ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 року Справа № 918/667/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого суддіБожок В.С., Костенко
Т.Ф.,суддівСибіги О.М.розглянувши
матеріали касаційної
скаргиТовариства з обмеженою
відповідальністю
"Сільськогосподарське підприємство
"Нива", м. Дубно, Рівненська обл.на
постановуРівненського апеляційного
господарського суду від 11.12.2013 рокуу
справі господарського суду
Рівненської областіза
позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю "Стальсервіс", м.
Київдо Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Сільськогосподарське підприємство
"Нива", м. Дубно, Рівненська
обл.простягнення в сумі 53 251,92 грн.

за участю представників

позивача: не з'явився,

відповідача: Лиховенко В.В.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Стальсервіс" (далі за
текстом - ТОВ "Стальсервіс")
звернулось до господарського суду
Рівненської області з позовом до
товариства з обмеженою
відповідальністю
"Сільськогосподарське підприємство
"Нива" (далі за текстом - ТОВ "СП "Нива")
про стягнення 53 251, 92 грн. боргу.

11.10.2013 року та 14.10.2013 року ТОВ
"Стальсервіс" до господарського суду
Рівненської області було подано
клопотання, в яких позивач просив вийти
за межі позовних вимог і визнати
недійсним повністю правочин № 01 про
припинення зобов'язань зарахуванням
зустрічних вимог, який укладений ТОВ
"Стальсервіс" та ТОВ "СП "Нива" 12.02.2013
року, як пов'язаний з предметом спору та
як такий, що суперечить законодавству.

Рішенням господарського
суду Рівненської області від 14.10.2013
року залишеним без змін постановою
Рівненського апеляційного
господарського суду від 11.12.2013 року
визнано недійсним правочин про
припинення зобов'язань зарахуванням
зустрічних вимог № 01 від 12.02.2013 року,
укладений між ТОВ "Стальсервіс" та ТОВ
"СП "Нива", та задоволено позовні вимоги:
присуджено до стягнення з ТОВ "СП "Нива"
на користь ТОВ "Стальсервіс" 53 251, 92 грн.
боргу, 1 720, 50 грн. судового збору та 3 470, 00
грн. витрат за проведення судової
експертизи.

Додатковим рішенням господарського
суду Рівненської області у справі
№ 918/667/13 від 22.10.2013 року вирішено
питання про розподіл господарських
витрат за розгляд вимоги немайнового
характеру, а тому з ТОВ "СП "Нива"
присуджено до стягнення в доход
Державного бюджету України судовий
збір у розмірі 1 147, 00 грн.

Вищезазначені судові акти мотивовано
тим, що всупереч умовам Договору
підряду № 32/10 і нормам цивільного
законодавства, відповідач не здійснив
оплату вартості виконаних позивачем
підрядних робіт на суму 53 251, 92 грн.,
безпідставно ухилився від прийняття
робіт та виконання грошового
зобов'язання щодо їх оплати, а також не
заявив підряднику про можливі недоліки
виконаних робіт у визначеному
договором порядку; крім того, правочин
№ 01 про припинення зобов'язань
зарахуванням зустрічних вимог від
12.02.2013 року, в якому йдеться про взаємне
припинення зобов'язань між сторонами
на суму 294 754, 45 грн. не був спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним, так як
зобов'язання позивача перед
відповідачем на вказану суму на момент
вчинення правочину не існувало, що є
підставою для визнання такого
правочину недійсним.

Не погоджуючись з судовими актами
попередніх інстанцій, ТОВ "СП "Нива"
звернулось до Вищого господарського
суду України з касаційною скаргою, в
якій просить скасувати рішення
господарського суду Рівненської
області від 14.10.2013 року, додаткове
рішення господарського суду
Рівненської області від 22.10.2013 року та
постанову Рівненського апеляційного
господарського суду від 11.12.2013 року і
прийняти нове рішення у справі, яким
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

ТОВ "Стальсервіс" відзиву на касаційну
скаргу подано не було.

Розпорядженням від 10.06.2014 року № 03-05/744
сформовано наступний склад колегії
суддів: головуючий суддя - Божок В.С.,
судді - Костенко Т.Ф., Сибіга О.М.

