ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2014 року
Справа №912/1235/14

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді: Білецької Л.М . -
доповідача,

суддів: Паруснікова Ю.Б., Тищик І.В.,

при секретарі судового засідання:
Малику С.О.

За участю представників сторін:

від позивача: Онищенко І.В., довіреність
№10/10 від 17.01.14;

представник відповідача в судове
засідання не з'явився.

Розглянувши у судовому засіданні
апеляційну скаргу дочірньої компанії
"Газ України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" на рішення
господарського суду Кіровоградської
області від 20.05.2014 року у справі №912/1235/14

за позовом дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України", м. Київ

до дочірнього підприємства
"Кіровоградтепло" товариства з
обмеженою відповідальністю "Центр
науково-технічних інновацій
Української нафтогазової академії", м.
Кіровоград

про стягнення 393 099,05 грн. за договором
закупівлі природного газу, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Кіровоградської області від 20.05.2014 року
у справі №912/1235/14 (суддя Кабакова В.Г.)
позовні вимоги задоволені частково.
Стягнуто з відповідача на користь
позивача 368 112,02 грн. - 3% річних, в іншій
частині позовних вимоги відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що суд не
погодився з твердженням позивача щодо
зарахування здійснених оплат
відповідачем в рахунок погашення
заборгованості в першу чергу
інфляційних, 3% річних та пені (ст. 534 ЦК
України), суми яких були сплачені на
підставі рішення господарського суду
Кіровоградської області від 28.02.2012 року
у справі №5013/2495/11, оскільки:

- позивач не врахував наявності
призначення платежу у платіжних
дорученнях відповідача;

- сума основного боргу була сплачена
відповідачем на підставі постанови КМУ
від 11.06.2012 року №517 (п.4);

- ухвалою господарського суду
Кіровоградської області від 14.02.2014 у
справі №5013/2495/11 задоволено заяву ДП
"Кіровоградтепло" та визнано наказ
господарського суду Кіровоградської
області від 21.03.2012 року у справі
№5013/2495/11 про стягнення з дочірнього
підприємства "Кіровоградтепло" на
користь ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз
України" 10 737 809 грн. 02 коп. боргу, 243 720
грн. 13 коп. інфляційних втрат, 163 931 грн. 66
коп. 3 % річних, 417 476 грн. 36 коп. пені, 56 460
грн. сплаченого судового збору, таким,
що не підлягає виконанню в частині
стягнення суми основного боргу в
розмірі 10 737 809,02 грн.

Господарський суд першої інстанції
вважає, що чинне законодавство не
пов'язує припинення зобов'язання з
постановленням судового рішення чи
відкриттям виконавчого провадження з
його примусового виконання, а
наявність судових актів про стягнення
заборгованості не припиняє грошових
зобов'язань боржника та не виключає
його відповідальності за порушення
строків розрахунків, тому кредитор не
позбавлений права на отримання сум,
передбачених частиною другою статті 625
ЦК України. Враховуючи висновки,
зроблені Верховним Судом України та
викладені у постанові від 18.02.2014 року по
справі №905/909/13-г, суд першої інстанції
зазначив про правомірність
нарахування позивачем 3% річних на суму
основного боргу в розмірі 368 112,02 грн. та
безпідставність нарахування 3% річних
на суму пені.

Не погодившись з рішенням
господарського суду, до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду звернувся позивач
із апеляційною скаргою, в якій
зазначає, якщо сторонами спору
правочин щодо сплати неустойки вчинено
у письмовій формі, у разі порушення
строків розрахунків стосовно
основного зобов'язанн, виникає
зобов'язання, в якому одна сторона
зобов'язання сплатити грошові кошти
іншій стороні у вигляді неустойки, а
інша (кредитор) має право вимагати
сплати неустойки, - сплата неустойки в
такому разі є зобов'язанням в розумінні
ч. 1 ст. 509 ЦК України.

