ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2014 року
Справа № 904/1024/14

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді: Паруснікова Ю.Б.
(доповідач)

суддів: Білецької Л.М., Павловського П.П.

при секретарі судового засідання:
Малик С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Данильченко О.О.,
довіреність від 17.02.2014 р. № 653-О

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Орджонікідзевському районі м. Харкова
на рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 08.04.2014 р.
по справі № 904/1024/14 (суддя
Татарчук В.О.)

за позовом Управління Пенсійного фонду
України в Орджонікідзевському районі
м. Харкова

до Публічного акціонерного товариства
комерційний банк "ПриватБанк",
м. Дніпропетровськ

про стягнення 805,41 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 08.04.2014 р.
Управлінню пенсійного фонду України в
Орджонікідзевському районі м. Харкова
у задоволенні позову відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду
мотивоване тим, що кошти у сумі 805,41 грн.,
які були зняті з рахунку одержувачів до
отримання вимоги позивача про
повернення пенсії, не є власністю
відповідача і він не несе обов'язку
щодо їх повернення позивачу за власний
рахунок.

Не погоджуючись з рішенням позивач
звернувся до Дніпропетровського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою та клопотанням про
поновлення строку на апеляційне
оскарження.

Апеляційна скарга мотивована незгодою
позивача з рішенням місцевого
господарського суду, оскільки він
вважає, що пенсійні виплати, зараховані
банком на рахунки померлих
пенсіонерів, підлягають поверненню у
повному обсязі Управлінню пенсійного
фонду України в Орджонікідзевському
районі м. Харкова з моменту
отримання банком повідомлення про
смерть пенсіонерів.

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
28.05.2014 р. відновлено строк на подачу
апеляційної скарги, а справу
призначено до розгляду у судовому
засіданні на 19.06.2014 р. о 10:15 год.

Завчасно та належним чином
повідомлений про дату, час та місце
розгляду справи позивач (а. с. 104), явку
повноважного представника у судове
засідання не забезпечив, про
поважність причин неявки свого
представника суд не сповістив.

Представник відповідача проти
задоволення апеляційної скарги
заперечував, просив залишити її без
задоволення, а рішення господарського
суду Дніпропетровської області
залишити без змін.

Згідно ст. 99 ГПК України в апеляційній
інстанції справи переглядаються за
правилами розгляду цих справ у першій
інстанції.

Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Абзацом 1 п. 3.9.2. Постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
26 грудня 2011 року № 18 визначено, що у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

На думку колегії суддів, неявка у
судове засідання позивача (апелянта) не
перешкоджає розгляду апеляційної
скарги, оскільки у справі достатньо
матеріалів для її розгляду.

19.06.2014 р. у судовому засіданні оголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

У відповідність ч. 2 ст. 101 ГПК України,
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
та перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Судова колегія, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
правильність застосування
господарським судом при прийнятті
оскаржуваного рішення норм
матеріального та процесуального права,
дійшла висновку про те, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає, а
рішення місцевого господарського суду
слід залишити без змін за наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено місцевим господарським
судом, 31.12.2009 р. між Управлінням
пенсійного фонду України в
Орджонікідзевському районі м. Харкова
(далі - позивач) та Публічним
акціонерним товариством комерційний
банк "ПриватБанк" (далі - відповідач, або
Банк) укладено договір № 153 (далі -
договір), відповідно до якого (ст. 1
параграф 1) банк виконує функції
виплати пенсій та грошової допомоги,
передбачені Порядком виплати пенсій та
грошової допомоги за згодою
пенсіонерів та одержувачів допомоги
через їх поточні рахунки в банках,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 30.08.1999 р. № 1596.

Згідно з параграфом 2 ст. 3 договору,
Банк зобов'язується забезпечити
зокрема, зарахування сум пенсій та
грошової допомоги на поточні рахунки
одержувачів не пізніше наступного
операційного дня після надходження
коштів від органів Фонду і управління.

За змістом параграфів 1, 4 ст. 8 договору
передбачено, що однією з підстав, за
якою суми пенсій та грошової допомоги
не зараховуються на поточні рахунки, є
наявність даних про смерть одержувача.

Суми пенсій та грошової допомоги,
зараховані на поточний рахунок
одержувача, разом з нарахованими на них
відсотками, починаючи з місяця
наступного за місяцем його смерті,
установи Банку повертають відповідно
органам Фонду або Управління, за їх
письмовим розпорядженням, не пізніше
наступного операційного дня
надходження відомостей про смерть
одержувача за умови наявності цих
сум на поточному рахунку пенсіонера.

Як вбачається з матеріалів справи (а. с.
16, 29, 40, 52) та встановлено місцевим
господарським судом, Управління
пенсійного фонду України в
Орджонікідзевському районі м. Харкова
зверталося з листами до відповідача
про повернення нарахованих сум пенсій
померлих пенсіонерів, а саме:

- листом вих. № 5949-13/32 від 27.08.2012 р. про
повернення суми пенсії померлого 31.07.2012
р. ОСОБА_2, нарахованої за серпень 2012 р. у
розмірі 1320,21 грн.;

- листом вих. № 3446-13/32 від 08.05.2012 р. про
повернення суми пенсії померлої 24.04.2012
р. ОСОБА_3, нарахованої за травень 2012 р. у
розмірі - 1089,22 грн.;

- листом вих. № 338-13/32 від 17.01.2012 р. про
повернення суми пенсії померлої 25.12.2011
р. ОСОБА_4, нарахованої за січень 2012 р. у
розмірі - 958,78 грн.;

- листом вих. № 7228-13/32 від 19.09.2013 р. про
повернення суми пенсії померлої 30.08.2013
р. ОСОБА_5, нарахованої за вересень 2013 р.
у розмірі - 3702,79 грн.

