КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" червня 2014 р. Справа№ 911/902/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

За участю представників:

Від позивача: не з'явився;

Від відповідача:Полинь А.С.-
представник;

розглянувши апеляційну скаргу
Приватного підприємства "Парадіс Нова"

на рішення Господарського суду
Київської області від 15.04.2014

у справі № 911/902/14 (суддя Черногуз А.Ф.)

за позовом Приватного підприємства
"Парадіс Нова"

до Приватного підприємства "Контраст"

про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Парадіс Нова"
звернулось до Господарського суду
Київської області з позовом до
Приватного підприємства "Контраст" про
визнання договору недійсним.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
зазначав, що договір купівлі-продажу
комплексу, нежилого приміщення з
розстроченням платежу від 03.04.2013 було
укладено з порушенням вимог чинного
законодавства, введенням позивача в
оману, у зв'язку з чим спірний договір
підлягає визнанню недійсним.

Рішенням Господарського суду
Київської області від 15.04.2014 у
задоволенні позову відмовлено
повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
Приватне підприємство "Парадіс Нова"
звернулось до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення Господарського суду Київської
області від 15.04.2014 і прийняти нове
рішення, яким позов задовольнити.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями апеляційну скаргу
Приватного підприємства "Парадіс Нова"
у справі № 911/902/14 передано на розгляд
судді Київського апеляційного
господарського суду Отрюху Б.В.

Розпорядженням в.о. Голови Київського
апеляційного господарського суду від
08.05.2014 для розгляду вказаної
апеляційної скарги сформовано колегію
суддів у складі: Головуючого судді
Отрюха Б.В, суддів Михальської Ю.Б. та
Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 08.05.2014
апеляційну скаргу прийнято до
провадження, розгляд справи призначено
на 05.06.2014.

03.06.2014 від представника відповідача
через відділ документального
забезпечення суду надійшов відзив на
апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 05.06.2014 розгляд
справи відкладено на 24.06.2014, зобов'язано
представника позивача надати в
наступне судове засідання звіт № 19-01-13
про оцінку майна, виданого Приватним
підприємством «Тасадор».

В судовому засіданні 24.06.2014 представник
відповідача надав свої пояснення по
справі, представник позивача в судове
засідання 24.06.2014 не з'явився, вимоги
ухвали суду від 05.06.2014 не виконав.

Як вбачається з матеріалів справи, в
день слухання справи 24.06.2014 представник
позивача подав через відділ
документального забезпечення суду
клопотання про відкладення розгляду
справи у зв'язку з перебуванням
останнього на лікарняному, в якому він
зазначає про те, що доказ наявності
хвороби, а саме лікарняний, буде
наданий в наступному судовому
засіданні.

Відповідно до вимог ст. 28
Господарського процесуального кодексу
України справи юридичних осіб в
господарському суді ведуть їх органи,
що діють у межах повноважень, наданих
їм законодавством та установчими
документами, через свого представника.
Керівники підприємств та організацій,
інші особи, повноваження яких
визначені законодавством або
установчими документами, подають
господарському суду документи, що
посвідчують їх посадове становище.
Представниками юридичних осіб можуть
бути також інші особи, повноваження
яких підтверджується довіреністю від
імені підприємства, організації.

У разі неможливості прийняти участь у
судовому засіданні одного
представника, позивач мав можливість
вжити інші заходи щодо забезпечення
свого правового захисту в судовому
засіданні, а саме: направити в судове
засідання іншого представника.

Крім того, відповідно до ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд відкладає в
межах строків, встановлених статтею 69
цього Кодексу, розгляд справи, коли за
якихось обставин спір не може бути
вирішено в даному засіданні.

Однак, це є правом суду, а не обов'язком,
при цьому суд враховує вимоги статті 69
Господарського процесуального кодексу
України щодо строків розгляду справи.

Згідно з частиною 3 ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України
сторони зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
інтересів другої сторони, вживати
заходів до всебічного, повного та
об'єктивного дослідження всіх обставин
справи.

Відповідно до ч.1 ст.101 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний суд переглядає справу за
наявними у ній і додатково поданими
доказами.

