ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2014 р. Справа № 909/219/14

Господарський суд Івано-Франківської
області у складі судді Малєєвої О.В. при
секретарі судового засідання
Мартиненко І.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом: товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий сервіс",
Академіка Гнатюка, 13 кв. 5, м.
Івано-Франківськ, 76000,

до відповідача: Івано-Франківської
міської ради, вул. Грушевського, 21, м.
Івано-Франківськ, 76004,

за участю у справі в якості третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідача: Фонду комунальної
власності територіальної громади м.
Івано-Франківська, вул. Л.Курбаса, 2, м.
Івано-Франківськ,76000,

про визнання незаконним та скасування
рішення Івано-Франківської міської
ради №1327-42 від 27.02.2014 "Про розірвання
договору оренди",

за участю представників:

від позивача: Грабовецький О.Б. -
представник, довіреність № 1/01/13 від
27.02.2014, Ярицький Л.І. - представник,
довіреність № 1/01/14 від 27.02.2014,

від відповідача: Устінський А.В. -
головний спеціаліст юридичного
відділу, довіреність №2142/01-20/66-в від
03.01.2014,

від третьої особи: Тріщ Р.З. -
представник, довіреність № ФКВ-01/119 від
03.02.2014,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Торговий сервіс"
заявило позов

до Івано-Франківської міської ради про
визнання незаконним та скасування
рішення Івано-Франківської міської
ради №1327-42 від 27.02.2014 "Про розірвання
договору оренди".

Згідно ухвали суду від 03.04.2014 до участі
у справі в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні відповідача залучено
Фонд комунальної власності
територіальної громади м.
Івано-Франківська.

Заявлені позовні вимоги мотивовані
тим, що оскаржуваним рішенням було
скасовано рішення Івано-Франківської
міської ради "Про схвалення тексту
договору оренди нежитлових приміщень
торгового комплексу за адресою: м.
Івано-Франківськ, вул. Дністровська, 5"
від 29.12.2011 та достроково розірвано
договір оренди вказаних приміщень.
Позивач посилається на те, що дане
рішення прийнято на підставі заяви
директора ТзОВ "Торговий сервіс"
ОСОБА_5, який не мав повноважень на
розірвання договору оренди, оскільки
згідно рішення загальних зборів
засновників товариства від 26.12.2013 №
100/1-2 його повноваження щодо підписання
будь-яких документів, пов'язаних з
укладенням чи розірванням договорів,
були обмежені. Вказує на те, що
можливість обмежувати повноваження
директора за рішенням зборів
засновників передбачена п.6.9. розділу 6
статуту товариства. Позовні вимоги в
цій частині обґрунтовує положеннями
ст. 207, ст. 291 ЦК України, ст. 59, ст. 77
Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні", ст. 144
Конституції України.

25.03.2014 за вх. №4506/14 позивачем були
подані письмові пояснення, в яких він
фактично доповнив підстави позову
посиланням на те, що заява директора
товариства про розірвання договору
оренди, яка стала підставою для
прийняття оскаржуваного рішення, була
написана під психологічним та фізичним
тиском, що підтверджується письмовими
поясненнями директора від 20.03.2014, а
також численними публікаціями в
засобах масової інформації, в тому
числі в Інтернет виданнях. Крім того,
відмічає, що за висновками
Конституційного суду України,
викладеними в рішенні від 16.04.2009 у
справі №7-рп/2009, орган місцевого
самоврядування не може скасовувати
свої попередні рішення, вносити до них
зміни, якщо відповідно до приписів цих
рішень виникли правовідносини,
пов'язані з реалізацією певних
суб'єктивних прав та охоронюваних
законом інтересів, і суб'єкти цих
правовідносин заперечують проти їх
зміни чи припинення. Зазначає, що
ненормативні правові акти місцевого
самоврядування є актами одноразового
застосування, вони вичерпують свою дію
фактом їхнього виконання, а тому не
можуть бути скасовані чи змінені
органом місцевого самоврядування
після їх виконання. Вважає, що вказаний
договір оренди не є розірваним,
оскільки відповідно до ст.654 ЦК України
зміна або розірвання договору
вчиняється в такій самій формі, що й
договір, що змінюється або
розривається, а тому розірвання
договору оренди, який посвідчено
нотаріально, може здійснюватись в
такій самій формі. В судовому засіданні
05.06.2014 представник позивача дану заяву
підтримав і згідно ст. 22 ГПК України
вона була прийнята судом.