Відповідач вимоги позивача виконав
частково в межах залишку грошових
коштів на рахунках пенсіонерів,
наявних на момент отримання
повідомлення від позивача про смерть
пенсіонерів. У своїх відповідях на
листи позивача, відповідач посилався
на те, що суми грошових коштів не
забезпечені необхідними залишками на
рахунках їх власників (а. с. 17-18, 30, 41, 53).

У своєму запереченні на позов
відповідач вказував на той факт, що
частина грошових коштів (у тому числі і
в межах суми позову 805,41грн.)
перерахована Банком на підставі
доручень клієнтів за депозитними
договорами (договірне списання), а саме:

- 08.08.2012 р. з пенсійного рахунку ОСОБА_2,
списано кошти у сумі 500,00 грн.;

- 05.05.2012 р. з пенсійного рахунку ОСОБА_3,
списано кошти у сумі 50,00 грн.;

- 07.01.2012 р. з пенсійного рахунку ОСОБА_4,
списано кошти у сумі 50,00 грн.;

- 07.09.2012 р. з пенсійного рахунку ОСОБА_5,
списано кошти у сумі 500,00 грн.

Тобто, ці операції були проведені
відповідачем до того моменту, як
позивач повідомив Банк про смерть
пенсіонерів та до моменту подання
позивачем листів про повернення
грошових коштів, що підтверджується
виписками по особових рахунках
пенсіонерів (а. с. 74-77).

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1066 ЦК України за
договором банківського рахунку банк
зобов'язується приймати і зараховувати
на рахунок, відкритий клієнтові
(володільцеві рахунка), грошові кошти,
що йому надходять, виконувати
розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком. Банк не має права
визначати та контролювати напрями
використання грошових коштів клієнта
та встановлювати інші, не передбачені
договором або законом, обмеження його
права розпоряджатися грошовими
коштами на власний розсуд.

Відповідно до ст. 1071 ЦК України банк
може списати грошові кошти з
рахунка клієнта на підставі його
розпорядження. Грошові кошти можуть
бути списані з рахунка клієнта без його
розпорядження на підставі рішення
суду, а також у випадках,
встановлених законом чи договором між
банком і клієнтом.

Згідно з пунктом 22.9 статті 22 Закону
України "Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні" банки
виконують розрахункові документи
відповідно до черговості їх
надходження та виключно в межах
залишку коштів на рахунках платників,
крім випадків надання платнику
обслуговуючим його банком кредиту, у
разі недостатності на рахунку платника
коштів для виконання у повному обсязі
розрахункового документа стягувача на
момент його надходження до банку
платника цей банк здійснює часткове
виконання цього розрахункового
документа шляхом переказу суми коштів,
що знаходиться на рахунку платника, на
рахунок отримувача.

Згідно з п. п. 1.38., 1.39. ст. 1 Закону України
"Про платіжні системи та переказ коштів
в Україні" списання договірне - це
списання банком з рахунка клієнта
коштів без подання клієнтом платіжного
доручення, що здійснюється банком у
порядку, передбаченому в договорі,
укладеному між клієнтом.

Відповідно до пунктів 1.4., 1.7. Інструкції
про безготівкові розрахунки в Україні
в національній валюті, затвердженої
Постановою правління Національного
банку України № 22 від 21.01.2004 р.,
власником рахунку в банку є особа, яка
відкриває рахунок у банку і має право
розпоряджатися коштами на ньому. Кошти
з рахунків клієнтів банки списують
лише за дорученнями власників цих
рахунків (включаючи договірне списання
коштів згідно з главою 6 цієї
Інструкції) або на підставі
розрахункових документів стягувачів
згідно з главами 5 та 12 цієї
Інструкції.

Колегія суддів вважає правомірним
рішення місцевого господарського суду,
оскільки Банком виконано свої
зобов'язання за договором, а кошти які
були нараховані померлим пенсіонерам
частково повернуто позивачу в межах
залишку на рахунках одержувачів.

Аналогічна правова позиція міститься
також у постанові Вищого
господарського суду України від 14.05.2014
р. (справа № 904/9517/13).

З огляду на вищезазначене місцевий
господарський суд дійшов до
обґрунтованого висновку, відносно
правомірності списання Банком коштів з
рахунків одержувачів (померлих
пенсіонерів) у сумі 805,41 грн. (договірне
списання) і відсутністю підстав для їх
повернення позивачу, оскільки спірні
грошові кошти не є власністю банку, а
тому останній не несе обов'язку щодо їх
повернення позивачу за власний
рахунок.

З урахуванням вищезазначеного доводи
апелянта, викладені в апеляційній
скарзі, не спростовують встановлених
колегією суддів обставин в справі, а
тому не заслуговують на увагу колегії
суддів і задоволенню не підлягають.

На підставі вищезазначеного, судова
колегія вважає, що рішення
господарського суду слід залишити без
змін, а апеляційну скаргу без
задоволення.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України
витрати по сплаті судового збору
покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 49, 101, 103, 105 ГПК України,
Дніпропетровський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Орджонікідзевському районі м. Харкова
залишити без задоволення, а рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 08 квітня 2014 року по справі

№ 904/1024/14 без змін.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку
до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови виготовлено
24.06.2014 р.

Головуючий
Ю.Б. Парусніков

Судді
Л.М. Білецька

П.П. Павловський