м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 5011-9/17672-2012 29.05.14

За позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Кислотоупор ЛТД»

до товариства з обмеженою
відповідальністю «Атем»

про стягнення
заборгованості у розмірі 407 751,30 грн.

Суддя Удалова О.Г.

Представники учасників процесу:

від позивача не з'явився

від відповідача Куркова А.В. (за
довіреністю)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

04.12.2012 р. товариство з обмеженою
відповідальністю «Кислотоупор ЛТД»
(далі - позивач) звернулось до
Господарського суду міста Києва з
позовом до товариства з обмеженою
відповідальністю «Атем» (далі -
відповідач) про стягнення
заборгованості у розмірі 407 751,30 грн.

Позовні вимоги були мотивовані
неналежним виконанням відповідачем
умов договору поставки № 12/10-1 від 23.12.2010
р. (далі - Договір), згідно з якими
позивач зобов'язувався передати
відповідачу глину вогнетривку
українського виробництва (далі - товар),
а відповідач зобов'язувався переданий
товар прийняти та оплатити вчасно та в
повному обсязі.

Позивач, за його твердженням, передав
відповідачу товар на загальну суму 956
832,50 грн., проте відповідач товар,
поставлений позивачем, оплатив
частково в сумі 556 000,00 грн.

Вважаючи, що його права порушені,
позивач звернувся до суду, просив
стягнути з відповідача основний борг у
сумі 400 832,50 грн., 5 765,55 грн. пені, три
проценти річних у розмірі 1 153,25 грн.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 19.02.2013 р. (суддя Бондаренко
Г.П.), залишеним без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 16.04.2013 р. (судді:
Калатай Н.Ф. - головуючий, Баранець О.М.,
Пашкіна С.А.) позов задоволено повністю,
стягнуто з відповідача на користь
позивача 400 832,50 грн. основної
заборгованості, 5 765,55 грн. пені, 1 153,25
грн. трьох процентів річних та 8 155,03
грн. судового збору.

Постановою Вищого господарського суду
України від 31.07.2013 р. постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 16.04.2013 р. та
рішення Господарського суду міста
Києва від 19.02.2013 р. скасовано повністю, а
справу направлено на новий розгляд.

За результатами повторного
автоматичного розподілу справу №
5011-9/17672-2012 передано на розгляд судді
Удаловій О.Г.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 07.08.2013 р. справу № 5011-9/17672-2012
прийнято до свого провадження та її
розгляд призначено на 03.09.2013 р.

27.08.2013 р. через загальний відділ
діловодства суду від представника
позивача, а також від представника
відповідача надійшли клопотання про
відкладення розгляду справи, які були
задоволені судом.

03.09.2013 р. представники сторін у судове
засідання не з'явились, про час та місце
розгляду справи були повідомлені
належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 03.09.2013 р. розгляд справи, на
підставі ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України, було
відкладено на 24.09.2013 р.

24.09.2013 р. через загальний відділ
діловодства суду від представника
позивача надійшли письмові пояснення
щодо обставин справи.

Від представника відповідача через
загальний відділ діловодства суду
надійшло клопотання про призначення
судової хімічної експертизи.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав у
повному обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечував.

У судовому засіданні було оголошено
перерву до 10.10.2013 р. на підставі ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України.

04.10.2013 р. через загальний відділ
діловодства суду від представника
позивача надійшли заперечення на
клопотання відповідача про
призначення судової хімічної
експертизи.

10.10.2013 р. через загальний відділ
діловодства суду від представника
відповідача надійшли письмові
пояснення щодо обставин справи.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав у
повному обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечував.

Крім того, сторони подали спільне
клопотання про продовження строку
вирішення спору, яке було задоволено
судом на підставі ст. 69 Господарського
процесуального кодексу України.

У судовому засіданні було оголошено
перерву до 21.10.2013 р. на підставі ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України.

21.10.2013 р. через загальний відділ
діловодства суду від представника
відповідача надійшло клопотання про
відкладення розгляду справи.

Розпорядженням голови Господарського
суду міста Києва від 21.10.2013 року у
зв'язку з перебуванням судді Удалової
О.Г. у відрядженні, справу № 5011-9/17672-2012
передано для розгляду судді Коткову
О.В.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 21.10.2013 р. справу № 5011-9/17672-2012
прийнято до провадження та призначено
її до розгляду на 07.11.2013 р.