Вважає помилковим твердження суду, що
штраф (неустойка) після ухвалення судом
рішення про його стягнення у грошове
зобов'язання не перетворюється,
оскільки таке твердження є фактично
зміною змісту ст.ст. 509, 549 ЦК України та
суперечить положенням ст. 75
Конституції України.

Просить рішення першої інстанції в
частині відмови у стягненні 24 987,03 грн. -
3% річних скасувати; прийняти нове
рішенням яким позовні вимоги
задовольнити повністю.

В матеріалах справи відсутній відзив
відповідача на апеляційну скаргу,
згідно ч. 2 ст. 96 ГПК України відсутність
відзиву на апеляційну скаргу не
перешкоджає перегляду рішення
місцевого господарського суду.

24.06.2014 року оголошено вступну та
резолютивну частини постанови. В
судовому засіданні представник
позивача підтримав доводи апеляційної
скарги та просив позовні вимоги
задовольнити повністю.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про дату та час
судового засідання повідомлений
належним чином, що підтверджується
поштовим повідомленням із відміткою
про отримання поштового відправлення
від 16.06.2014 року.

Відповідно до п. 3.9.2 постанови пленуму
ВГС України від 26.12.2011 року №18 «Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Оскільки розгляд справи може бути
відкладений виключно у зв'язку із
неможливістю розглянути справу у
даному судовому засіданні, а не у
зв'язку з неявкою сторін, суд вважає, що
наявних у справі матеріалів достатньо
для прийняття рішення по справі. Таким
чином, підстави для відкладення
розгляду справи відсутні. Суд вважає,
що вжив усі залежні від нього заходи
для повідомлення відповідача належним
чином про розгляд господарської справи
в апеляційній інстанції та реалізації
ним права судового захисту своїх
інтересів.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши доводи позивача і давши їм
правову оцінку, апеляційний
господарський суд дійшов висновку, що
апеляційна скарга дочірньої компанії
"Газ України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" не підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

В розумінні ст. 35 ГПК України
(преюдиція) в даній справі був
встановлений факт прострочення
відповідачем оплати грошового
зобов'язання, у зв'язку з неналежним
виконанням умов Договору №06/10-2552ТЕ-18
від 20.12.2010 року і стягнуто 10 737 809,02 грн. -
основного боргу, 417 476,36 грн. - пені, 243 720,13
грн. - інфляційних втрат (за березень 2011
року - червень 2011 року), 163 931,66 грн. - 3 %
річних (з 21.03.2011 року по 31.10.2011 року),
(рішення господарського суду
Кіровоградської області від 28.02.2012 року
у справі №5013/2495/11 за позовом ДК "Газ
України" НАК "Нафтогаз України" до ДП
"Кіровоградтепло" про стягнення 11 980 413,53
грн., що набрало законної сили 16.03.2012
року), (а.с.11-15).

На виконання вказаного рішення
відповідач здійснив оплату основної
суми боргу (810 140,96 грн. - 23.10.2012 року та
27.12.2012 року - 9 927 668,06 грн. (а.с.39,47).

Оскільки, відповідач прострочив сплату
основного грошового зобов'язання за
рішенням суду, позивач звернувся до
суду із позовом про стягнення з
відповідача трьох відсотків річних,
нарахованих на суми основного боргу та
пені (з 01.11.2011 року по 11.04.2014 року), що
становить 393 099,05 грн. (а.с.5).

Господарський суд першої інстанції
дійшов висновку про правомірність
нарахування позивачем 3% річних на суму
основного боргу, однак за період з
01.11.2011 року по 26.12.2012 року, що становить
368 112,02 грн., на яку і були задоволені
позовні вимоги, в частині стягнення
трьох відсотків річних нарахованих на
суму основного боргу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання. Боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Стягнення неустойки є самостійною
мірою цивільно-правової
відповідальності, на суму неустойки не
нараховуються проценти (ч. 2 ст. 550 ЦК
України). Під процентами в цьому
випадку слід розуміти проценти за
користування чужими грошовими коштами,
стягнення яких передбачене ст. 536 ЦК
України, та проценти річних за
прострочення виконання грошового
зобов'язання, які стягуються
відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України (див.
аналіз Верховного суду України від
18.02.2014 року за вих. №6/0/54-14).

