КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2014 р. Справа№ 911/3343/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ільєнок Т.В.

суддів: Корсакової Г.В.

Шаптали Є.Ю.

при секретарі

судового засідання Сауляку
О.О.

за участю представників сторін

позивача ОСОБА_3 - дов.
від 16.08.2013 р.

відповідача ОСОБА_4 -
договір про надання юридичних

послуг

№ 09-04/13 від
09.04.2013 р.

третьої особи

на стороні відповідача ОСОБА_5 -
дов. від 19.10.2012 р.

розглянувши матеріали

апеляційної скарги ФОП ОСОБА_6

на рішення Господарського
суду Київської області

від 28.03.2014 р.

у справі № 911/3343/13
(суддя: Мальована Л.Я..)

за позовом ФОП ОСОБА_6 м.
Корсунь

Шевченківський

до відповідача ФОП ОСОБА_7 м.
Вишневе

третя особа ФОП ОСОБА_5 м.
Вишневе

про визнання
договору недійсним

за зустрічним

позовом ФОП ОСОБА_7

до ФОП ОСОБА_6

про стягнення
заборгованості

по орендній
платі у розмірі 72 848 грн. 16 коп.

ВСТАНОВИВ:

Позивач ФОП ОСОБА_6 звернувся до
Господарського суду Київської області
з позовом до ФОП ОСОБА_7 про визнання
Договору оренди нежитлового
приміщення № 1 від 19.10.2012 р. недійсним,
який був укладений між ФОП ОСОБА_6 -
(позивач) та ФОП -
ОСОБА_7 (відповідач).

29.01.2014р. позивач надав суду першої
інстанції Заяву про зміну підстав
позову, в якій зазначив, що відповідач
не є власником переданого за Договором
житлового приміщення, а також те, що
вказане приміщення не введено в
експлуатацію. Крім того, позивач в
даній Заяві посилається на те, що
відповідач до укладення Договору
оренди не повідомив позивача, що
нежитлове приміщення, яке є предметом
Договору, частково займає землі
загального користування Вишневої
міської ради в орієнтованому розмірі
13 кв. м.

18.02.2014 року відповідач ФОП ОСОБА_7 подав
до господарського суду Зустрічний
позов про стягнення з фізичної особи -
ФОП ОСОБА_6 72 848 грн. 16 коп.
заборгованості за Договором оренди
нежитлового приміщення № 1 від 19.10.2012 р.
за період червень - грудень 2013 р., який
прийнято судом для спільного розгляду
з первісним позовом відповідно до
ст. 60 ГПК України.

Рішенням Господарського суду
Київської області від 28.03.2014
№ 911/3343/13 в задоволенні позовних вимог
за первісним позовом відмовлено
повністю, позовні вимоги за зустрічним
позовом задоволено, стягнуто з ФОП
ОСОБА_6 на користь ФОП ОСОБА_7 72 848 грн. 16
коп. боргу.

Не погоджуючись з вищезазначеним
Рішенням, позивач за первісним позовом
ФОП ОСОБА_6 звернувся до Київського
апеляційного господарського суду зі
скаргою, за якою просить оскаржене
Рішення скасувати, прийняти нове
рішення, яким у Зустрічному позові
відмовити, первісний позов
задовольнити у повному обсязі. За
ствердженням скаржника Рішення
Господарського суду Київської області
від 28.03.2014 є незаконним, та таким, що
прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_7
у своєму Відзиві на апеляційну скаргу
від 30.05.2014 заперечив проти доводів
апеляційного оскарження та наголосив
на тому, що всі фактичні обставини цієї
справи, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору, встановлені й досліджені під час
розгляду іншої господарської справи, а
саме Рішенням Господарського суду
Черкаської області від 20.05.2013 та
Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 28.08.2013 по
справі № 911/763/13-г за позовом ФОП ОСОБА_7
до ФОП ОСОБА_6 про стягнення грошової
заборгованості за орендними платежами
за січень-травень 2013 року, в якій брали
участь ті самі сторони, що є учасниками
даного господарського спору.

Ухвалою КАГС від 22.05.2014р. № 910/203/14
апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_6 прийнято
до розгляду та порушено апеляційне
провадження.