В судовому засіданні представники
позивача дали аналогічні пояснення, а
також вказали на те, що орендні
правовідносини між сторонами тривають,
оскільки Фонд комунальної власності
територіальної громади м.
Івано-Франківська виставляє позивачу
рахунки по орендних платежах, які він
сплачує належним чином, так само як
виконує інші договірні зобов'язання, не
допускаючи їх порушень. Зазначено було
і те, що у товариства не було жодних
економічних чи інших мотивів для
розірвання договору оренди і що дане
питання ніколи не розглядалось і не
вирішувалось зборами учасників
товариства як вищим органом
управління.

Відповідач заявлений позов не визнав,
вказавши, що 25.02.2014 на ім'я міського
голови м. Івано-Франківська надійшов
лист директора ТзОВ "Торговий сервіс"
ОСОБА_5, датований 22.02.2014, про розірвання
договору оренди і на підставі даної
заяви 27.02.2014 Івано-Франківською міською
радою було прийнято рішення про
розірвання договору. Посилається на те,
що згідно ч.3 ст. 26 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна" договір оренди може бути
розірвано за погодженням сторін, а тому
міська рада діяла в межах норм чинного
законодавства. Зазначає, що за
приписами ч.3 ст.92 ЦК України у
відносинах з третіми особами обмеження
повноважень щодо представництва
юридичної особи не має юридичної сили,
крім випадків, коли юридична особа
доведе, що третя особа знала чи за всіма
обставинами не могла знати про такі
обмеження. Оскільки згідно ст. 17 Закону
України "Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців" в Єдиний державний
реєстр підлягають внесенню відомості,
зокрема, щодо осіб, які мають право
вчиняти дії від імені юридичної особи
без довіреності, в тому числі
підписувати договори, а також дані про
наявність обмежень щодо
представництва від імені юридичної
особи, вважає, що згідно положень ст.18
даного Закону ТзОВ "Торговий сервіс"
позбавлено можливості посилатись на
обмеження повноважень директора як на
достовірні дані, оскільки вони в реєстр
внесені не були. Стверджує, що
відповідачу на час прийняття
оскаржуваного рішення не було відомо
про обмеження повноважень директора
ТзОВ "Торговий сервіс", так як згаданий
протокол зборів засновників був
направлений Івано-Франківській
міській раді тільки 03.03.2014.

В судовому засіданні представники
відповідача дали аналогічні пояснення,
а також вказали на те, що наявність
обмежень повноважень директора до
прийняття оскаржуваного рішення
перевірялись без отримання
відповідного документального
підтвердження, а тому до первинних
документів, на підставі яких прийняте
оскаржуване рішення, відноситься
тільки заява директора ТзОВ "Торговий
сервіс". Щодо тверджень про
психологічний та фізичний тиск на
директора товариства зазначили, що про
такі факти було відомо із засобів
масової інформації, проте вони мали
місце 25.02.2014 , а заява датована 22.02.2014.

Представник третьої особи підтримав
позицію відповідача, вважає позов
необґрунтованим, таким, що не підлягає
задоволенню, оскільки згідно п.6.8.
статуту ТзОВ "Торговий сервіс"
генеральний директор має право без
довіреності виконувати дії від імені
товариства, а згідно витягу з ЄДР,
складеного станом на 28.02.2014, керівником
позивача значився ОСОБА_5 Направлення
рахунків позивачу по орендних платежах
пояснив тим, що договір оренди в
установленому порядку не розірваний,
оскільки розірвання договору
нотаріально не посвідчено.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши інші зібрані у
справі докази, оцінивши їх відповідно
до приписів ст. 43 ГПК України, суд
встановив наступне.

Між Івано-Франківською міською радою,
як орендодавцем, та товариством з
обмеженою відповідальністю "Торговий
сервіс", як орендарем був укладений та
нотаріально посвідчений договір
оренди нежитлових приміщень №ДО-3493 від
23.01.2012 (надалі "договір оренди").

