ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"01" липня 2014 р. Справа № 903/783/13
Суддя господарського суду Волинської
області Філатова С.Т., розглянувши

заяву Державного комунального
підприємства "Луцьктепло" №3287/08 від
18.06.2014р. про відстрочку виконання
рішення господарського суду
Волинської області від 21.08.2013р. по
справі №903/783/13

за позовом публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", м.Київ

до Державного комунального
підприємства "Луцьктепло", м.Луцьк

про стягнення 12 965 964, 27 грн.

Суддя Філатова
С.Т.

ПРЕДСТАВНИКИ:

від заявника: Наумчук В.А., дов. №27/08 від
08.01.2014р.

від позивача (стягувача): н/в

СУТЬ СПОРУ:

Державне комунальне підприємство
"Луцьктепло" звернулось до
господарського суду із заявою №3287/08
від 18.06.2014р. про відстрочку виконання
рішення суду Волинської області від
21.08.2013р. по справі №903/783/13 до 31.05.2015р.

Заяву обґрунтовує тим, що станом на
25.12.2013р. згідно платіжних доручень №790
від 03.10.2013р. та №1 від 10.02.2014р. ДКП
"Луцьтепло" частково сплатило борг в
розмірі 11921500,00грн.

Вказує, що судове рішення не виконано
повністю, оскільки підприємство
перебуває у важкому
фінансово-економічному становищі і
виконання рішення суду унеможливить
нормальне функціонування
підприємства.

Основним споживачем вказаних послуг є
населення міста Луцька, яке не здійснює
своєчасні та повні розрахунки за
послуги з теплопостачання. Пеня за
несвоєчасне внесення плати за
комунальні послуги населенню не
нараховується, оскільки її розмір та
порядок стягнення чинним
законодавством не визначені.

Дебіторська заборгованість перед ДКП
«Луцьктепло» за послуги з
теплопостачання становить 42 541,50грн.

Важке фінансово-економічне становище
підприємства зумовлене затвердженими
національним регулятором тарифами на
теплову енергію, які всупереч вимогам
ст. 20 Закону України «Про теплову
енергію» не забезпечують
відшкодування всіх економічно
обґрунтованих витрат на виробництво,
транспортування та постачання
теплової енергії, тобто не
відшкодовують дійсних фактичних
затрат, понесених підприємством.

Як наслідок, кредиторська
заборгованість підприємства станом на
01.06.2014р. становить 197 381,60грн.

Станом на 17.06.2014р. залишок грошових
коштів на основних поточних рахунках
підприємства становить 32 218,33грн.

Усі грошові кошти, які надходять на
поточні рахунки ДКП «Луцьктепло»,
спрямовуються на погашення поточної
заборгованості за природний газ та
електроенергію, які необхідні для
забезпечення безперебійного
функціонування технологічного
комплексу підприємства, а також на
виплату заробітної плати і сплату
податків, зборів та інших обов'язкових
платежів до бюджету.

Складне фінансове становище боржника
обумовлено ще й тим, що існують інші
виконавчі провадження, по яких ДКП
«Луцьктепло» є боржником і на підставі
яких органами ДВС можуть бути
застосовані заходи примусового
виконання, спрямовані на стягнення
грошових коштів з підприємства.

Зокрема, на виконанні у ДВС України
перебуває наказ господарського суду
Волинської області №5004/165/12-1 від
27.03.2012р. про стягнення з ДКП
«Луцьктепло» в користь ДК «Газ
України» НАК «Нафтогаз України»
грошових коштів на загальну суму 21 244
844,64грн.

До заяви долучені копії платіжних
доручень №790 від 03.10.2013р. та №1 від
10.02.2014р., довідки про кредиторську та
дебіторську заборгованості, звіти по
роботі з боржниками станом на 01.11.2013р.
(за період 01.01.2010р по 01.11.2013р.) по ДКП
"Луцьктепло", про фінансові результати
за 2013р., банківські виписки за період з
17.06.2014р. по 17.06.2014р., довідки про сплату
податків ДКП "Луцьктепло" до бюджетів
всіх рівнів за період з 01.01.2014р. по
31.05.2014р.