В судовому засіданні представник
відповідача просив касаційну скаргу
задовольнити, рішення господарського
суду Рівненської області від 14.10.2013
року, додаткове рішення господарського
суду Рівненської області від 22.10.2013
року та постанову Рівненського
апеляційного господарського суду від
11.12.2013 року - скасувати і прийняти нове
рішення у справі, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Позивача згідно з приписами ст. 1114 ГПК
України було належним чином
повідомлено про день, час і місце
розгляду касаційної скарги, однак він
не скористався передбаченим
процесуальним законом правом на участь
у розгляді справи касаційною
інстанцією.

Заслухавши пояснення представника
відповідача, приймаючи до уваги межі
перегляду справи в суді касаційної
інстанції, перевіривши повноту
встановлення господарськими судами
обставин справи та правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого господарського
суду України дійшла висновку, що
касаційна скарга задоволенню не
підлягає з огляду на наступне.

Господарськими судами попередніх
інстанцій встановлено, що 01.06.2012 року
ТОВ "СП "Нива" (замовник) та ТОВ
"Стальсервіс" (підрядник) було укладено
Договір підряду № 32/10 (далі за текстом -
Договір), відповідно до умов якого
предметом Договору є виготовлення,
заміна труб опускних і водопровідних
та ремонт обмурівки парового котла
БКЗ-50; замовник доручає, а виконавець
бере на себе зобов'язання по виконанню
робіт, замовник зобов'язується
прийняти роботи і оплатити їх згідно
даного договору.

Відповідно до Договірної ціни на
виготовлення, заміну труб опускних і
водопровідних та ремонт обмурівки
парового котла БКЗ-50, загальна вартість
підрядних робіт (графа "Всього
договірна ціна") становить 960 000, 00 грн.

Згідно з п. п. 2.2., 2.2.1., 2.2.2. Договору
підряду № 32/10 роботи оплачуються
замовником у гривнях на поточний
рахунок виконавця таким чином:
попередня оплата 40 % після підписання
договору, що становить 384 000, 00 грн.;
решта коштів сплачується поетапно
протягом 15-ти банківських днів після
підписання проміжних актів приймання
етапів виконаних робіт.

Після завершення кожного етапу робіт
виконавець надає замовнику акт
приймання етапу виконаних робіт.
Замовник протягом 5 робочих днів з
моменту отримання акту зобов'язаний
направити виконавцю підписаний акт або
мотивовану відмову від прийняття таких
робіт. У випадку мотивованої відмови
замовника від прийому робіт, сторони
протягом 5 днів складають і підписують
акт із переліком необхідних доробок і
термінів їх виконання (п. п. 3.2., 3.3., 3.4.
Договору підряду № 32/10).

Відповідно до п. 7.6. Договору підряду №
32/10 Договір діє з моменту підписання і
до моменту виконання сторонами своїх
зобов'язань за ним.

Договір підряду № 32/10 скріплено
печатками та підписами уповноважених
представників сторін.

Як вбачається з наявних в матеріалах
справи довідок про вартість виконаних
робіт та витрати, актів приймання
виконаних будівельних робіт позивачем
виконано, а відповідачем прийнято
роботи на суму 906 755, 33 грн.

Однак, відповідач оплатив лише частину
виконаних та прийнятих ним робіт на
суму 614 000, 00 грн., що підтверджується
відповідними платіжними дорученнями.

Крім того, 26.02.2013 року ТОВ "Стальсервіс",
ТОВ "СП "Нива" та ТОВ
"Станіславська торгова компанія" було
укладено Договір про переведення боргу
№ 26/02-1 на суму 292 600, 00 грн.,
відповідно до умов якого грошове
зобов'язання первісного боржника - ТОВ
"СП "Нива" перед ТОВ "Стальсервіс", що
виникло із Договору підряду № 32/10 від
01.06.2012 року переведено на нового
боржника - ТОВ "Станіславська
торгова компанія".

Таким чином, з урахуванням фактичних
оплат проведених відповідачем та
переведення боргу на нового боржника,
вартість виконаних та прийнятих
підрядних робіт, по яких у відповідача
відсутня заборгованість перед
позивачем, становить 906 600, 00
грн.