Колегія суддів, розглянувши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, перевіривши юридичну оцінку
обставин справи та повноту їх
встановлення, дослідивши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, заслухавши пояснення
представників сторін, дійшла висновку
апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_6 залишити
без задоволення, Рішення
Господарського суду Київської області
від 28.03.2014р. у даній справі залишити без
змін, з огляду на таке.

Згідно зі ст. 101 ГПК України апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
19.10.2012 року між Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_7
(орендодавець) та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_6 (орендар)
було укладено Договір оренди
нежитлового приміщення № 1 (далі -
договір), за умовами якого орендодавець
передає, а орендар приймає приміщення в
строкове платне користування, яке
розташоване за адресою:АДРЕСА_1,
загальною площею 62,0 кв. м., стан об'єкту,
що орендується на момент передачі в
оренду - задовільний.

Пунктом 2.1 Договору сторони визначили,
що вступ орендаря у строкове платне
користування нерухомим майном настає
одночасно із підписанням сторонами
Договору та Акту прийому-передачі
вказаного нерухомого майна.

Термін дії Договору визначений у п. 7.1
Договору та становить з 19.10.2012 по 31.10.2014
(включно).

Відповідно до пункту 4.11 Договору
орендар має право протягом строку дії
Договору передати орендоване
приміщення в суборенду тільки за умови
письмового погодження з орендодавцем.

За Актом приймання-передачі від 19.10.2012,
орендодавець передав, а орендар
прийняв у користування нежитлове
приміщення загальною площею 62,0 кв.м.,
яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1,
для здійснення господарської
діяльності. Майно, що передається
орендарю знаходиться в належному
технічному стані, відповідає
санітарним та протипожежним нормам,
вимогам договору, капітального ремонту
не потребує.

Однак, позивач просив визнати вказаний
Договір недійсним, при цьому посилався
на те, що власником частини об'єкту
оренди (приміщення, яке розташоване за
адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 62,0
кв.м.), є ОСОБА_5, а тому відповідач,
укладаючи оспорюваний правочин,
розпорядився нерухомим майном, яке
йому не належало.

Згідно частини 1 ст. 761 ЦК України право
передання майна у найм має власник речі
або особа, якій належать майнові права.

Згідно із Витягу Комунального
підприємства "Бюро технічної
інвентаризації Києво-Святошинської
районної ради Київської області"
№ 22422553 від 08.04.2009 року власниками майна,
саме нежитлового приміщення, магазину
площею 62 кв.м., що розташований за
адресою: АДРЕСА_1, є ОСОБА_5 та ОСОБА_7.
Вказано майно належить останнім на
праві приватної часткової спільної
власності.

Відповідно до ст. 356 ЦК України
власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю. Суб'єктами права спільної
часткової власності можуть бути
фізичні особи, юридичні особи, держава,
територіальні громади.

Згідно ч.1, 2 ст. 358 ЦК України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю.

Відповідно до наявного в матеріалах
справи оригіналу Доручення від 19.10.2012
року (а.с. 61 том-2) ФОП ОСОБА_5 доручила
ФОП ОСОБА_7 право розпорядження
належним їй майном, а саме: часткою
нежилого приміщення, площею 31,0 кв.м., що
розташоване за АДРЕСА_1.

За вимогами частини 1 статті 203 ЦК
України, зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства.

Підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

За висновком господарського суду, в
розумінні зазначених правових норм,
позивачем не було доведено суду
обґрунтованість позовних вимог та не
надано належних доказів, що
підтверджують невідповідність
спірного Договору умовам чинного
законодавства, а зазначені у позові
обґрунтування позовних вимог не
знайшли свого підтвердження під час
розгляду справи.

Враховуючи, що позивачем за заявленими
вимогами та їх правовими підставами не
доведено наявність тих обставин, з
якими закон пов'язує визнання
правочинів недійсними, суд першої
інстанції дійшов правомірного
висновку, що вимоги позивача про
визнання недійсним Договору оренди
нежитлового приміщення № 1 від 19.10.2012
року є необґрунтованими та такими, що
не підлягають задоволенню.

Відповідач проти первісного позову
заперечив, подавши Зустрічний позов
про стягнення з відповідача за
зустрічним позовом ФОП ОСОБА_6
72 848,16 грн. заборгованості за Договором
оренди нежитлового приміщення № 1
від 19.10.2012 року, за умовами якого
Орендодавець передає, а Орендар
приймає приміщення в строкове платне
користування, яке розташоване за
адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 62,0
кв.м., стан об'єкту, що орендується на
момент передачі в оренду - задовільний.