Розпорядженням голови Господарського
суду міста Києва від 07.11.2013 року, в
зв'язку з виходом судді Удалової О.Г. з
відпустки, справу № 5011-9/17672-2012 передано
останній для розгляду.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 07.11.2013 р. справу № 5011-9/17672-2012
прийнято до провадження.

07.11.2013 р. у судовому засіданні
представник позивача позовні вимоги
підтримав у повному обсязі.
Представник відповідача проти позову
заперечував.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 07.11.2013 р. призначено судову
експертизу, проведення якої доручено
Київському науково-дослідному
інституту судових експертиз,
провадження у справі зупинено на час
проведення експертизи.

23.12.2013 р. через загальний відділ
діловодства суду від представника
позивача надійшла заява про
забезпечення позову, розгляд якої було
відкладено до наступного судового
засідання.

15.01.2014 р. Київським науково-дослідним
інститутом судових експертиз були
повернуті матеріали справи № 5011-9/17672-2012
з клопотанням експерта щодо надання
додаткових відомостей, об'єктів
дослідження та дозволу на їх часткове
або повне знищення згідно методики
дослідження для проведення експертизи.

У зв'язку з цим, ухвалою Господарського
суду міста Києва від 20.01.2014 р.
провадження у справі № 5011-9/17672-2012 було
поновлено, розгляд клопотання експерта
призначено на 30.01.2014 р.

30.01.2014 р. від представника позивача
надійшло клопотання, в якому позивач
просив суд визначити об'єктами
дослідження зразки, що були спільно
відібрані сторонами процесу із
залишків невикористаного матеріалу.
Крім того, представник позивача заявив
клопотання, яким просив суд виключити з
переліку питань, поставлених на
вирішення судової експертизи, питання
щодо відповідності глини марок Курдюм-2
та Курдюм-3 технічним зразкам, наданим
позивачем відповідачу. Розгляд
вказаних клопотань судом було
відкладено до наступного судового
засідання.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав у
повному обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечував.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 30.01.2014 р. у судове засідання
було викликано експерта Київського
науково-дослідного інституту судових
експертиз ОСОБА_4, розгляд справи, на
підставі ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України, було
відкладено на 13.02.2014 р.

31.01.2014 р. через загальний відділ
діловодства суду від представника
відповідача надійшли письмові
пояснення, в яких відповідач
повідомляв про те, що не заперечує
проти часткового або повного знищення
наданих об'єктів дослідження.

13.02.2014 р. через загальний відділ
діловодства суду від представника
позивача надійшло клопотання про
долучення документів до матеріалів
справи, яке було задоволено судом.

Від представника відповідача через
загальний відділ діловодства суду
надійшли заперечення на заяву про
забезпечення позову.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав у
повному обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечував.

Судовий експерт надав пояснення
стосовно проведення судової
експертизи.

Клопотання представника позивача,
подані 30.01.2014 р., судом задоволені.

Заява про забезпечення позову, подана
представником позивача 23.12.2013 р., судом
відхилена.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 13.02.2014 р. клопотання судового
експерта задоволено, провадження у
справі зупинено, матеріали справи
направлено до Київського
науково-дослідного інституту судових
експертиз.

23.04.2014 р. Київським науково-дослідним
інститутом судових експертиз були
повернуті матеріали справи № 5011-9/17672-2012
з повідомленням про неможливість
надання висновку судово-грунтознавчої
експертизи по справі.

У зв'язку з цим, ухвалою Господарського
суду міста Києва від 25.04.2014 р.
провадження у справі № 5011-9/17672-2012 було
поновлено та призначено її до розгляду
на 20.05.2014 р.

20.05.2014 р. через загальний відділ
діловодства суду від представника
позивача надійшло клопотання про
відкладення розгляду справи, яке було
задоволено судом.

Представники сторін у судове засідання
не з'явились, про час та місце розгляду
справи були повідомлені належним
чином, вимоги ухвали суду не виконали,
представник відповідача про причини
неявки суд не повідомив.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 20.05.2014 р. розгляд справи, на
підставі ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України, було
відкладено на 29.05.2014 р.