Разом з тим, 01.03.2013 року ТОВ
"Стальсервіс" направило ТОВ "СП "Нива"
Акт приймання етапу виконаних робіт
від 26.02.2013 року на суму 53 251, 92 грн. та
довідку про вартість виконаних робіт
на цю ж суму, які відповідач отримав
12.03.2013 року.

Всупереч умовам п. п. 2.2.2. та 3.3. Договору
підряду № 32/10 відповідач у 5-ти денний
строк не підписав отриманий від
позивача акт на суму 53 251, 92 грн., а також
не направив позивачу вмотивовану
відмову від прийняття таких робіт.

Натомість, листом № 342 від 12.11.2013 року
ТОВ "СП "Нива" звернулось до ТОВ
"Стальсервіс" з проханням зарахувати
борг в сумі 53 251, 92 грн. в рахунок
завданих йому збитків, що сталися, як
стверджував відповідач, через неякісне
виконання робіт та аварійну зупинку
котла.

Проте, відповідач не надав судам
доказів щодо звернення до позивача в
претензійно-позовному порядку з
приводу наявних недоліків виконаних
підрядних робіт, а також доказів
стосовно будь-якого зарахування боргу
за виконані роботи на суму 53 251, 92 грн.
згідно Акту від 26.02.2013 року.

В процесі розгляду справи в судах
попередніх інстанцій відповідач
зазначав, що підрядні роботи виконані
позивачем на суму 53 251, 92 грн. були
включені в Акт прийняття виконаних
робіт за листопад 2012 року.

У висновку судової
будівельно-технічної експертизи № 105/13
від 10.09.2013 року експерт вказав, що
роботи зазначені в довідці про
вартість виконаних будівельних робіт
від 26.02.2013 року на суму 53 251,92 грн., Акті
приймання виконаних будівельних робіт
від 26.02.2013 року фактично виконані;
вартість та об'єми робіт зазначених в
довідці про вартість виконаних
будівельних робіт від 26.02.2013 року на
суму 53 251, 92 грн., Акті приймання
виконаних будівельних робіт від 26.02.2013
року з вартістю та об'ємами робіт
визначених в довідці про вартість
виконаних будівельних робіт від 30.11.2013
року на суму 211 179, 70 грн. та Акті
приймання виконаних будівельних робіт
від 30.11.2013 року не дублюється (не
співпадає, не охоплюється).

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач також стверджував, що
вказані підрядні роботи на суму 53 251, 92
грн. можуть охоплюються Актом
прийняття робіт за лютий 2013 року на
суму 292 754, 45 грн., однак, як вбачається з
самих актів, обсяг виконаної
підрядником роботи, відображений у
вказаних актах, також не дублюється та
не співпадає.

Так, відповідно до Акту № 2 приймання
виконаних робіт за жовтень 2012 року
підрядником проведено демонтаж гибів
трубопроводу в обсязі 23,8 тон.

На місце демонтованих гибів
трубопроводу підрядником проведено
монтаж гибів трубопроводу з
аналогічними характеристиками
(довжина ділянки зверху 3.0 м. до 6.0 м.,
діаметр труби понад 76 мм. до 108 мм.,
товщина стінки до 10 мм.) в наступних
обсягах:

- 0,7 т. (Акт № 2 за жовтень 2012 року на
суму 215 708, 50 грн.);

- 20,1 т. (Акт б/н за лютий 2013 року на
суму 292 754, 45грн.);

- 3,0 т. (спірний Акт б/н за лютий 2013
року на суму 53 251, 92грн.).

Сукупний обсяг змонтованих
підрядником гибів трубопроводу
становить 23,8 тон, що повністю співпадає
з обсягом робіт проведених позивачем
по демонтажу гибів трубопроводу на
об'єкті відповідача, а отже, роботи
зазначені у Акті б/н за лютий 2013 року на
суму 53 251, 92грн., не були включені до
інших актів.