В судовому засіданні представник ДКП
"Луцьктепло" заяву про відстрочку
судового рішення підтримав в повному
обсязі з підстав, викладених у
останній.

В судове засідання ПАТ "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
представника не направило, хоча
належним чином було повідомлене про
час та місце судового розгляду, що
стверджується рекомендованим
повідомленням про вручення поштового
відправлення №664 від 25.06.2014р.

Заслухавши пояснення представника
заявника, дослідивши долучені до заяви
матеріали, господарський суд не
знаходить підстав для задоволення
заяви, виходячи із наступного:

21.08.2013р. господарський суд Волинської
області виніс рішення по справі
№903/378/13, залишене без змін постановою
Рівненського апеляційного
господарського суду від 15.10.2013р., про
стягнення з державного комунального
підприємства "Луцьктепло" на користь
дочірньої компанії "Газ України" НАК
"Нафтогаз України" 12 212 444,54грн., в т.ч. 11 921
500,00 грн. заборгованості, 83 724,41грн. пені,
167 450,00грн. 3% річних, 39 770,13грн.
інфляційних нарахувань та 68 820,00грн.
витрат по сплаті судового збору.

27.11.2013р. господарським судом Волинської
області на виконання рішення
господарського суду Волинської
області від 21.08.2013 р. та постанови
Рівненського апеляційного
господарського суду від 15.10.2013 р. видано
наказ № 903/783/13-1.

Ухвалою господарського суду
Волинської області від 08.01.2014р. по
справі №903/783/13 надавалася ДКП
«Луцьктепло» відстрочка виконання
рішення суду від 21.08.2013р. до 01.07.2014р.

При цьому, судом були вже враховані всі
обставини, зазначені у заяві про
відстрочку, зокрема, значна
дебіторська та кредиторська
заборгованість, низька
платоспроможність певної категорії
населення, яке є основним споживачем
послуг теплопостачання,
невідповідність затверджених
національним регулятором тарифів на
теплову енергію економічно
обґрунтованому рівню, невиконання
державою взятих на себе зобов'язань по
відшкодуванню різниці в тарифах.

18.06.2014р. ДКП «Луцьктепло» звертається
із заявою про відстрочку виконання
рішення, що набуло чинності 15.10.2013р.

Тобто, до закінчення терміну, на який
було вже відстрочено рішення суду,
заявник звертається з аналогічних
підстав про наступне відстрочення
рішення до 31.05.2015р.

Згідно ст.121 ГПК України при наявності
обставин, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим, за
заявою сторони, державного виконавця,
за поданням прокурора чи його
заступника або за своєю ініціативою
господарський суд, який видав
виконавчий документ, у десятиденний
строк розглядає це питання у судовому
засіданні з викликом сторін, прокурора
чи його заступника і у виняткових
випадках, залежно від обставин справи,
може відстрочити або розстрочити
виконання рішення, ухвали, постанови,
змінити спосіб та порядок їх виконання.

До заяви мають бути додані докази, які
підтверджують обставини, викладені в
заяві щодо неможливості чи утруднення
виконання рішення.

Пленум Верховного Суду України у п.10
Постанови від 26.12.2003р. №14 „Про практику
розгляду судами скарг на рішення, дії
або бездіяльність органів і посадових
осіб державної виконавчої служби та
звернень учасників виконавчого
провадження" та Вищий господарський
суд України у п.п 7.1,7.1.2, 7.2 постанови
пленуму від 17.10.2012р. №9 "Про деякі
питання практики виконання рішень,
ухвал, постанов господарських судів
України" зауважили, що господарський
суд на підставі статті 121 ГПК має право
за заявою сторони, державного
виконавця, прокурора або за власною
ініціативою у виняткових випадках
залежно від обставин справи
відстрочити, розстрочити виконання
рішення, ухвали, постанови (далі -
рішення), змінити спосіб та порядок їх
виконання.