Враховуючи те, що матеріали справи
містяться докази належного
повідомлення позивача про дату, час і
місце проведення судового засідання по
розгляду апеляційної скарги, а саме
розписку про відкладення розгляду
справи від 05.06.2014, документального
підтвердження перебування
представника позивача на лікарняному
суду не надано, детальні пояснення
представника позивача по суті спору
були заслухані в попередньому судовому
засіданні, крім того, в своєму
клопотанні про відкладення розгляду
справи представником позивача не
наведено доводів щодо неможливості
вирішення спору в даному судовому
засіданні, колегія суддів вважає
можливим здійснити перевірку рішення
суду першої інстанції в апеляційному
порядку за наявними матеріалами справи
та без участі представника позивача.

Беручи до уваги межі перегляду справи у
апеляційній інстанції, обговоривши
доводи апеляційної скарги, заслухавши
пояснення представника відповідача,
проаналізувавши на підставі фактичних
обставин справи застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права при прийнятті
оскаржуваного рішення суду,
апеляційний господарський суд
встановив наступне.

01.02.2013 між Приватним підприємством
"Парадіс Нова" (продавець) та Приватним
підприємством "Контраст" (покупець)
було укладено попередній договір про
укладення договору купівлі-продажу
нежилого приміщення, зареєстрований за
№ 100.

Відповідно до п. 1 попереднього
договору на умовах, встановлених цим
договором, у строк до 11.02.2013 продавець
зобов'язується передати у власність
покупця за договором купівлі-продажу
(основний договір), а покупець
зобов'язується прийняти і оплатити
нерухоме майно, а саме комплекс, нежиле
приміщення.

Сторони домовилися, що істотними
умовами основного договору
купівлі-продажу будуть такі: предметом
основного договору буде комплекс,
нежиле приміщення, 101 км автомобільної
дороги
Бориспіль-Дніпропетровськ-Запоріжжя,
знаходиться на території Піщанської
с/ради Золотоніського району
Черкаської області; продаж об'єкту
купівлі-продажу буде вчинено за ціною
125000,00 доларів США з оплатою цієї суми у
гривнях еквівалентною по курсу
Комерційного банку на день укладення
основного договору (п. 2 попереднього
договору).

03.04.2013 між Приватним підприємством
"Парадіс Нова" (продавець) та Приватним
підприємством "Контраст" (покупець)
було укладено договір купівлі-продажу
комплексу, нежилого приміщення з
розстроченням платежу, зареєстрований
за № 333. Відповідно до п. 1.1. продавець
передає у власність покупця, а покупець
приймає у власність комплекс, нежиле
приміщення, 101 км
автомобільної дороги
Бориспіль-Дніпропетровськ-Запоріжжя,
що знаходиться на території Піщанської
с/ради Золотоніського району
Черкаської області. Покупець
зобов'язується прийняти об'єкт
купівлі-продажу і сплатити ціну
відповідно до умов, що визначені в
цьому договорі.

Відповідно до п.2.1 Договору, згідно
звіту № 19-01-13 про оцінку майна, виданого
29.01.2013 Приватним підприємством
"Тасадор", вартість майна, що
відчужується становить 63 500,00 грн.

Пунктом 2.2 Договору сторони
передбачили, що купівля-продаж об'єкту
здійснюється за ціною у 63500,00 грн, які
покупець зобов'язується сплатити
продавцю до 31.12.2013 в безготівковій
формі на рахунок продавця відповідно
до графіку розрахунків: 03.04.2013 покупець
сплачує 60000,00 грн; до 31.12.2013 покупець
сплачує 3500,00 грн згідно рахунку
виставленого продавцем у день сплати
та підписання акту прийому-передачі
об'єкта купівлі-продажу..

В день повного розрахунку по цьому
договору продавець повинен передати
покупцеві об'єкт купівлі-продажу в
належному технічному стані, про що
сторонами складається двосторонній
акт прийому-передачі. Разом із об'єктом
купівлі-продажу покупцеві передається
наявна у продавця документація на
нього (п.п. 3.1., 3.2. договору).