З огляду на наведені обставини,
господарським судами попередніх
інстанцій правомірно не було прийнято
до уваги твердження відповідача про те,
що виконані позивачем роботи,
відображені в спірному Акті б/н за
лютий 2013 року на суму 53 251, 92
грн. можуть охоплюватися іншими
підписаними сторонами актами
прийняття виконаних робіт.

З урахуванням встановлених судами
попередніх інстанцій обставин справи
здійснюючи касаційний перегляд,
колегія суддів Вищого господарського
суду України виходить з наступного.

Предметом спору у даній справі є
стягнення боргу за невиконання умов
договору будівельного підряду, а, отже,
до спірних правовідносин підлягають
застосуванню норми Цивільного кодексу
України, Господарського кодексу
України та інших законодавчих актів,
які регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу
України договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
передбачено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 837 Цивільного
кодексу України за договором підряду
одна сторона підрядник зобов'язується
на свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони замовника, а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу. Договір
підряду може укладатися на
виготовлення, обробку, переробку,
ремонт речі або на виконання іншої
роботи з переданням її результату
замовникові.

За приписами ст. 843 Цивільного кодексу
України у договорі підряду
визначається ціна роботи або способи
її визначення. Ціна роботи у договорі
підряду включає відшкодування витрат
підрядника та плату за виконану ним
роботу.

Ціна у договорі підряду може бути
визначена у кошторисі. Якщо робота
виконується відповідно до кошторису,
складеного підрядником, кошторис
набирає чинності та стає частиною
договору підряду з моменту
підтвердження його замовником (ч. 1 ст.
844 Цивільного кодексу України).

Відповідно до норм ст. 852 Цивільного
кодексу України якщо підрядник
відступив від умов договору підряду, що
погіршило роботу, або допустив інші
недоліки в роботі, замовник має право
за своїм вибором вимагати безоплатного
виправлення цих недоліків у розумний
строк або виправити їх за свій рахунок
з правом на відшкодування своїх витрат
на виправлення недоліків чи
відповідного зменшення плати за
роботу, якщо інше не встановлено
договором. За наявності у роботі
істотних відступів від умов договору
підряду або інших істотних недоліків
замовник має право вимагати розірвання
договору та відшкодування збитків.

Як визначено ч. 1 ст. 853 Цивільного
кодексу України замовник зобов'язаний
прийняти роботу, виконану підрядником
відповідно до договору підряду,
оглянути її і в разі виявлення
допущених у роботі відступів від умов
договору або інших недоліків негайно
заявити про них підрядникові. Якщо
замовник не зробить такої заяви, він
втрачає право у подальшому посилатися
на ці відступи від умов договору або
недоліки у виконаній роботі.

Якщо після прийняття роботи замовник
виявив відступи від умов договору
підряду або інші недоліки, які не могли
бути встановлені при звичайному
способі її прийняття (приховані
недоліки), у тому числі такі, що були
умисно приховані підрядником, він
зобов'язаний негайно повідомити про це
підрядника (ч. 3 ст. 853 Цивільного
кодексу України).

Відповідно до ст. 875 Цивільного кодексу
України за договором будівельного
підряду підрядник зобов'язується
збудувати і здати у встановлений строк
об'єкт або виконати інші будівельні
роботи відповідно до
проектно-кошторисної документації, а
замовник зобов'язується надати
підрядникові будівельний майданчик
(фронт робіт), передати затверджену
проектно-кошторисну документацію, якщо
цей обов'язок не покладається на
підрядника, прийняти об'єкт або
закінчені будівельні роботи та
оплатити їх. Договір будівельного
підряду укладається на проведення
нового будівництва, капітального
ремонту, реконструкції (технічного
переоснащення) підприємств, будівель
(зокрема житлових будинків), споруд,
виконання монтажних,
пусконалагоджувальних та інших робіт,
нерозривно пов'язаних з
місцезнаходженням об'єкта. До договору
будівельного підряду застосовуються
положення цього Кодексу, якщо інше не
встановлено законом.

Положеннями ст. 882 Цивільного кодексу
України визначено порядок передання та
прийняття робіт за договором
будівельного підряду.