Апеляційний господарський суд
погоджується із господарським судом
першої інстанції в частині стягнення з
відповідача трьох відсотків річних
нарахованих на суму основного боргу за
період з 01.11.2011 року по 26.12.2012 року, що
становить 368 112,02 грн., також:

- згідно постанови Кабінету Міністрів
України від 11.06.2012 року №517, із
суб'єктами господарювання, що
здійснюють постачання природного газу,
та енергопостачальниками проводяться
розрахунки з погашення кредиторської
заборгованості за спожиті енергоносії
(без урахування пені, штрафних та
фінансових санкцій) та на підставі
укладених, на виконання вказаної
постанови КМ України, договорів про
організацію взаєморозрахунків від
26.09.2012 року №186/517ГУ та від 05.12.2012 року
№567/517д-ГУ.;

- згідно висновку Верховного суду
України, викладеного у постанові від
18.02.2014 року (а.с.67-70), обов'язок сплатити
штраф за невиконання зобов'язання не є
зобов'язанням в розумінні положень ч. 1
ст. 509 ЦК України, тому що штраф є одним
із видів забезпечення виконання
основного зобов'язання, в тому числі й
грошового. Тобто, оскільки з
відповідача на користь позивача
рішенням господарського суду
Кіровоградської області вже була
стягнута сума штрафу, то правова
природа цього боргу як штрафної
санкції з прийняттям рішення не
змінилася, штраф у грошове зобов'язання
не перетворився, тому відсутні
підстави для застосування до цих
спірних правовідносин сторін положень
ст. 625 ЦК України.; про що також зазначив
господарський суд Дніпропетровської
області в своєму рішенні.

В матеріалах справи міститься ухвала
господарського суду Кіровоградської
області від 14.02.2014 року у справі
№5013/2495/11 (а.с.71-75), якою задоволено заяву
ДП "Кіровоградтепло" та визнано наказ
господарського суду Кіровоградської
області від 21.03.2012 року у справі
№5013/2495/11 про стягнення з дочірнього
підприємства "Кіровоградтепло" на
користь ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз
України" 10737809 грн. 02 коп. боргу, 243720 грн.
13 коп. інфляційних втрат, 163931 грн. 66 коп.
3 % річних, 417476 грн. 36 коп. пені, 56460 грн.
сплаченого судового збору, таким, що не
підлягає виконанню в частині стягнення
суми основного боргу в розмірі 10 737 809,02
грн., оскільки він був відсутній, що
підтверджується платіжними
дорученнями (а.с.39,47), та виключає його
самостійне зарахування позивачем на
погашення в першу чергу інфляційних, 3%
річних та пені.

Суд першої інстанції правильно
становив всі фактичні обставини
справи, дав їм правильну юридичну
оцінку і підстави для його скасування
відсутні.

Згідно постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 23.03.2012
року №6 «Про судове рішення» - рішення з
господарського спору повинно
прийматись у цілковитій відповідності
з нормами матеріального та
процесуального права та фактичними
обставинами справи, з достовірністю
встановленими господарським судом,
тобто з'ясованими шляхом дослідження
та оцінки судом належних і допустимих
доказів у конкретній справі.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу дочірньої компанії
"Газ України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" на рішення
господарського суду Кіровоградської
області від 20.05.2014 року у справі №912/1235/14
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Кіровоградської області від 20.05.2014 року
у справі №912/1235/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України.

Повний текст складений 27.06.2014 року.

Головуючий суддя
Л.М. Білецька

Суддя
Ю.Б. Парусніков

Суддя
І.В. Тищик