Підставою для відстрочки, розстрочки,
зміни способу та порядку виконання
рішення можуть бути конкретні
обставини, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим у
визначений строк або встановленим
господарським судом способом. При
цьому слід мати на увазі, що згоди
сторін на вжиття заходів, передбачених
статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і
господарський суд законодавчо не
обмежений будь-якими конкретними
термінами відстрочки чи розстрочки
виконання рішення. Проте, вирішуючи
питання про відстрочку чи розстрочку
виконання рішення, зміну способу і
порядку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, щодо фізичної особи
(громадянина) - тяжке захворювання її
самої або членів її сім'ї, скрутний
матеріальний стан, стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, щодо як фізичних,
так і юридичних осіб - стихійне лихо,
інші надзвичайні події тощо.

Отже, виходячи із наведеного,
законодавець та вищі судові інстанції
у будь-якому випадку пов'язують
відстрочення виконання судового
рішення у судовому порядку з
об'єктивними, непереборними, іншими
словами - виключними обставинами, що
ускладнюють вчасне виконання судового
рішення.

При цьому, слід також враховувати, що
за змістом частини першої статті 229 ГК
України та частини першої ст. 625 ЦК
України, за невиконання грошового
зобов'язання боржник відповідає, хоч би
його виконання стало неможливим не
тільки в результаті його винних дій чи
бездіяльності, а і внаслідок дії
непереборної сили або простого
випадку. Відповідальність боржника
означає можливість стягнення за
рахунок майна боржника суми
невиконаного грошового зобов'язання,
тобто боржник не звільняється від
відповідальності за невиконання чи
неналежне виконання грошового
зобов'язання за будь-яких обставин.

Окрім того, ч. 2 ст. 218 ГК України
передбачає, що відсутність у боржника
необхідних коштів, а також порушення
зобов'язань контрагентами
правопорушника не вважаються
обставинами, які є підставою для
звільнення боржника від
господарсько-правової
відповідальності. Відповідно до ч. 2 ст.
617 ЦК України не вважається випадком,
зокрема, недодержання своїх
зобов'язань контрагентом боржника,
відсутність на ринку товарів,
потрібних для виконання зобов'язання,
відсутність у боржника необхідних
коштів.

Обставини, викладені у заяві про
надання відстрочки за умови
попереднього надання відстрочки з тих
же підстав до 01.07.2014р., не є достатньою
підставою для подальшого надання
відстрочки виконання рішення
господарського суду на 11 місяців до
30.05.2015р.

Відповідач є підприємством, яке надає
послуги з теплопостачання та інші всім
категоріям споживачів та володіє
обіговими коштами та активами, на які
може бути накладене стягнення.

У заяві про відстрочку виконання
рішення суду заявник посилається на
важкий фінансовий стан підприємства,
однак, самі по собі фінансові труднощі
підприємства не свідчать про те, що
особа (боржник) не має можливості
виконати рішення суду.

Разом з тим, із поданої заяви та
доданих доказів не вбачається, що не
надання такої відстрочки зможе зробити
неможливим виконання такого рішення до
травня 2015р. (умова, котра також є
обов'язковою для надання відстрочки
або розстрочки).

При цьому, суд враховує можливі
наслідки не тільки для відповідача при
виконанні рішення у встановлений строк
чи попередньо встановленим способом,
але, перш за все, враховує такі ж
наслідки для стягувача при затримці
виконання рішення. Невиконання
протягом тривалого часу рішення суду
порушує матеріальні інтереси позивача
та може призвести до негативних
наслідків для нього.

Поряд з цим, слід зазначити, що
заборгованість відповідача перед ПАТ
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" виникла з вини
відповідача, а саме, через неналежне
виконання державного комунального
підприємства "Луцьктепло" взятих на
себе зобов'язань.

Суд зауважує, що заборгованість
відповідача виникла ще у 2012 році, що
встановлено судовим рішенням у даній
справі та судом при винесенні рішення
врахований майновий стан заявника та
зменшено розмір пені з 837 244,13грн. до 10%.