29.05.2014 р. через загальний відділ
діловодства суду від представника
відповідача надійшли письмові
пояснення щодо обставин справи.

У судовому засіданні представник
відповідача проти позову заперечував.

Представник позивача у судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином, про причини неявки суд
не повідомив.

У судовому засіданні 29.05.2014 р. були
оголошені вступна та резолютивна
частини рішення.

Розглянувши надані документи та
матеріали, заслухавши пояснення
представників учасників процесу,
з'ясувавши обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши в сукупності докази, які мають
значення для розгляду справи та
вирішення спору по суті, суд встановив:

23.12.2010 р. між товариством з обмеженою
відповідальністю «Кислотоупор ЛТД»
(далі - позивач) та товариством з
обмеженою відповідальністю «Атем»
(далі - відповідач) було укладено
договір поставки № 12/10-1 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору продавець
(позивач) зобов'язується поставити та
передати у власність покупця
(відповідача) глину вогнетривку
українського виробництва, що
іменується надалі «товар», а покупець
зобов'язується прийняти її та оплатити
відповідно до умов, передбачених цим
Договором.

За Договором продавець зобов'язується
поставити глину вогнетривку за
погодженою заявкою покупця відповідно
до п. 4.3, за реквізитами, у кількості, за
марками та цінами, визначеними
специфікаціями до цього Договору, які є
невід'ємною частиною цього Договору (п.
3.2).

Пунктом 5.1. Договору передбачено, що
ціни на товар, який поставляється,
встановлюються в специфікаціях до
даного Договору на умовах, вказаних п.
4.1. цього Договору.

Специфікацією № 1 до Договору сторони
узгодили, що продавець зобов'язаний
поставити покупцю протягом 2010-2011 р.р. 6000
тонн глини вогнетривкої марки
«Курдюм-2» за ціною 280,00 грн., загальною
вартістю 1 680 000,00 грн. Якість товару:

Хімічний аналіз, на прожарену
речовину%Al2 O323±1%Fe2 O3Мах. 1,2Ti O2Мах.
1,5Вологість Мах. 20Специфікацією № 2 від
14.01.2011 р. до Договору сторони узгодили,
що продавець зобов'язаний поставити
покупцю протягом січня 2011 р. 200 тонн
глини вогнетривкої марки «Курдюм-3» за
ціною 266,00 грн., загальною вартістю 53 200,00
грн. Якість товару:

Хімічний аналіз, на прожарену
речовину%Al2 O321±1%Fe2 O3Мах. 1,2Ti O2Мах.
1,5Вологість Мах. 20Специфікацією № 3 від
15.03.2011 р. до Договору сторони узгодили,
що продавець зобов'язаний поставити
покупцю протягом березня 2011 р. 345 тонн
глини вогнетривкої та тугоплавкої
марки «К-2», за ціною 280,00 гри., загальною
вартістю 96 600,00 грн.
Якість товару:

Хімічний аналіз, на прожарену
речовину%Al2 O321±1%Fe2 O3Мах. 1,3Ti O2Мах.
1,6Вологість Мах. 20Під час перегляду
рішення Господарського суду міста
Києва у справі № 51/210-66/55-2012 від 11.07.2012 р.
Київським апеляційним господарським
судом було встановлено, що на виконання
умов договору поставки № 12/10-1 від 23.12.2010
р. позивачем було здійснено поставку
товару на загальну суму 956 832,50 грн., що
підтверджується квитанціями про
приймання вантажу, про що зазначено у
постанові Київського апеляційного
господарського суду від 11.09.2012 р.

Згідно з ч. 3 ст. 35 Господарського
процесуального кодексу України,
обставини, встановлені рішенням суду у
господарській, цивільній або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, крім встановлених
рішенням третейського суду, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Відповідач товар, поставлений
позивачем, оплатив частково на суму 556
000,00 грн., що підтверджується
банківськими виписками по рахунку
позивача за період з 11.01.2011 р. до 27.07.2011
р., копії яких долучені до матеріалів
справи.

Таким чином, заборгованість
відповідача перед позивачем за
переданий товар становить 400 832,50 грн.