Відповідно до розділу 3 Договору,
сторони встановили порядок
розрахунків орендних платежів. Орендна
плата сплачується орендарем готівкою у
касу орендодавця не пізніше 15 числа
поточного місяця. Сума орендної плати
за поточний місяць складає 21 дол. США за
один кв.м. у гривневому еквіваленті по
курсу НБУ на день оплати, без ПДВ.
Розмір першої сплати проводиться до 10
листопада 2012 року і включає в себе
орендну плату за листопад 2012 року і
жовтень 2014 року. До орендної плати не
входить вартість комунальних та інших
послуг, що надає орендодавець орендарю.
Орендар сплачує окремо від орендної
плати на підставі виставлених
орендодавцем рахунків: водопостачання
та водовідведення - по лічильнику;
експлуатаційні витрати; витрати
пов'язані з експлуатацією охоронної
сигналізації.

За погодженням з власником, на підставі
Договору суборенди №25/10-12 від 25.10.2012,
укладеного між фізичною особою ОСОБА_6
та ТОВ «Вітамін-1», приміщення, яке
розташоване за адресою: АДРЕСА_1,
загальною площею 62,0 кв.м., було передано
суборендарю у користування.

Рішенням господарського суду
Черкаської області від 20.05.2013 року у
справі № 911/767/13-г за позовом ФОП ОСОБА_7
до ФОП ОСОБА_6 про стягнення 59 034,46 грн.,
яке залишено без змін Постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 28.08.2013 року,
позовні вимоги задоволено повністю та
стягнуто з позивача за первісним
позовом ФОП ОСОБА_6 заборгованість по
орендній платі за період з січня по
травень 2013 року в сумі 59 034,46 грн.

Суд першої інстанції не прийняв до
уваги доводи позивача за первісним
позовом про те, що він звертався до
відповідача ФОП ОСОБА_7 з вимогою про
дострокове розірвання Договору оренди
нежитлового приміщення № 1 від 19.10.2012
року, оскільки, відповідно до п. 7.4.
Договору, яким передбачено, що за
письмовою вимогою орендаря даний
Договір може бути достроково
розірваний, якщо орендовані приміщення
в силу обставин (за винятком
форс-мажору), за які орендар не
відповідає, виявиться в стані не
придатному для користування. Як
зазначалось вище, орендоване
приміщення було в належному стані і
ремонту не потребує. Крім того, суду не
було надано доказів вручення або
надсилання на адресу відповідача за
первісним позовом вимоги щодо
розірвання Договору та не подано і Акту
приймання-передачі майна, тому суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку, що Договір є чинним на день
розгляду справи.

Отже, за правомірним висновком
господарського суду, позивач за
зустрічним позовом ФОП ОСОБА_7 виконав
взяті на себе зобов'язання з передачі в
оренду приміщення, а відповідач ФОП
ОСОБА_6 не виконав належним чином взяті
зобов'язання щодо сплати орендних
платежів та станом на момент винесення
судового рішення має перед позивачем
заборгованість у сумі 72 848 грн. 16 коп.

За доводами апеляційного оскарження
ФОП ОСОБА_6 повторює обставини, про які
наголошував при обґрунтуванні свого
первісного позову, та яким
господарським судом при прийнятті
рішення була надана належна правова
оцінка.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає, що судом першої
інстанції у повному обсязі досліджено
обставини справи, правильно
застосовано норми матеріального та
процесуального права, а тому підстав
для зміни чи скасування судового
рішення у даній справі не вбачає.

Керуючись ст.ст. 91, 99, 101-105 ГПК України,
Київський апеляційний господарський
суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_6 залишити
без задоволення.

Рішення Господарського суду Київської
області від 28.03.2014р. №911/3343/13 без змін.

Постанова Київського апеляційного
господарського суду від 18.06.2014р. №
910/203/14 набирає законної сили з дня її
прийняття.

Постанова Київського апеляційного
господарського суду від 18.06.2014р. №
911/3343/13 може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України у 20-денний
термін.

Матеріали справи №911/3343/13 повернути до
Господарського суду Київської області.

Головуючий суддя
Т.В. Ільєнок

Судді
Г.В. Корсакова

Є.Ю. Шаптала