Згідно п.1.1. договору оренди
орендодавець передає, а орендар
приймає в строкове платне користування
нежитлові приміщення площею 14167,72 кв.м,
розташовані в цоколі та на першому
поверсі будівлі критого ринку за
адресою м. Івано-Франківськ,
вул.Дністровська,5. Строк дії договору
визначено в п.6.1. договору оренди - до
31.12.2022.

Як передбачено п.6.2.2. договору оренди,
припинення договору може мати місце,
зокрема, у випадку дострокового
розірвання цього договору за взаємною
згодою сторін.

25.02.2014 за вх. №690/01-15/48 було
зареєстровано заяву директора ТзОВ
"Торговий сервіс" ОСОБА_5 наступного
змісту: "У зв'язку з подіями, які
призвели до масової загибелі людей 20-21
лютого 2014 р. в м. Києві, прошу розірвати
договір оренди нежитлових приміщень та
прилеглих до них територій за адресою
м. Івано-Франківськ, вул.
Дністровська,5". Заява датована 22.02.2014 і
містить примітку "без печатки дійсно". В
Фонді комунальної власності
територіальної громади м.
Івано-Франківська дана заява
зареєстрована за вх. №225/02-09 від 27.02.2014.

На підставі даної заяви
Івано-Франківська міська рада (42 сесія
шостого демократичного скликання)
прийняла рішення від 27.02.2014 №1327-42 "Про
розірвання договору оренди", яким,
зокрема, вирішила:

1. Скасувати рішення Івано-Франківської
міської ради "Про схвалення тексту
договору оренди нежитлових приміщень
торгового комплексу за адресою м.
Івано-Франківськ, вул. Дністровська, 5"
від 29.12.2011 №544-18.

2. Достроково, за взаємною згодою
сторін, розірвати договір оренди
нежитлових приміщень площею 14167,72 кв.м,
що розташовані в цоколі та на першому
поверсі будівлі критого ринку за
адресою: м. Івано-Франківськ, вул.
Дністровська, 5.

Інші пункти рішення стосуються порядку
його виконання, набрання чинності,
опублікування тощо.

При вирішенні даного спору суд
виходить з того, що згідно ст. 19
Конституції України органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні"
(надалі "Закон") сільські, селищні,
міські ради є органами місцевого
самоврядування, що представляють
відповідні територіальні громади та
здійснюють від їх імені та в їх
інтересах функції і повноваження
місцевого самоврядування, визначені
Конституцією України, цим та іншими
законами. Від імені та в інтересах
територіальних громад права суб'єкта
комунальної власності здійснюють
відповідні ради (ч.5 ст. 16 Закону).

Згідно ч.1 ст. 59 Закону рада в межах
своїх повноважень приймає нормативні
та інші акти у формі рішень. Акти ради,
сільського, селищного, міського голови,
голови районної в місті ради,
виконавчого комітету сільської,
селищної, міської, районної у місті (у
разі її створення) ради, прийняті в
межах наданих їм повноважень, є
обов'язковими для виконання всіма
розташованими на відповідній
території органами виконавчої влади,
об'єднаннями громадян, підприємствами,
установами та організаціями,
посадовими особами, а також
громадянами, які постійно або
тимчасово проживають на відповідній
території (ч.1 ст. 73 Закону).

Як передбачено ч. 10 ст. 59 Закону, акти
органів та посадових осіб місцевого
самоврядування з мотивів їхньої
невідповідності Конституції або
законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

При оцінці законності даного рішення в
частині скасування рішення
Івано-Франківської міської ради "Про
схвалення тексту договору оренди
нежитлових приміщень торгового
комплексу за адресою м.
Івано-Франківськ, вул. Дністровська, 5"
від 29.12.2011 №544-18 суд виходить з того, що
висновки з приводу наявності права
органу місцевого самоврядування за
власною ініціативою або ініціативою
інших заінтересованих осіб змінювати
чи скасувати прийнятий ним правовий
акт викладені в рішенні
Конституційного суду України від
16.04.2009 у справі №7-рп/2009 (справа про
скасування актів органів місцевого
самоврядування). При цьому рішення
Конституційного Суду України
підлягають безумовному виконанню
всіма державними органами, органами
місцевого і регіонального
самоврядування, установами,
організаціями, підприємствами, їх
посадовими особами, об'єднаннями
громадян та громадянами (ст. 22 Закону
України "Про Конституційний Суд
України").