Вважаючи, що позивач передав
відповідачу товар не належної якості,
останній звернувся до позивача з
претензією № 18/05 від 18.05.2011 р., у якій
вимагав відшкодувати втрати, пов'язані
з поставкою неякісного товару в
розмірі 620 566,00 грн., а також за власний
рахунок здійснити вивіз неякісного
товару в кількості 786 тонн зі складу
відповідача. Крім того, відповідач
направив позивачу акт від 29.03.2011 р.,
складений та засвідчений підписами
посадових осіб відповідача, щодо
низької якості глини марки «Курдюм-2».

28.07.2011 р. позивач у відповідь на
вищевказану претензію направив лист №
114 від 27.07.2011 р., в якому вказав на
порушення відповідачем порядку
складання акту про невідповідність
якості товару, передбаченого умовами
Договору. У зв'язку з цим, позивач не
вважав дані, вказані в акті від 29.03.2011 р.,
об'єктивними.

10.10.2013 р. через загальний відділ
діловодства суду від представника
відповідача надійшли письмові
пояснення щодо обставин справи, в яких
відповідач вказував на те, що товар,
поставлений позивачем, не відповідає
стандартам якості, що унеможливлює
його використання за призначенням,
адже усунення недоліків пов'язане з
непропорційними витратами коштів та
часу.

Пунктом 3.1 Договору передбачено, що
якість товару, який постачається,
повинна відповідати якості, вказаній у
специфікаціях і підтверджуватись
сертифікатом якості, виданим
виробником.

Відповідно до п. 9.4 Договору, претензії
відносно якості товару або його
недостачі можуть бути пред'явлені
тільки протягом 30 днів з дати
відвантаження. Претензії
направляються рекомендованим листом і
повинні містити усі супутні документи,
включно акт приймання. Дата штемпеля
поштового відділення продавця на
конверті є датою подання претензії.

Згідно з п. 7 протоколу розбіжностей № 1
від 23.12.2010 р. до Договору, сторони
погодились внести наступні зміни до п.
9.4 Договору: виключити слова «якості
товару або його»; доповнити реченням
«Претензії відносно якості товару
можуть бути пред'явлені покупцем
(відповідачем) протягом всього його
терміну придатності».

Таким чином, відповідач не був
обмежений у часі та міг пред'явити
претензію щодо якості товару протягом
усього терміну придатності товару.

Товар вважається прийнятим за якістю
відповідно до сертифікату якості
виробника товару, за кількістю -
відповідно до даних, вказаних у
залізничній накладній про приймання
товару для перевезення (п. 9.1 Договору).

Пунктом 9.2 Договору передбачено, що у
випадку виявлення розбіжностей
фактичних даних з даними, вказаними у
документах, сторони і представник
перевізника складають акт, у якому
вказують виявлені розбіжності. Для
складання акта приймання представник
покупця (відповідача) телеграмою
зобов'язаний викликати представника
продавця (позивача). Представник
позивача або призначена ним особа
повинен прибути протягом 3-х днів (не
враховуючи часу на дорогу) з дати
офіційного повідомлення покупця.

Відповідно до п. 9.3 Договору, у випадку
недосягнення сторонами згоди з приводу
розбіжностей даних, вказаних у
супровідних документах і фактичною
наявністю товару, що надійшов, за
кількістю і якістю, до складання і
підписання акту залучається
представник нейтральної організації
(Торгівельно-промислової палати, SGS
інспекції та/ або інших незалежних
організацій). Витрати по залученню
представника нейтральної організації
покладаються на сторону, дані якої не
підтвердились.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу
України встановлено, що відповідно до
статті 6 цього Кодексу сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу
України, зміст договору становлять
умови (пункти), визначені на розсуд
сторін і погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу
України).

Представник відповідача документів,
які підтверджують виклик представника
позивача або представника незалежної
організації для складання акту від
29.03.2011 р., суду не надав. Так, суд дійшов
висновку про те, що відповідач порушив
порядок складання акту про
невідповідність товару стандартам
якості, передбачений умовами Договору.

