
земельних ділянок, використання
земельних ділянок не за цільовим
призначенням, зняття ґрунтового
покриву (родючого шару ґрунту) без
спеціального дозволу, затвердженої
постановою Кабінету Міністрів України
від 25.07.2007 N 963.

Згідно з пунктом 3.1 наказу Державного
агентства земельних ресурсів України
та Державної інспекції з контролю за
використанням і охороною земель від
12.09.2007 N 110 "Про затвердження Методичних
рекомендацій щодо застосування
Методики визначення розміру шкоди,
заподіяної внаслідок самовільного
зайняття земельних ділянок,
використання земельних ділянок не за
цільовим призначенням, зняття
ґрунтового покриву (родючого шару
ґрунту) без спеціального дозволу,
затвердженої постановою Кабінету
Міністрів України від 25.07.2007 N 963"
підставою для здійснення розрахунку
розміру шкоди, заподіяної державі,
територіальним громадам, юридичним чи
фізичним особам внаслідок
самовільного зайняття земельних
ділянок, використання земельних
ділянок не за цільовим призначенням,
зняття ґрунтового покриву (родючого
шару ґрунту) без спеціального дозволу,
є матеріали справи про адміністративне
правопорушення, які підтверджують факт
вчинення цього правопорушення, а саме:

- акт перевірки дотримання вимог
земельного законодавства;

- протокол про адміністративне
правопорушення;

- припис (з вимогою усунення порушення
земельного законодавства);

- акт обстеження земельної ділянки.

Отже, підставою для здійснення
розрахунку розміру шкоди, заподіяної
державі або територіальній громаді
внаслідок самовільного зайняття
земельних ділянок, є зазначені
документи в їх сукупності, оскільки
саме вони можуть підтвердити сам факт
самовільного зайняття земельної
ділянки, розмір зайнятої ділянки та
період часу, протягом якого вона
використовується без належних
правових підстав.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст. 32
Господарського процесуального кодексу
України: доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно ст.43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи
до уваги те, що відповідачем станом на
квітень 2013 було зайнято земельну
ділянку площею 67 га за межами
населеного пункту на території
Старомерчинської селищної ради
Валківського району Харківської
області, без документів, що посвідчують
право користування цією ділянкою, факт
самовільного зайняття земельної
ділянки відповідачем та розмір
завданої шкоди, підтверджено всіма
матеріалами перевірки в їх сукупності,
проведеною Державною інспекцією
сільського господарства в Харківській
області, а також вироком Валківського
районного суду Харківської області від
14.06.2013 р. по справі № 615/735/13-к, суд
приходить до висновку що позовні
вимоги прокурора щодо стягнення з
відповідача шкоди у розмірі 64441,81 грн.
за самовільне зайняття земельної
ділянки площею 67 га, яка розташована на
території Старомерчинської селищної
ради Валківського району Харківської
області, за межами населеного пункту є
законними, обґрунтованими і такими, що
підлягають задоволенню.

Крім того, разом з позовною заявою
прокурором заявлено заяву про вжиття
заходів до забезпечення позову, в якій
прокурор просить суд накласти арешт на
майно , що належить відповідачеві, а
саме автомобіль. Розглянувши заяву
прокурора, суд не вбачає підстав для її
задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 66 Господарського
процесуального кодексу України, за
заявою сторони, прокурора чи його
заступника, який подав позов, або з
своєї ініціативи суд має право вжити
заходів до забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається в
будь-якій стадії провадження у справі,
якщо невжиття таких заходів може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення господарського суду.

Згідно ст. 67 Господарського
процесуального кодексу України, позов
забезпечується, зокрема, накладанням
арешту на майно або грошові суми, що
належать відповідачеві, забороною
відповідачеві вчиняти певні дії, що
стосуються предмету спору.

Відповідно п. 3 Постанови пленуму
Вищого господарського суду України № 16
від 26.12.2011 "Про деякі питання практики
застосування заходів до забезпечення
позову" умовою застосування заходів до
забезпечення позову за вимогами
майнового характеру є достатньо
обґрунтоване припущення, що майно (в
тому числі грошові суми, цінні папери
тощо), яке є у відповідача на момент
пред'явлення позову до нього, може
зникнути, зменшитись за кількістю або
погіршитись за якістю на момент
виконання рішення. Отже, найдоцільніше
вирішувати питання забезпечення
позову на стадії попередньої
підготовки справи до розгляду (стаття 65
ГПК).

Достатньо обґрунтованим для
забезпечення позову є підтверджена
доказами наявність фактичних обставин,
з якими пов'язується застосування
певного виду забезпечення позову. Про
такі обставини може свідчити вчинення
відповідачем дій, спрямованих на
ухилення від виконання зобов'язання
після пред'явлення вимоги чи подання
позову до суду (реалізація майна чи
підготовчі дії до його реалізації,
витрачання коштів не для здійснення
розрахунків з позивачем, укладення
договорів поруки чи застави за
наявності невиконаного спірного
зобов'язання тощо). Саме лише посилання
в заяві на потенційну можливість
ухилення відповідача від виконання
судового рішення без наведення
відповідного обґрунтування не є
достатньою підставою для задоволення
відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення
позову, що застосовується
господарським судом, визначається його
відповідністю вимогам, на забезпечення
яких він вживається. Оцінка такої
відповідності здійснюється
господарським судом, зокрема, з
урахуванням співвідношення права
(інтересу), про захист яких просить
заявник, з вартістю майна, на яке
вимагається накладення арешту, або
майнових наслідків заборони
відповідачеві вчиняти певні дії.