Право власності на об'єкт
купівлі-продажу переходить до покупця
з моменту підписання акту
прийому-передачі об'єкту
купівлі-продажу між продавцем та
покупцем, сплати повної вартості
придбаного об'єкту купівлі-продажу, про
що продавець підписує нотаріальну
заяву (п. 5.1. договору).

Згідно ст. 635 Цивільного кодексу
України попереднім є договір, сторони
якого зобов'язуються протягом певного
строку (у певний термін) укласти
договір в майбутньому (основний
договір) на умовах, встановлених
попереднім договором. Законом може
бути встановлено обмеження щодо строку
(терміну), в який має бути укладений
основний договір на підставі
попереднього договору. Істотні умови
основного договору, що не встановлені
попереднім договором, погоджуються у
порядку, встановленому сторонами у
попередньому договорі, якщо такий
порядок не встановлений актами
цивільного законодавства. Попередній
договір укладається у формі,
встановленій для основного договору, а
якщо форма основного договору не
встановлена, - у письмовій формі.
Сторона, яка необгрунтовано ухиляється
від укладення договору, передбаченого
попереднім договором, повинна
відшкодувати другій стороні збитки,
завдані простроченням, якщо інше не
встановлено попереднім договором або
актами цивільного законодавства.
Зобов'язання, встановлене попереднім
договором, припиняється, якщо основний
договір не укладений протягом строку (у
термін), встановленого попереднім
договором, або якщо жодна із сторін не
направить другій стороні пропозицію
про його укладення.

Відповідно до ст. 655 за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Договір купівлі-продажу земельної
ділянки, єдиного майнового комплексу,
житлового будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню, крім
договорів купівлі-продажу майна, що
перебуває в податковій заставі (ст. 657
Цивільного кодексу України).

Покупець зобов'язаний оплатити товар
за ціною, встановленою у договорі
купівлі-продажу, або, якщо вона не
встановлена у договорі і не може бути
визначена виходячи з його умов, - за
ціною, що визначається відповідно до
статті 632 цього Кодексу, а також вчинити
за свій рахунок дії, які відповідно до
договору, актів цивільного
законодавства або вимог, що звичайно
ставляться, необхідні для здійснення
платежу (ст. 691 Цивільного кодексу
Украни).

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги,
позивач наполягає на тому, що Договір
має бути визнаний недійсним з огляду на
те, що сторонами не було досягнуто
згоди щодо однієї з істотних його умов,
а саме ціни. Зокрема, за твердженням
позивача, відчуження мало відбуватись
за ціною 125 000,00 (сто двадцять п'ять
тисяч) доларів США, про що свідчить
попередній договір та розписка.На
думку позивача, відповідач, ввівши його
в оману, діючи навмисно, підписав
попередній договір, в якому сторони
визначили ціну продажу об'єкту - 125000,00
доларів США. Позивач також стверджує,
що при укладенні договору
купівлі-продажу, відповідачем в особі
директора ОСОБА_3 було виписано
розписку, в якій ОСОБА_3 зобов'язався в
строк до 20.06.2013 сплатити Приватному
підприємству "Парадіс Нова" суму 50000,00
доларів США, до 31.12.2013 суму 25000,00 доларів
США в межах цього договору. У зв'язку з
цим, за твердженням позивача, сторони
зменшили вартість об'єкту в договорі,
оскільки покупець не мав достатньої
кількості коштів на момент підписання
договору, та у зв'язку з чим і була
видана розписка

З тексту попереднього договорі
вбачається, що сторони домовились
укласти основний договір
купівлі-продажу у строк до у строк до
11.02.2013. Водночас, вбачається, що договір
купівлі-продажу комплексу, нежилого
приміщення з розстроченням платежу,
зареєстрований за № 333 укладено
сторонами лише 03.04.2013, а відтак, є
безпідставним посилання позивача на
те, що вказаний договір купівлі-продажу
є основним договором в розумінні
попереднього договору про укладення
договору купівлі-продажу нежилого
приміщення від 01.02.2013, зареєстрованого
за № 100.