Так, замовник, який одержав
повідомлення підрядника про
готовність до передання робіт,
виконаних за договором будівельного
підряду, або, якщо це передбачено
договором, - етапу робіт, зобов'язаний
негайно розпочати їх прийняття (ч.
1 ст. 882 Цивільного кодексу України).

Передання робіт підрядником і
прийняття їх замовником оформляється
актом, підписаним обома сторонами. У
разі відмови однієї із сторін від
підписання акта про це вказується в
акті і він підписується другою
стороною. Акт, підписаний однією
стороною, може бути визнаний судом
недійсним лише у разі, якщо мотиви
відмови другої сторони від підписання
акта визнані судом обґрунтованими (ч. 4
ст. 882 Цивільного кодексу України).

Замовник має право відмовитися від
прийняття робіт у разі виявлення
недоліків, які виключають можливість
використання об'єкта для вказаної в
договорі мети та не можуть бути усунені
підрядником, замовником або третьою
особою (ч. 6 ст. 882 Цивільного кодексу
України).

Господарським судами попередніх
інстанцій встановлено, що відповідач
не надав судам доказів в підтвердження
наявності недоліків виконаних робіт.

Згідно з ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу
України, які кореспондуються з
положеннями ст. 193 Господарського
кодексу України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від виконання зобов'язання і
одностороння зміна умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

З урахуванням викладеного, колегія
суддів Вищого господарського суду
України вважає вірними висновки
господарських судів попередніх
інстанцій про те, що всупереч умовам
Договору підряду № 32/10 і нормам
цивільного законодавства, відповідач
не здійснив оплату вартості виконаних
позивачем підрядних робіт на суму 53 251,
92 грн., безпідставно ухилився від
прийняття робіт та виконання грошового
зобов'язання щодо їх оплати, а також не
заявив підряднику про можливі недоліки
виконаних робіт у визначеному
договором порядку, у зв'язку з чим
позовні вимоги є законними та
обгрунтованими.

Щодо правочину про припинення
зобов'язань зарахуванням зустрічних
вимог № 01 від 12.02.2013 року,
укладеного ТОВ "Стальсервіс" та ТОВ "СП
"Нива", яким відповідач обгрунтовував
відсутність боргу перед позивачем,
колегія суддів Вищого господарського
суду України вважає за необхідне
відзначити наступне.

В п. 1.1. даного правочину сторони дійшли
згоди про припинення зобов'язань
шляхом зарахування зустрічних вимог
між сторонами.

Відповідно до умов правочину про
припинення зобов'язань зарахуванням
зустрічних вимог сторони також
визначили, що:

- за Договором купівлі-продажу № 02 від
12.02.2013 року ТОВ "Стальсервіс" є
боржником, а ТОВ "СП "Нива" є кредитором
на загальну суму 292 754, 45 грн. (п. 1.2.
правочину);

- за Договором підряду № 32/10 від 01.06.2012
року ТОВ "СП "Нива" є боржником, а ТОВ
"Стальсервіс" є кредитором на загальну
суму 292 754, 45 грн. (п. 1.3. правочину).

- зарахування зустрічних однорідних
вимог, що погашаються виходячи з
вищевказаних договорів становить суму
292 754, 45 грн. (п. 1.4. правочину);

- сторони згідні з припиненням
зустрічних однорідних вимог на
загальну суму 292 754, 45 грн. (пункт 1.5.
правочину).

Разом з тим, позивач з посиланням на
норми статті 83 ГПК України подав суду
першої інстанції 11.10.2013 року та 14.10.2013
року клопотання, в яких просив вийти за
межі позовних вимог і визнати
недійсним повністю правочин № 01 про
припинення зобов'язань зарахуванням
зустрічних вимог, який укладений між
ТОВ "Стальсервіс" та ТОВ "СП "Нива" 12.02.2013
року, як пов'язаний з предметом спору та
як такий, що суперечить законодавству.

Подані клопотання позивач обґрунтував
тим, що на момент укладення правочину
про припинення зобов'язань
зарахуванням зустрічних вимог, на який
у своїх запереченнях посилається
відповідач, у позивача був відсутній
борг перед ним, а вказаний правочин не
був спрямований на реальне настання
правових наслідків.

