м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 908/1035/14 26.06.14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Полігон-Авто»

До Товариства з обмеженою
відповідальністю «Завод Днепросталь»

Про стягнення 5 887,32 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача не з'явився

від відповідача не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду
Запорізької області були передані
позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю «Полігон-Авто» до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Завод Днепросталь»
про стягнення 5 887,32 грн. основного
боргу.

Ухвалою Господарського суду
Запорізької області від 31.03.2014 порушено
провадження у справі з присвоєнням №
908/1035/14.

Ухвалою Господарського суду
Запорізької області від 23.04.2014 справу №
908/1035/14 направлено за встановленою
підсудністю до Господарського суду
міста Києва.

Матеріали справи Господарського суду
Запорізької області № 908/1035/14 були
отримані Господарським судом міста
Києва 05.05.2014 та згідно автоматизованої
системи документообігу суду передані
на розгляд судді Сіваковій В.В.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва № 908/1035/14 від 06.05.2014 справу
призначено до розгляду на 29.05.2014.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва № 908/1035/14 від 29.05.2014, у зв'язку з
неявкою в судове засідання
представників сторін та невиконанням
сторонами вимог ухвали від 06.05.2014,
розгляд справи був відкладений на
26.06.2014.

Позивач в судове засідання 26.06.2014 не
з'явився.

25.06.2014 від позивача до суду надійшла
заява, в якій позивач просить суд
розглядати справу без участі
представника позивача.

Відповідач в судове засідання 26.06.2014 не
з'явився, письмовий відзив на позов не
подав, вимог ухвал суду від 06.05.2014 та від
29.05.2014 не виконав.

Відповідач належним чином
повідомлений про призначення справи до
розгляду в засіданні господарського
суду, про час і місце його проведення,
оскільки

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК України.
(п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського
процесуального кодексу України ухвала
про порушення провадження у справі
надсилається сторонам за повідомленою
ними господарському суду поштовою
адресою. У разі ненадання сторонами
інформації щодо їх поштової адреси,
ухвала направляється за адресою
місцезнаходження сторін, що зазначена
в Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського
процесуального кодексу України ухвали
суду було надіслано відповідачу
рекомендованою кореспонденцією з
повідомленням про вручення на адресу,
що зазначена в позовній заяві, а саме :
м. Київ, вул. Кіквідзе, 14-В, офіс 7, яка
згідно витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців станом на 24.06.2014 є
місцезнаходженням відповідача.

Проте, конверти з ухвалами були
повернуті до суду відділенням
поштового зв'язку Київ-103 з довідками
форми-20 без вручення адресату з
позначкою «за закінченням строку
зберігання».

Стаття 64 Господарського
процесуального кодексу України
встановлює, що у разі відсутності
сторін за адресою місцезнаходження, що
зазначена в Єдиному державному реєстрі
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців ухвала про порушення
провадження у справі вважається
врученою їм належним чином.

Оскільки наявних в матеріалах справи
документів достатньо для її розгляду,
суд вважає, що неявка представників
сторін не перешкоджає розгляду справи
по суті.

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України справа
розглянута за наявними в ній
матеріалами.

В судовому засіданні 26.06.2014, відповідно
до ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи,
Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

09.07.2013 Товариство з обмеженою
відповідальністю «Завод Днепросталь»
виставило Товариству з обмеженою
відповідальністю «Полігон-Авто»
рахунок-фактуру № СФ-0007470 на оплату
товару на суму 5 887,32 грн.

З банківської виписки вбачається, що
позивачем 09.07.2013 згідно платіжного
доручення № 55 на рахунок відповідача
було перераховано кошти в розмірі 5 887,32
грн. з призначенням платежу «оплата
згідно рахунку № СФ-0007470 від 09.07.2013».

Спір виник внаслідок того, що
відповідач обумовлений в рахунку товар
позивачу не поставив, а тому має
повернути грошові кошти в розмірі 5 887,32
грн.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського
кодексу України господарський договір
за загальним правилом викладається у
формі єдиного документа, підписаного
сторонами та скріпленого печатками.
Допускається укладення господарських
договорів у спрощений спосіб, тобто
шляхом обміну листами, факсограмами,
телеграмами, телефонограмами тощо, а
також шляхом підтвердження прийняття
до виконання замовлень, якщо законом не
встановлено спеціальні вимоги до форми
та порядку укладення даного виду
договорів.

Договір укладається шляхом пропозиції
однієї сторони укласти договір (оферти)
і прийняття пропозиції (акцепту) другою
стороною (ч. 2 ст. 638 Цивільного кодексу
України).