Зі змісту частини другої статті 144
Конституції України та частини десятої
статті 59 Закону вбачається, що рішення
органів місцевого самоврядування та їх
посадових осіб з мотивів
невідповідності Конституції або
законам України визнаються
незаконними з ініціативи
заінтересованих осіб судом загальної
юрисдикції, тобто в судовому порядку.
Однак, як вважає Конституційний Суд
України, це не позбавляє орган
місцевого самоврядування права за
власною ініціативою або ініціативою
інших заінтересованих осіб змінити чи
скасувати прийнятий ним правовий акт (у
тому числі і з мотивів невідповідності
Конституції чи законам України). Проте
органи місцевого самоврядування є
відповідальними за свою діяльність
перед юридичними і фізичними особами
(стаття 74 Закону) і не можуть
скасовувати свої попередні рішення,
вносити до них зміни, якщо відповідно
до приписів цих рішень виникли
правовідносини, пов'язані з
реалізацією певних суб'єктивних прав
та охоронюваних законом інтересів, і
суб'єкти цих правовідносин заперечують
проти їх зміни чи припинення.
Ненормативні правові акти органу
місцевого самоврядування є актами
одноразового застосування, вичерпують
свою дію фактом їхнього виконання, тому
вони не можуть бути скасовані чи
змінені органом місцевого
самоврядування після їх виконання.

Рішення Івано-Франківської міської
ради "Про схвалення тексту договору
оренди нежитлових приміщень торгового
комплексу за адресою м.
Івано-Франківськ, вул. Дністровська, 5"
від 29.12.2011 №544-18 є ненормативним
правовим актом, який вичерпує свою дію
фактом свого виконання. А тому після
укладення договору оренди дане рішення
не могло бути скасоване
Івано-Франківською міською радою.

В частині рішення ради щодо
дострокового розірвання договору
оренди за взаємною згодою сторін слід
виходити з того, що згідно ч.1 ст. 202 ЦК
України дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків, є
правочином, для чинності якого є
необхідним додержання загальних вимог,
визначених в ст.203 ЦК України.

Як передбачено ч.2 ст.203 ЦК України,
особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності.

Згідно ч.1 ст. 92 ЦК України юридична
особа набуває цивільних прав та
обов'язків і здійснює їх через свої
органи, які діють відповідно до
установчих документів та закону. Орган
або особа, яка відповідно до установчих
документів юридичної особи чи закону
виступає від її імені, зобов'язана
діяти в інтересах юридичної особи,
добросовісно і розумно та не
перевищувати своїх повноважень. У
відносинах із третіми особами
обмеження повноважень щодо
представництва юридичної особи не має
юридичної сили, крім випадків, коли
юридична особа доведе, що третя особа
знала чи за всіма обставинами не могла
не знати про такі обмеження (ч. 3 ст. 92 ЦК
України).

За приписами ч. 1 ст. 17 Закону України
"Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців"
відомості про органи управління
юридичної особи, а також дані про
наявність обмежень щодо
представництва від імені юридичної
особи підлягають внесенню до Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців (надалі
"Єдиний державний реєстр"). Єдиний
державний реєстр - це автоматизована
система збирання, накопичення,
захисту, обліку та надання інформації
про юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців (ч.1 ст.1 Закону України "Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців"). Відповідно
до ч.1 ст. 4 даного Закону державна
реєстрація юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців -
засвідчення факту створення або
припинення юридичної особи, а також
вчинення інших реєстраційних дій, які
передбачені цим Законом, шляхом
внесення відповідних записів до
Єдиного державного реєстру.

Відповідно до ч.3 ст.18 цього Закону,
якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного
реєстру, не були до нього внесені, вони
не можуть бути використані в спорі з
третьою особою, крім випадків, коли
третя особа знала або могла знати ці
відомості.