При винесенні ухвали судом врахована
позиція, викладена у постановах Вищого
господарського суду України від
17.03.2014р. у справі №09/11/1925, Рівненського
апеляційного господарського суду від
21.10.2013р. у справі №903/429/13, від 24.12.2013р. у
справі №5004/1588/11, від 29.05.2014р. у справі
№07/138-38.1.

Згідно зі статтею 124 Конституції
України судові рішення ухвалюються
судами іменем України і є обов'язковими
до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 115 ГПК України
рішення, ухвали, постанови
господарського суду, що набрали
законної сили, є обов'язковими на всій
території України і виконуються у
порядку, встановленому Законом України
"Про виконавче провадження".

Аналогічні положення містить і ст. 13
Закону України "Про судоустрій та
статус суддів" норми якої передбачають,
що судові рішення, що набрали законної
сили, є обов'язковими до виконання
усіма органами державної влади,
органами місцевого самоврядування, їх
посадовими та службовими особами,
фізичними і юридичними особами та їх
об'єднаннями на всій території України.

Згідно із ст. 17 Закону України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини" суди застосовують Конвенцію
про захист прав і основоположних
свобод людини та практику
Європейського суду з прав людини як
джерело права.

Стаття 6 Конвенції гарантує кожному
право на справедливий і публічний
розгляд його справи упродовж розумного
строку незалежним і неупередженим
судом. Таким чином, ця стаття
проголошує „право на суд", одним з
аспектів якого є право подати до суду
позов з цивільно-правових питань. Однак
це право було б неповним, якби правова
система держави допускала, щоб
остаточне судове рішення, яке має
обов'язкову силу, не виконувалося на
шкоду одній із сторін.

У рішеннях Європейського суду з прав
людини від 20.07.2004р. по справі "Шмалько
проти України (заява №60750/00), від 27.07.2004р.
по справі "Ромашов проти України"
(заява №67534/01), від 19.03.1997р. "Горнсбі
проти Греції" зазначено, що для цілей
ст.6 виконання рішення, ухваленого
будь-яким судом, має розцінюватись як
невід'ємна частина "судового розгляду".
У рішенні від 17.05.2005р. по справі "Чіжов
проти України" (заява №6962/02)
Європейський суд з прав людини
зазначив, що позитивним обов'язком
держави є організація системи
виконання рішень таким чином, щоб
переконатись, що неналежне зволікання
відсутнє та що система ефективна і
законодавчо, і практично, а нездатність
державних органів ужити необхідних
заходів для виконання рішення
позбавляє гарантії ст.6 Конвенції.

Разом з тим, на сьогоднішній день
рішення господарського суду
Волинської області від 21.08.2013р. з
врахуванням терміну відстрочки до
01.07.2014р. не виконано, хоча набрало
законної сили 15.10.2013р.

Оскільки заявником не наведено
обставин в розумінні ст. 121 ГПК України,
що ускладнюють виконання судового
рішення або роблять його виконання
неможливим з урахуванням попередньої
відстрочки з тих же підстав, не
наведено доводів в підтвердження
неможливості виконання судового
рішення до травня 2015р., у задоволенні
заяви державного комунального
підприємства "Луцьктепло" №3287/08 від
18.06.2014р. про відстрочку виконання
рішення господарського суду
Волинської області від 21.08.2013р. по
справі №903/783/13 до 31.05.2015р. слід
відмовити.

Водночас, суд зауважує, що відповідно
до п. 7.1 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від
17.10.2012р. №9 "Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України" ст. 121 ГПК
України не обмежує право заявника на
повторне звернення з відповідною
заявою, якщо вона вже розглядалася
судом, за умови обґрунтування
належними доказами неможливості
виконання судового рішення.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
86, 121 ГПК України, господарський суд, -

ухвалив:

У задоволенні заяви державного
комунального підприємства "Луцьктепло"
№3287/08 від 18.06.2014р. про відстрочку
виконання рішення господарського суду
Волинської області від 21.08.2013р. по
справі №903/783/13 до 31.05.2015р. відмовити.

Суддя
С.Т.Філатова