Крім того, відповідач звернувся до
позивача з претензією № 18/05 від 18.05.2011 р.
щодо низької якості глини марки
«Курдюм-2», проте не оплатив також і
поставлену глину марки «Курдюм-3», щодо
якості якої претензій заявлено не було.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 13.02.2014 р. на вирішення
експерта поставлено наступне питання:
чи відповідає глина Курдюм-2,
поставлена позивачем відповідачу,
показникам, визначеним Технічними
умовами ТУ У 14.2-1:2008 "Глини
вогнетривкі і тугоплавкі центральної
ділянки Степанівсько-Бірюцької
перспективної площі" (за показниками,
зазначеними в акті б/н від 29.03.2011 р. (а.с.
85 том 1) та претензії № 18/05 від 18.05.2011 р.
(а.с. 84 том 1); сторін зобов'язано надати в
розпорядження судового експерта на
вимогу останнього спільно відібрані
сторонами залишки невикористаного
товару - глини Курдюм-2.

Як вбачається з повідомлення про
неможливість надання висновку
судово-грунтознавчої експертизи від
18.04.2014 р. № 14704/13-34, 18.03.2014 р. на виконання
ухали суду та відповідно до вимог п. 3.4
Інструкції про призначення та
проведення судових експертиз та
експертних досліджень, наказ
Міністерства юстиції України № 53/5, від
08.10.1998 р., на адресу суду та сторін по
справі було направлено лист стосовно
проведення огляду та протокольного
відбору зразків глини марки Курдюм-2 в
присутності як позивача, так і
відповідача. Відбір зразків був
призначений на 01.04.2014 р. на 11:00 год. за
адресою відповідача ТОВ «Атем» (м. Київ,
вул. Жилянська, 19).

01.04.2014 р., прибувши на адресу: м. Київ,
вул. Жилянська, 19, експерту та
представникам позивача: Янковій Л.П.,
Петровій Я.М. представник відповідача
Менюк С.А. повідомив, що відбір проб
глини марки Курдюм-2 не може відбутись у
зв'язку з перебуванням відповідальної
особи у відпустці. Експертом та
представниками обох сторін було
узгоджено перенести відбір проб глини
на 09.04.2014 р. на 11:00 год. (місце зустрічі
сторін відбудеться за адресою: м. Київ,
вул. Жилянська, 19, відбір зразків глини -
за місцем їх зберігання: м. Київ, вул.
Промислова, 4), про що було складено
відповідний акт, який був підписаний
експертом та представниками обох
сторін.

09.04.2014 р., прибувши на промисловий
майданчик за адресою: м. Київ, вул.
Промислова, 4, для сумісного відбору
зразків із залишків глини Курдюм-2,
експерту та представнику позивача
Петровій Я.М. було повідомлено, що
відбір проб для дослідження не може
відбутись, оскільки глина ТОВ
«Кислотоупор ЛТД» марки Курдюм-2 була
використана і залишилась лише проба,
яка була відібрана самостійно ТОВ
«Атем» (акт відбору від 21.03.2011 р.), про що
було складено відповідний акт. Особи,
що повідомили вищезазначену
інформацію від складання та підпису
акту відмовились.

Так, не зважаючи на власні твердження
щодо не придатності поставленого
позивачем товару для використання,
відповідач все ж його використав у
повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких грунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Письмовими доказами є документи i
матеріали, які містять дані про
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 36
Господарського процесуального кодексу
України).

Статтею 34 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України,
сторони зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов
висновку про те, що відповідач не надав
належних та допустимих доказів
порушення позивачем умов договору щодо
якості переданого товару, не вчиняв
дії, що сприяють повному та
об'єктивному дослідженню всіх обставин
справи, а його твердження щодо
неналежної якості поставленого
позивачем товару спрямовані на
ухилення від виконання обов'язку з
оплати товару, поставленого позивачем.

Частиною 1 ст. 265 Господарського кодексу
України встановлено, що за договором
поставки одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 173 Господарського
кодексу України, господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема, з господарського
договору та інших угод, передбачених
законом, а також з угод, не передбачених
законом, але таких, які йому не
суперечать (п. 3 ч. 1 ст. 174 Господарського
кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Частиною 7 цієї статті встановлено, що
не допускаються одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом, а також
відмова від виконання або відстрочка
виконання з мотиву, що зобов'язання
другої сторони за іншим договором не
було виконано належним чином.