В п.6.4. статуту ТзОВ "Торговий сервіс",
зареєстрованого 18.04.2011 (надалі "статут"),
було передбачено, що виконавчим
органом товариства є дирекція, яку
очолює Генеральний директор.
Генеральний директор вирішує усі
питання господарської діяльності
товариства, за винятком тих, що
віднесені до виключної компетенції
зборів (п.6.6. статуту). Відповідно до п.6.8.
статуту Генеральний директор має право
без довіреності виконувати дії від
імені товариства. В п.6.9. статуту було
визначено, що повноваження
Генерального директор (дирекції)
можуть бути доповнені або обмежені за
рішенням зборів учасників з
оформленням відповідного протоколу.
Копія протоколу в обов'язковому
порядку направляється Генеральному
директору.

Як вбачається з протоколу зборів
засновників ТзОВ "Торговий сервіс"
№100/1-2 від 26.12.2013, згідно п.6.9. статуту
було прийнято рішення про обмеження
повноважень генерального директора
товариства ОСОБА_5 щодо права підпису
будь-яких документів, пов'язаних з
укладенням чи розірванням договорів.
На одному із примірників даного
протоколу міститься напис ОСОБА_5 про
ознайомлення, датований 26.12.2013.

Відповідно до наказу №45 від 25.02.2014 у
зв'язку з подіями, які мали місце 25.02.2014
ОСОБА_5 було відкликано (звільнено) з
посади Генерального директора
товариства з 25.02.2014 внаслідок вчинення
грубого порушення трудових обов'язків,
які на нього покладено контрактом. З
виписки з ЄДРЮОФОП від 06.03.2014 та з
листа Головного управління статистики
в Івано-Франківській області
№04/2-03/2-89-785 від 06.03.2014 вбачається, що
керівником товариства є ОСОБА_6 (згідно
статуту).

За даними витягу з ЄДРЮОФОП від 28.02.2014 №
18261291 керівником товариства як директор
і підписант значився ОСОБА_5 і
відомостей про обмеження його
повноважень внесено не було.

Відповідач стверджує, що на час
прийняття оскаржуваного рішення про
обмеження повноважень директора ТзОВ
"Торговий сервіс" йому відомо не було,
оскільки згаданий протокол зборів
засновників був направлений
Івано-Франківській міській раді тільки
03.03.2014.

Враховуючи те, що дані про обмеження
повноважень директора ТзОВ "Торговий
сервіс" в ЄДРЮОФОП внесені не були, а
позивачем не надано доказів того, що на
час прийняття оскаржуваного рішення
Івано-Франківська міська рада знала
або могла знати ці відомості, в силу
положень ч. 3 ст. 92 ЦК України та ч.3 ст.18
Закону України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців" вказані обставини не
можуть бути взяті до уваги при
вирішенні даного спору.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України для
чинності правочину необхідним також є
дотримання вимоги щодо вільного
волевиявлення учасника правочину, яке
має відповідати його внутрішній волі.
Будь-який правочин реалізується
суб'єктом через його відповідне
зовнішнє волевиявлення. Однак форма
зовнішнього волевиявлення може
виявитися неадекватною внутрішній
волі суб'єкта правочину внаслідок
неправомірних дій контрагента чи
третіх осіб. За таких обставин дії
особи можуть об'єктивно не відображати
внутрішню волю суб'єкта цивільних
правовідносин.

Правові наслідки недотримання цієї
вимоги закону передбачені, зокрема, ст.
231 ЦК України. Правочин, вчинений особою
проти її справжньої волі внаслідок
застосування до неї фізичного чи
психічного тиску з боку другої сторони
або з боку іншої особи, визнається
судом недійсним (ч.1 ст. 231 ЦК України).
Правочин, вчинений під впливом
насильства, визнається недійсним
внаслідок відсутності волі самого
учасника на вчинення правочину.
Волевиявлення в даному випадку
відображає волю не самого учасника
правочину, а волю будь-якої іншої особи,
яка здійснює вплив на учасника
правочину. Як зазначено в п. 3.10
постанови пленуму ВГСУ від 29.05.2013 №11
"Про деякі питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними",
під насильством розуміється фізичний
або психологічний вплив на особу,
представника сторони правочину або
його близьких з метою спонукання його
до вчинення правочину. При цьому не
обов'язково, щоб контрагент особисто
здійснював насильство; необхідно лише,
щоб він знав про факт насильства і
використав це на свою користь для
примушення особи до вчинення
правочину.