Згідно з ч. 1 ст. 639 Цивільного кодексу
України договір може бути укладений у
будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми
договору не встановлені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 641 Цивільного
кодексу України пропозицію укласти
договір (оферту) може зробити кожна із
сторін майбутнього договору.
Пропозиція укласти договір має містити
істотні умови договору і виражати
намір особи, яка її зробила, вважати
себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Згідно з ч. 2 ст. 642 Цивільного кодексу
України, якщо особа, яка одержала
пропозицію укласти договір, у межах
строку для відповіді вчинила дію
відповідно до вказаних у пропозиції
умов договору (відвантажила товари,
надала послуги, виконала роботи,
сплатила відповідну суму грошей тощо),
яка засвідчує її бажання укласти
договір ця дія є прийняттям пропозиції,
якщо інше не вказане в пропозиції
укласти договір або не встановлено
законом.

За приписами ст. 655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі - продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Здійснення позивачем 09.07.2013 оплати
рахунку-фактури № СФ-0007470 від 09.07.2013 на
суму 5 887,32 грн. свідчить про прийняття
пропозиції щодо придбання товару на
загальну суму 5 887,32 грн.

У виставленому рахунку № СФ-0007470 від
09.07.2013 (п. 1) зазначено, що оплата цього
рахунку означає погодження з умовами
пропозиції поставки товарів.

Таким чином, вищенаведеними
обставинами підтверджується, що між
сторонами було укладено у спрощений
спосіб договір купівлі-продажу товару
на загальну суму 5 887,32 грн.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим до
виконання сторонами.

Статтею 526 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського
кодексу України кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язань,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Пунктом 2 рахунку № СФ-0007470 від 09.07.2013
передбачено, що товар зі складу
відпускається за фактом надходження
коштів на рахунок постачальника у
термін 7 банківських днів.

Відповідно до постанови Національного
банку України № 514 від 03.12.2003 «Про
затвердження Положення про порядок
здійснення уповноваженими банками
операцій за документарними
акредитивами в розрахунках за
зовнішньоекономічними операціями»
банківський день це - робочий день
банку в тому місці, в якому повинна
виконуватися дія, передбачена УПДА або
іншими міжнародними документами,
затвердженими МТП.

З огляду на відсутність відомостей
щодо робочих днів у тижні банківської
установи відповідача суд приходить до
висновку, що період прострочення
поставки товару слід встановлювати з
урахуванням здійснення поставки
товару протягом 7 (семи) не банківських,
а робочих днів.

З урахуванням викладеного відповідач
мав поставити позивачу товар в строк до
19.07.2013.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Проте, відповідач в порушення взятих на
себе зобов'язань за договором у
визначені строки товар позивачу не
поставив.

Відповідно до п. 2 ст. 693 Цивільного
кодексу України якщо продавець, який
одержав суму попередньої оплати
товару, не передав товар у встановлений
строк, покупець має право вимагати
передання оплаченого товару або
повернення суми попередньої оплати.

Визначене цією нормою право покупця
вимагати від продавця повернення суми
попередньої оплати є за своїм змістом
правом покупця на односторонню відмову
від зобов'язання, внаслідок якої
припиняється зобов'язання продавця
перед покупцем по поставці товару і
виникає нове грошове зобов'язання
(постанова Вищого господарського суду
України від 18.01.2010, справа № 42/423).

Відповідно до рішення Конституційного
суду України № 15-рп/2002 від 09.07.2002 захист
судом прав і свобод людини і
громадянина, а також прав юридичної
особи, встановлюють юридичні гарантії
їх реалізації, надаючи можливість
кожному захищати права і свободи
будь-якими не забороненими законом
засобами (частина п'ята статті 55
Конституції України). Тобто кожна особа
має право вільно обирати не
заборонений законом засіб захисту прав
і свобод, у тому числі судовий захист.

Можливість судового захисту не може
бути поставлена законом, іншими
нормативно-правовими актами у
залежність від використання суб'єктом
правовідносин інших засобів правового
захисту, у тому числі досудового
врегулювання спору.

Обрання певного засобу правового
захисту, у тому числі і досудового
врегулювання спору, є правом, а не
обов'язком особи, яка добровільно,
виходячи з власних інтересів, його
використовує. Встановлення законом
обов'язкового досудового врегулювання
спору обмежує можливість реалізації
права на судовий захист.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку про існування у відповідача
зобов'язання повернути позивачу суму
попередньої оплати на підставі вимог ч.
2 ст. 693 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування
обставин, повідомлених позивачем, не
надав.

Зважаючи на вищевказане, позовні
вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю «Полігон-Авто» є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
підлягають стягненню з відповідача на
користь позивача.

Керуючись ст. 49, ст.ст.82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Завод Днепросталь»
(м. Київ, вул. Кіквідзе, 14, офіс 7, ) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Полігон-Авто» (м. Запоріжжя, вул.
Антенна, 11, ) 5 887 (п'ять
тисяч вісімсот вісімдесят сім) грн. 32
коп. основного боргу, 1 827 (одну тисячу
вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.
витрат по сплаті судового збору.

Повне рішення складено 01.07.2014.

СуддяВ.В. Сівакова