У вирішенні питання про забезпечення
позову господарський суд має здійснити
оцінку обґрунтованості доводів
заявника щодо необхідності вжиття
відповідних заходів з урахуванням
такого: розумності, обґрунтованості і
адекватності вимог заявника щодо
забезпечення позову; забезпечення
збалансованості інтересів сторін, а
також інших учасників судового
процесу; наявності зв'язку між
конкретним заходом до забезпечення
позову і предметом позовної вимоги,
зокрема, чи спроможний такий захід
забезпечити фактичне виконання
судового рішення в разі задоволення
позову; імовірності утруднення
виконання або невиконання рішення
господарського суду в разі невжиття
таких заходів; запобігання порушенню у
зв'язку із вжиттям таких заходів прав
та охоронюваних законом інтересів
осіб, що не є учасниками даного
судового процесу.

Заява прокурора ґрунтована на
припущеннях. Ретельно дослідивши
підстави, на які посилається заявник,
суд дійшов висновку про те, що заява
прокурора не обґрунтована жодними
доказами та прокурором не доведено, що
невжиття заходів до забезпечення
позову може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення
господарського суду, у зв'язку з чим
відмовляє у її задоволенні, як
необґрунтованої.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України.
Судовий збір покладається: у спорах, що
виникають при укладанні, зміні та
розірванні договорів, - на сторону, яка
безпідставно ухиляється від прийняття
пропозицій іншої сторони, або на обидві
сторони, якщо господарським судом
відхилено частину пропозицій кожної із
сторін. Суми, які підлягають сплаті за
проведення судової експертизи, послуги
перекладача, адвоката та інші витрати,
пов'язані з розглядом справи,
покладаються: при задоволенні позову -
на відповідача; при відмові в позові -
на позивача; при частковому
задоволенні позову - на обидві
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Відповідно до приписів п. 4.6 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 21.02.2013 р. № 7 "Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України", приймаючи рішення зі
справи, провадження в якій порушено за
заявою прокурора, господарський суд у
разі повного або часткового
задоволення позову (скарги) стягує
судовий збір з відповідача (повністю
або пропорційно задоволеним вимогам),
якщо він не звільнений від сплати
судового збору; у разі ж повної або
часткової відмови в позові судовий
збір стягується з визначеного
прокурором позивача (так само повністю
або пропорційно задоволеним вимогам),
за винятком випадків, коли останнього
звільнено від сплати судового збору, та
коли позивачем у справі є сам прокурор.
Стягнення відповідних сум судового
збору здійснюється в доход державного
бюджету України.

Судовий збір, від сплати якого позивач
у встановленому порядку звільнений,
стягується з відповідача в доход
бюджету пропорційно розміру
задоволених вимог, якщо відповідач не
звільнений від сплати судового збору.

Отже, судовий збір (за вимогу майнового
характеру про стягнення з ФОП ОСОБА_2
коштів в сумі 64441,81 грн.) у розмірі 1827,00
грн. покладається на відповідача з вини
якого спір доведено до суду та
підлягають стягненню з нього в доход
держави.

Крім того, враховуючи відмову у
задоволенні судом заяви про
забезпечення позову, заявленої
прокурором, судовий збір у розмірі 1827,00
грн., покладається на позивача по даній
справі та підлягає стягненню з нього в
доход держави.

На підставі викладеного, на підставі
ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України,
ст.ст. 124, 125, 126, 188, 212 Земельного кодексу
України, ст.1 Закону України "Про
державний контроль за використанням та
охороною земель", керуючись ст.ст. 1, 4, 12,
22, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_1; ідент.
номер НОМЕР_1) на користь
Старомерчинської селищної ради
Валківського району Харківської
області (63011, Харківська область,
Валківський район, селище Старий
Мерчик, вул. Леніна, 5, ідент. код 37447324;
р/р 0119, УДК у Валківському районі,
МФО 851011, КБК 24062100) кошти за самовільне
зайняття земельної ділянки площею 67 га,
яка розташована на території
Старомерчинської селищної ради
Валківського району Харківської
області, за межами населеного пункту, в
сумі 64441,81 грн.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_1; ідент.
номер НОМЕР_1) на користь державного
бюджету України (одержувач коштів -
Управління державної казначейської
служби у Дзержинському районі м.
Харкова, вул. Бакуліна 18, м. Харків, 61166,
, рахунок 3003, банк
одержувача - Головне управління
державної казначейської служби
України у Харківській області, МФО 851011,
код бюджетної класифікації 22030001) 1827,00
грн. судового збору.

Стягнути з Старомерчинської селищної
ради Валківського району Харківської
області (63011, Харківська область,
Валківський район, селище Старий
Мерчик, вул. Леніна, 5, ідент. код 37447324) на
користь державного бюджету України
(одержувач коштів - Управління
державної казначейської служби у
Дзержинському районі м. Харкова, вул.
Бакуліна 18, м. Харків, 61166, , рахунок 3003, банк одержувача -
Головне управління державної
казначейської служби України у
Харківській області, МФО 851011, код
бюджетної класифікації 22030001) 1827,00 грн.
судового збору.

Видати накази після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 23.06.2014 р.

Суддя М.І. Шатерніков