З огляду на приписи ст. 83 ГПК України
клопотання позивача про вихід за межі
позовних вимог для захисту прав і
законних інтересів позивача місцевим
господарським судом першої інстанції
задоволено.

Дослідивши спірний правочин про
припинення зобов'язань зарахуванням
зустрічних вимог № 01 від 12.02.2013 року та
інші подані письмові докази,
господарськими судами попередніх
інстанцій встановлено наступне.

Частинами 1, 5 ст. 203 Цивільного кодексу
України визначено, що зміст правочину
не може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного
кодексу України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

12.02.2013 року ТОВ "Стальсервіс" та ТОВ "СП
"Нива" було вчинено Договір
купівлі-продажу, згідно умов якого
відповідач зобов'язався продати
позивачу цукор білий, а позивач -
прийняти та оплатити цей товар.

Пунктами 2.1., 2.2. цього Договору
визначено, що поставка товару (цукру
білого) здійснюється транспортом
покупця (відповідача) та за його
рахунок у відповідності до видаткової
накладної. Товар вивозиться окремими
партіями, на які продавець (позивач)
надає видаткову та податкову накладну.
Загальна сума Договору становить 294 754,
45 грн. (п. 3.2. Договору купівлі-продажу
від 12.02.2013 року).

Пунктом 4.1. Договору встановлено, що ТОВ
"Стальсервіс" має сплатити кошти по
факту вивезення цукру білого згідно
виставленого рахунку продавцем на
підставі видаткових накладних. Тобто,
грошові зобов'язання позивача перед
відповідачем за вказаним договором
купівлі-продажу виникають після
отримання позивачем товару.

Однак, відповідач не надав судам як
докази рахунки за цукор білий на суму
294 754, 45 грн., як визначено пунктом
4.1. Договору, видаткові накладні згідно
яких відвантажувався товар,
довіреності позивача на отримання
матеріальних цінностей, чи будь-які
інші докази в підтвердження наявності
заборгованості на момент вчинення
правочину про припинення зобов'язань
зарахуванням зустрічних вимог № 01 від
12.02.2013 року.

ТОВ "СП "Нива" не спростовано твердження
ТОВ "Стальсервіс" про те, що відповідач
не виставляв позивачу рахунки та не
передавав йому товар, а позивач не
отримував у відповідача цукор в
кількості 53 228 кг на суму 294 754, 45 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів
Вищого господарського суду України
погоджується з висновками
господарських судів попередніх
інстанцій про те, що у позивача
відсутні грошові зобов'язання перед
відповідачем по договору
купівлі-продажу, який укладено між ТОВ
"Стальсервіс" та ТОВ "СП "Нива" 12.02.2013
року.

Крім того, судами враховано, що Договір
купівлі-продажу цукру, на підставі
якого нібито виник борг позивача перед
відповідачем, був укладений в той же
день (12.02.2013 року), що і правочин про
припинення зобов'язань зарахуванням
зустрічних вимог, що додатково
спростовує твердження відповідача
стосовно дійсності досліджуваного
правочину.

Відповідно до пункту 187.1 ст. 187
Податкового кодексу України датою
виникнення податкових зобов'язань з
постачання товарів/послуг вважається
дата, яка припадає на податковий
період, протягом якого відбувається
будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
податку.

Таким чином, у випадку відвантаження
відповідачем позивачу цукру у
кількості 53 228 кг на суму 294 754, 45 грн.
згідно умов Договору купівлі-продажу
від 12.02.2013 року у відповідача виникло б
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість у відповідному
розмірі, яке б відповідач мав би
відобразити у декларації з податку на
додану вартість за лютий 2013 року та
сплатити податок до бюджету.

Крім того, у випадку передачі товару
позивачу, відповідач був зобов'язаний
виписати позивачу податкову накладну
на відповідну суму, яку позивач мав би
відобразити у декларації з податку на
додану вартість за лютий 2013 року.

Однак, як вбачається з поданої
позивачем копії податкової декларації
ТОВ "Стальсервіс" за лютий 2013
року, господарська операція щодо
купівлі-продажу цукру на суму 294 754, 45
грн. в податковій звітності не
відображена.