Крім того, відповідачем не було подано
доказів надсилання пропозиції укласти
основний договір у строк до 11.02.2013, а
відтак, суд констатує, що зобов'язання
сторін за попереднім договором про
укладення договору купівлі-продажу
нежилого приміщення від 01.02.2013,
зареєстрованим за № 100 припинились в
порядку ст. 635 Цивільного кодексу
України, у зв'язку з не здійсненням
сторонами будь-яких дій щодо укладення
основного договору у встановлений
термін.

Таким чином, враховуючи те, що основний
договір не було укладено сторонами у
строк, передбачений попереднім
договором, а також, враховуючи те,що
жодна з сторін не направляла другій
стороні пропозицію про його укладення,
колегія суддів приходить до висновку,
що зобов'язання, встановлене
попереднім договором щодо купівлі
заправки за ціною 125 000,000 доларів США
припинилось, а тому колегія суддів
розцінює договір купівлі-продажу
комплексу, нежилого приміщення з
розстроченням платежу від 03.04.2013,
зареєстрований за № 333 як самостійний
правочин, не пов'язаний з попереднім
договором про укладення договору
купівлі-продажу нежилого приміщення
від 01.02.2013, зареєстрованим за № 100.

Крім того, з аналізу вказаного договору
вбачається, що сторони дійшли згоди
щодо всіх істотних умов договору,
зокрема, щодо ціни об'єкта, яку
визначили у п. 2.1. договору на підставі
звіту про оцінку. Вказаний договір був
підписаний уповноваженими особами та
засвідчений нотаріусом.

Крім того, у договорі купівлі-продажу
нема жодного посилання ані на
попередній договір, ані на
вищезазначену розписку.

Таким чином, твердження позивача щодо
його неукладеності колегією суддів до
уваги не береться, оскільки сторони у
встановленому законом порядку дійшли
згоди щодо ціни об'єкту. Відтак, колегія
судді вважає договір купівлі-продажу
комплексу, нежилого приміщення з
розстроченням платежу від 03.04.2013,
зареєстрований за № 333 укладеним з
дотриманням вимог законодавства.

Щодо розписки, на яку вказував позивач,
колегія суддів зазначає наступне.

Зі змісту вказаної розписки
вбачається, що фізична особа ОСОБА_3
зобов'язався перед фізичною особою
ОСОБА_4 в строк до 20.06.2013 сплатити суму в
50000,00 доларів США, до 31.12.2013 суму 25000,00
доларів США в рахунок покупки
автозаправного комплексу, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (101 км
автомобільної дороги
Бориспіль-Дніпропетровськ-Запоріжжя)
згідно договору засвідченого 03.04.2013
зареєстрованим за № 333 приватним
нотаріусом КМНО ОСОБА_5

Водночас, у вказаній розписці відсутнє
жодне посилання на те, що вказані особи
діяли від імені підприємств (юридичних
осіб - позивача та відповідача),
складаючи вказану розписку, а також за
відсутності проставлених печаток
зазначених підприємств на вказаній
розписці. Відтак, для сторін договору -
юридичних осіб, вказана розписка не
створює жодних правових наслідків.

Позивачем не надано доказів щодо
недійсності оцінки, згідно якої
договір був посвідчений нотаріально, і
це питання не було предметом позовних
вимог.

Колегія суддів зазначає, що стягнення
грошових коштів за даною розпискою
може бути предметом позову у порядку
цивільного судочинства, коли сторонами
у справі будуть фізичні особи.

Відповідно до ст. 654 Цивільного кодексу
України та п. 7.3 Основного договору
купівлі-продажу автомобільної
заправки, всі зміни та доповнення до
нього вчиняються в такій формі, що і
договір, разом з тим, вказана розписка
нотаріально посвідчена не була.

Крім того, матеріали справи свідчать
про те, що відповідачем було
перераховано обумовлено сторонами
суму грошових коштів позивачу, яку він
в свою чергу неодноразово повертав, що
підтверджується банківськими
виписками з рахунку відповідача (копії
містяться в матеріалах справи).