Господарське зобов'язання
припиняється, зокрема, виконанням,
проведеним належним чином (ч. 1 ст. 202
Господарського кодексу України).

Представник відповідача документів, як
підтверджують оплату заборгованості
перед позивачем, або спростовують
доводи позивача, суду не надав.

Суд дійшов висновку про те, що вимога
позивача щодо стягнення з відповідача
суми основного боргу в розмірі 400 832,50
грн. є обґрунтованою та такою, що
підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просив суд стягнути
з відповідача 5 765,55 грн. пені, три
проценти річних у розмірі 1 153,25 грн.

Відповідно до п. 5.2. Договору, оплата
товару за ним здійснюється покупцем на
умовах передплати вартості
залізничного тарифу, шляхом
перерахування грошових коштів на
розрахунковий рахунок продавця
протягом трьох банківських днів від
дати виставлення продавцем
рахунку-проформи. Остаточний
розрахунок здійснюється сторонами з
врахуванням дати фактичного
відвантаження кожної партії згідно з
рахунком-фактурою протягом 14
календарних днів від дати
відвантаження.

Згідно з п. 6.1. Договору, у випадку
несвоєчасної оплати партії
товару/частини партії товару, покупець
зобов'язаний виплатити пеню в розмірі 5%
не оплаченої суми за кожний день такого
прострочення.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події (ч. 1
ст. 530 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного
кодексу України, у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу
України встановлено, що штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського
кодексу України, штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ч. 3
ст. 549 Цивільного кодексу України).

Частиною 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»,
розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Разом з тим, пунктом 4.8. Договору
передбачено, що протягом трьох робочих
днів від дати відвантаження продукції
продавець направляє покупцю
рекомендованою поштою з квитанцією
підтвердження наступні документи:
сертифікат якості, рахунок-фактуру,
податкову накладну.

Під час перегляду рішення
Господарського суду міста Києва у
справі № 51/210-66/55-2012 від 11.07.2012 р.
Київським апеляційним господарським
судом було встановлено, що:

- листом № 163 від 22.09.2011 р. позивач
направив відповідачу оригінали
рахунку-фактури № СФ 0000029 від 31.12.2010 р.,
податкові накладні № 243, № 244, № 254 від
31.12.2010 р. та сертифікат якості по
відвантаженню від 31.12.2010 р. При цьому
рахунок-фактура № СФ 0000029 від 31.12.2010 р.
складений на суму 196 000,00 грн. та дійсний
до 03.01.2011 р.;

- листом № 164 від 22.09.2011 р. позивач
направив відповідачу оригінали
рахунку-фактури № СФ 000001 від 11.01.2011 р.,
податкові накладні № 1 від 10.11.2011 р., № 2
від 11.01.2011 р. та сертифікат якості по
відвантаженню від 11.01.2011 р. При цьому
рахунок-фактура № СФ 000001 від 11.01.2011 р.
складений на суму 193760,00 грн. та дійсний
до 14.01.2011 р.;

- листом № 165 від 22.09.2011 р. позивач
направив відповідачу оригінали
рахунку-фактури № СФ 000002 від 16.01.2011 р.,
податкову накладну № 3 від 16.01.2011 р. та
сертифікат якості по відвантаженню від
14.01.2011 р. При цьому рахунок-фактура
№ СФ 000002 від 16.01.2011 р. складений на
суму 96880,00 грн. та дійсний до 19.01.2011 р.;

- листом № 166 від 22.09.11 р. позивач
направив відповідачу оригінали
рахунку-фактури № СФ 000003 від 18.01.2011 р.,
податкову накладну № 5 від 18.01.2011 р. та
сертифікат якості по відвантаженню від
18.01.2011 р. При цьому рахунок-фактура
№ СФ 000003 від 18.01.2011 р. складений на
суму 76314,00 грн. та дійсний до 21.01.2011 р.;

- листом № 167 від 22.09.2011 р. позивач
направив відповідачу оригінали
рахунку-фактури № СФ 000004 від 19.01.2011 р.,
податкову накладну № 6 від 19.01.2011 р. та 2
сертифікати якості по відвантаженню
від 18.01.2011 р. При цьому рахунок-фактура
№ СФ 000004 від 19.01.2011 р. складений
на суму 96474,00 грн. та дійсний до 22.01.2011 р.;

- листом № 168 від 22.09.2011 р. позивач
направив відповідачу оригінали
рахунку-фактури № СФ 000005 від 22.01.2011 р.,
податкову накладну № 7 від 22.01.2011 р. та
сертифікат якості по відвантаженню від
21.01.2011 р. При цьому рахунок-фактура
№ СФ 000005 від 21.01.2011 р. складений на
суму 117641,04 грн. та дійсний до 25.01.2011 р.;

- листом № 169 від 23.09.11 р. позивач
направив відповідачу оригінали
рахунку-фактури № СФ 000007 від 18.03.2011 р.,
податкову накладну № 22 від 18.03.2011 р. та
сертифікат якості по відвантаженню від
18.03.2011 р. При цьому рахунок-фактура
№ СФ 000007 від 18.03.2011 р. складений на
сулу 96880,00 грн. та дійсний до 21.03.2011 р.;

- листом № 170 від 23.09.11 р. позивач
направив відповідачу оригінали
рахунку-фактури № СФ 000006 від 25.01.2011 р.,
податкову накладну № 8 від 25.01.2011 р. та
сертифікат якості по відвантаженню від
24.01.2011 р. При цьому рахунок-фактура
№ СФ 000006 від 25.01.2011 р. складений на
суму 82883,04 грн. та дійсний до 28.01.2011 р.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач направив відповідачу
рахунки-фактури 26.09.2011, які на час
надання їх відповідачу уже були
прострочені, оскільки вони були
оформлені протягом січня і березня 2011
року, і містили вказівку на те, що є
дійсними протягом 10 днів. Тобто,
позивач надав відповідачу
рахунки-фактури, які є прострочені, та
не підлягають до сплати, що
унеможливило відповідачем здійснити
оплату вказаних рахунків.

Вищевказані факти, встановлені судом
та викладені у постанові Київського
апеляційного господарського суду від
11.09.2012 р.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 613 Цивільного
кодексу України, кредитор вважається
таким, що прострочив, якщо він
відмовився прийняти належне виконання,
запропоноване боржником, або не вчинив
дій, що встановлені договором, актами
цивільного законодавства чи
випливають із суті зобов'язання або
звичаїв ділового обороту, до вчинення
яких боржник не міг виконати свого
обов'язку. Якщо кредитор не вчинив дії,
до вчинення яких боржник не міг
виконати свій обов'язок, виконання
зобов'язання може бути відстрочене на
час прострочення кредитора.

Статтею 616 Цивільного кодексу України
встановлено, якщо порушення
зобов'язання сталося з вини кредитора,
суд відповідно зменшує розмір збитків
та неустойки, які стягуються з
боржника. Суд має право зменшити розмір
збитків та неустойки, які стягуються з
боржника, якщо кредитор умисно або з
необережності сприяв збільшенню
розміру збитків, завданих порушенням
зобов'язання, або не вжив заходів щодо
їх зменшення.

16.10.2012 р. позивач направив на адресу
відповідача лист № 81 до якого долучив
рахунки-фактури № СФ-0000027 від 11.10.2012 р.,
№ СФ-0000027 від 11.10.2012 р., № СФ-0000028 від
11.10.2012 р., № СФ-0000029 від 11.10.2012 р., № СФ-0000030
від 11.10.2012 р., № СФ-0000031 від 11.10.2012 р., №
СФ-0000032 від 11.10.2012 р., № СФ-0000033 від 11.10.2012
р., № СФ-0000034 від 11.10.2012 р., що
підтверджується фіскальним чеком
№ 5043 від 16.10.2012 р. та описом вкладення
поштового відправлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо строк (термін)
виконання боржником обов'язку не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги, кредитор має право
вимагати його виконання у будь-який
час. Боржник повинен виконати такий
обов'язок у семиденний строк від дня
пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Пунктом 1.7 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань» № 14
від 17.12.2013 р. роз'яснено, що днем
пред'явлення вимоги кредитором слід
вважати день, у який боржник одержав
надіслану йому вимогу, а в разі якщо
вимогу надіслано засобами поштового
зв'язку і підприємством зв'язку
здійснено повідомлення про
неможливість вручення поштового
відправлення, то днем пред'явлення
вимоги є дата оформлення названим
підприємством цього повідомлення.
Оскільки згаданою статтею 530 ЦК України
не визначена форма пред'явлення вимоги
кредитором, останній може здійснити
своє право як шляхом надіслання
платіжної вимоги-доручення, так і
шляхом звернення до боржника з листом,
телеграмою, надіслання йому рахунка
(рахунка-фактури) тощо.

Згідно з п. 1 розділу ІІ Нормативів і
нормативних строків пересилання
поштових відправлень, нормативні
строки пересилання простої письмової
кореспонденції операторами поштового
зв'язку (без урахування вихідних днів
об'єктів поштового зв'язку):

місцевої - Д+2, пріоритетної - Д+1, де Д -
день подання поштового відправлення до
пересилання в об'єкті поштового зв'язку
або опускання простого листа чи
поштової картки до поштової скриньки
до початку останнього виймання; 1, 2, 3, 4, 5
- кількість днів, протягом яких
пересилається поштове відправлення.

Місцева письмова кореспонденція
(листи, картки, бандеролі, секограми) -
письмова кореспонденція, що
пересилається у межах населеного
пункту, а в сільській місцевості - у
межах території, яка обслуговується
одним об'єктом поштового зв'язку (п. 3
розділу І Нормативів і нормативних
строків пересилання поштових
відправлень).

Так, з урахуванням часу поштового обігу
відповідач повинен був отримати лист №
81, направлений 16.10.2012 р. - 18.10.2012 р., відтак
останнім днем строку виконання
зобов'язання, передбаченого ч. 2 ст. 530
Цивільного кодексу України, було 25.10.2012
р., відповідно прострочення виконання
зобов'язання почалось 26.10.2012 р.

Позивачем строк нарахування пені та
трьох процентів річних визначений з
27.10.2012 р. по 23.11.2012 р., отже період
нарахування визначений позивачем
вірно.

Суд вважає, що розмір пені, враховуючи
період заборгованості з 27.10.2012 р. до
23.11.2012 р. (28 днів прострочення), суму
боргу в розмірі 400 832,50 грн., облікову
ставку Національного банку України, що
становила 7,5% (постанова Правління НБУ
від 21.03.2012 р. № 102), складає 4 599,72 грн., які
підлягають стягненню. (400 832,50 * 7,5 * 2 : 366 *
28 : 100 = 4 599,72 грн.)

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

За розрахунком суду, розмір трьох
процентів річних враховуючи період
заборгованості з 27.10.2012 р. до 23.11.2012 р. (28
днів прострочення), суму боргу, що
становила 400 832,50 грн., складає 919,94 грн.,
які підлягають стягненню. (400 832,50 * 3 * 28 :
366 : 100 = 919,94 грн.)

Позовні вимоги є обґрунтованими та
підлягають задоволенню в частині
стягнення з відповідача 40 832,50 грн.
основного боргу, 4 599,72 грн. пені, 919,94 грн.
трьох процентів річних. В іншій частині
позову судом відмовлено з огляду на
здійснені перерахунки.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
судовий збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

З огляду на часткове задоволення
позову з відповідача на користь
позивача підлягає стягненню судовий
збір у розмірі 8 127,05 грн.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 4, 32-34, 36, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «Атем» (01033, м. Київ,
вул. Жилянська, будинок 19, код 21643937) з
будь-якого рахунку, виявленого
державним виконавцем під час виконання
рішення, на користь товариства з
обмеженою відповідальністю
«Кислотоупор ЛТД» (83009, м. Донецьк, вул.
Новоросійська, будинок 7, код 30792203) 400 832
(чотириста тисяч вісімсот тридцять дві)
грн. 50 коп. основного боргу, 4 599 (чотири
тисячі п'ятсот дев'яносто дев'ять) грн. 72
коп. пені, 919 (дев'ятсот дев'ятнадцять)
грн. 94 коп. трьох процентів річних та
витрати по сплаті судового збору в
розмірі 8 127 (вісім тисяч сто двадцять
сім) грн. 05 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

Повне рішення складено 23.06.2014 р.

Суддя
О.Г. Удалова