Доказів, що спростовують зазначені
обставини відповідачем судам не
надано.

Відповідно до п. п. 2.3, 2.5 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними" № 11 від 29.05.2013 року якщо,
вирішуючи господарський спір, суд
встановить, що зміст договору,
пов'язаного з предметом спору,
суперечить законодавству, чинному на
момент укладення договору, він,
керуючись пунктом 1 частини першої
статті 83 ГПК, вправі за власною
ініціативою визнати цей договір
недійсним повністю або у певній
частині із застосуванням за
необхідності й наслідків визнання
недійсним нікчемного правочину. У
зв'язку з цим господарським судам слід
мати на увазі, що визнання правочину
(господарського договору) недійсним
господарським судом є наслідком його
вчинення з порушенням закону, а не
заходом відповідальності сторін. Тому
для такого визнання, як правило, не має
значення, чи усвідомлювали (або повинні
були усвідомлювати) сторони
протиправність своєї поведінки під час
вчинення правочину.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 234 Цивільного
кодексу України фіктивним є правочин,
який вчинено без наміру створення
правових наслідків, які обумовлювалися
цим правочином. Фіктивний правочин
визнається судом недійсним.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів Вищого господарського суду
України вважає вірним висновки
господарських судів попередніх
інстанцій про те, що правочин № 01 про
припинення зобов'язань зарахуванням
зустрічних вимог від 12.02.2013 року, в
якому йдеться про взаємне припинення
зобов'язань між сторонами на суму 294 754,
45 грн., не був спрямований на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлені ним, так як зобов'язання
позивача перед відповідачем на вказану
суму на момент вчинення правочину не
існувало, що є підставою для визнання
такого правочину недійсним.

Також, суд касаційної інстанції вважає
правомірним ухвалення місцевим
господарським судом додаткового
рішення у даній справі від 22.10.2013 року з
огляду на те, що у відповідності до
положень статті 83 ГПК України місцевий
господарський суд вийшов за межі
позовних вимог за клопотанням позивача
та розглянув вимогу про визнання
недійсним правочину, а тому у
додатковому рішенні судом присуджено
до стягнення з ТОВ "СП "Нива" в доход
Державного бюджету України судовий
збір у розмірі 1 147, 00 грн. за розгляд
вимоги немайнового характеру.

Таким чином, колегія суддів Вищого
господарського суду України приходять
до висновку, що під час розгляду справи
господарськими судами попередніх
інстанцій фактичні обставини справи
встановлено на основі повного,
всебічного і об'єктивного дослідження
поданих доказів, висновки судів
відповідають цим обставинам і їм
надана вірна юридична оцінка з
правильним застосуванням норм
матеріального і процесуального права.

Поряд з цим, колегія суддів Вищого
господарського суду України вважає за
необхідне відзначити, що доводи ТОВ "СП
"Нива", викладені у касаційній скарзі,
зводяться до переоцінки наявних у
справі доказів, вільного тлумачення
правових норм, не спростовують
висновків судів попередніх інстанцій і
вже були предметом розгляду в
апеляційному господарському суді та
обґрунтовано ним відхилені.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України
касаційна інстанція за результатами
розгляду касаційної скарги має право
залишити рішення першої інстанції або
постанову апеляційної інстанції без
змін, а скаргу - без задоволення.

Касаційна скарга залишається без
задоволення, коли суд визнає, що
рішення місцевого та постанова
апеляційного господарських судів
прийняті з дотриманням вимог
матеріального та процесуального права,
з'ясуванням всіх обставин, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

За таких обставин, колегія суддів
Вищого господарського суду України
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій, які відповідають
матеріалам справи та чинному
законодавству, у зв'язку з чим підстав
для скасування чи зміни оскаржуваних
судових актів не вбачається.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.
1115, 1117, 1119, 11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу залишити без
задоволення.

2. Постанову Рівненського апеляційного
господарського суду від 11.12.2013
року у справі № 918/667/13 - залишити без
змін.

Головуючий суддя
В.С. Божок

Судді:
Т.Ф. Костенко

О.М. Сибіга