Письмовими поясненнями ОСОБА_5 від
12.03.2014, справжність підпису якого на
даних поясненнях нотаріально
посвідчена, підтверджується те, що
25.02.2014 до нього, як директора ТзОВ
"Торговий сервіс", було здійснено
психологічний та фізичний тиск людьми
в масках та з вогнепальною зброєю,
внаслідок чого він, не усвідомлюючи
своїх дій, був змушений написати заяву,
яка за примусом була датована 22.02.2014,
про розірвання договору оренди
нежитлових приміщень №ДО-3493,
укладеного 23.01.2012 між
Івано-Франківською міською радою та
ТзОВ "Торговий сервіс".

Викладені обставини підтверджуються
інформацією, яка була оприлюднена в
засобах масової інформації, в тому
числі в Інтернет ресурсах. Так, на сайті
"Політика України" з посиланням на
видання "Галицький кореспондент"
повідомлено, що майже тисяча
розлючених активістів увірвались в
офіс "регіонала", вивели його на вулицю
і погрожуючи зброєю, поставили його на
коліна. Аналогічне повідомлення було
розміщено і агенцією "Фіртка", де також
вказано на те, що підприємці вимагали,
щоб у найкоротші терміни ринок був
переданий у власність територіальної
громади міста і призначено нове
керівництво; під крики "Ганьба!" ОСОБА_5
забрала міліція, а підприємці вирушили
до міського голови вимагати скликання
сесії міської ради. В агенції "Zik"
зазначено, що майже тисячний натовп
скандував "Ринок - місту!". Були
розміщені також фото- та відео
матеріали, докази чого представлені
позивачем.

Враховуючи викладене, а також те, що у
згаданій заяві про розірвання договору
вказано, що підставою розірвання
договору є події, які призвели до
масової загибелі людей 20-21 лютого 2014 р.
в м. Києві, враховуючи, що дана заява
зареєстрована Івано-Франківською
міською радою 25.02.2014, суд вважає, що
письмові пояснення директора ТзОВ
"Торговий сервіс" ОСОБА_5 відповідають
дійсності.

Про відсутність вільного
волевиявлення ТзОВ "Торговий сервіс"
щодо розірвання договору оренди
свідчить також і те, що надалі договір
за взаємною згодою сторін в
установленій формі розірваний не був і
є чинним. Відповідно до ч.1 ст. 654 ЦК
України зміна або розірвання договору
вчиняється в такій самій формі, що й
договір, що змінюється або
розривається, якщо інше не встановлено
договором або законом чи не випливає із
звичаїв ділового обороту. А тому
розірвання договору оренди, який
посвідчено нотаріально, може
здійснюватись в нотаріально
посвідченій формі.

Подання даного позову, а також
пояснення позивача щодо відсутності
економічних чи інших мотивів для
розірвання договору оренди, на якому
ґрунтується діяльність товариства,
також підтверджує вади волевиявлення
орендаря.

За таких обставин, позов підлягає
задоволенню.

Згідно ст.49 ГПК України судові витрати
покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 8, 124 Конституції
України, ст. ст. 43, 49, ст. 82 - ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов товариства з
обмеженою відповідальністю "Торговий
сервіс" до Івано-Франківської міської
ради про визнання незаконним та
скасування рішення Івано-Франківської
міської ради №1327-42 від 27.02.2014 "Про
розірвання договору оренди".

Визнати незаконним та скасувати
рішення Івано-Франківської міської
ради №1327-42 від 27.02.2014 "Про розірвання
договору оренди".

Стягнути з Івано-Франківської міської
ради в користь товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий сервіс" 1218
(одну тисячу двісті вісімнадцять) грн
сплаченого судового збору.

Наказ видати стягувачеві після
набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 01.07.14

Суддя
Малєєва О. В.

Виготовлено в КП "Діловодство
спеціалізованого суду"

________________ Малєєва О. В. 01.07.14