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою ст. 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Статтею 203 Цивільного кодексу України
унормовано перелік умов дійсності
правочину: зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом; правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним; правочин,
що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 Цивільного
кодексу України правочин, який вчиняє
юридична особа, підписується особами,
уповноваженими на це її установчими
документами, довіреністю, законом або
іншими актами цивільного
законодавства, та скріплюється
печаткою.

Статтею 230 Цивільного кодексу України
унормовано, що якщо одна із сторін
правочину навмисно ввела другу сторону
в оману щодо обставин, які мають
істотне значення (частина перша статті
229 цього Кодексу), такий правочин
визнається судом недійсним. Обман має
місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.

Правочин, вчинений під впливом обману,
належить до правочинів з вадами волі,
оскільки у сторони, яка діяла під
впливом обману, внутрішня воля
сформувалася невірно під впливом
хибних відомостей про обставини
правочину, спричинених діями інших
осіб.

Під обманом слід розуміти навмисне
введення в оману однією стороною
правочину іншої сторони з метою
вчинення правочину. Обман як підставу
для визнання правочину недійсним слід
відрізняти від помилки, що має істотне
значення. Відмінності між цими
правовими конструкціями полягають у
наступному. Обман - це певні винні,
навмисні дії сторони, яка намагається
запевнити іншу сторону про такі
властивості й наслідки правочину, які
насправді наступити не можуть. Помилка
є результатом невірного уявлення про
обставини правочину. При обмані
наслідки правочину, що вчиняється, є
відомими й бажаними для однієї зі
сторін, тоді як при помилці обидві
сторони можуть невірно сприймати
обставини правочину. Встановлення
наявності умислу у недобросовісної
сторони ввести в оману другу сторону,
щоб спонукати її до укладення
правочину є неодмінною умовою
кваліфікації недійсності правочину за
ст. 230.

Обман може відбуватися як у вигляді
активної поведінки або повідомлення
про будь-які обставини, яких насправді
немає (повідомлення недостовірних
відомостей про предмет договору,
надання підробних документів про право
власності на продавану річ, про право
на вчинення такого правочину), так і у
вигляді свідомого замовчування
обставин, які можуть перешкодити
укладенню правочину.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними
від 29.05.2013 № 11 у вирішенні спорів про
визнання правочинів недійсними на
підставі статей 230 - 233 ЦК України
господарські суди повинні мати на
увазі, що відповідні вимоги можуть бути
задоволені за умови доведеності
позивачем фактів обману, насильства,
погрози, зловмисної домовленості
представника однієї сторони з другою
стороною, тяжких обставин і наявності
їх безпосереднього зв'язку з
волевиявленням другої сторони щодо
вчинення правочину.

Враховуючи те, що наявність умислу в
діях відповідача, істотність значення
обставин, щодо яких особу введено в
оману, і сам факт обману позивачем не
доведено, колегія суддів дійшла
висновку, що вказаний договір укладено
відповідно до вимог чинного
законодавства, у момент укладення
позивач чітко усвідомлював, яка саме
ціна об'єкту вказана в договорі і
погоджувався з нею. Відтак, є абсолютно
безпідставною та такою, що не підлягає
задоволенню вимога про визнання
недійним договору купівлі-продажу
комплексу, нежилого приміщення з
розстроченням платежу від 03.04.2013,
зареєстрованого за № 333.

Відповідно до статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу,
а господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно частини 1 статті 43
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Враховуючи викладене, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду приходить до
висновку, що рішення у даній справі
прийнято з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
повним з'ясуванням обставин, що мають
значення для справи та відповідністю
висновків, викладених в рішенні,
дійсним обставинам справи, тому ухвала
є законною та обґрунтованою. Підстав
для зміни вказаного рішення та
задоволення апеляційної скарги
колегія суддів Київського
апеляційного господарського суду не
знаходить.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного
підприємства "Парадіс Нова" залишити
без задоволення.

Рішення Господарського суду Київської
області від 15.04.2014 по справі
№ 911/902/14 залишити без змін.

Матеріали справи № 911/902/14 повернути до
Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку.

Головуючий суддя
Б.В. Отрюх

Судді
Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко