м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Спільного українсько -
естонського підприємства у формі
товариства з обмеженою
відповідальністю «Оптіма - Фарм, ЛТД»
до Фізичної особи -
про стягнення 49 022,34 грн.
Суддя Трофименко Т.Ю.
Від позивача Суховерко О.В. - по дов.
№22/03-14 від 20.06.2014р.
Від відповідача не з'явився
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
На розгляд Господарського суду
передані позовні вимоги Спільного
українсько - естонського підприємства
у формі товариства з обмеженою
відповідальністю «Оптіма - Фарм, ЛТД»
про стягнення з Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 49 022, 34 грн., із яких:
40 851,95 грн. основний борг, 9170,39 грн. -
проценти за користування грошовими
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 02.06.2014р. порушено провадження
призначено на 23.06.2014р.
23.06.2014р. через загальний відділ
діловодства господарського суду міста
Києва від представника позивача до
суду надійшла заява. Відповідно до
даної заяви позивач повідомляє суд про
те, що відповідачем сума основного
боргу в розмірі 40 851, 95 грн. 11.06.2014р.
перерахована на рахунок позивача
платіжним дорученням №739. У зв'язку з
викладеним позивач просить стягнути з
відповідача проценти за користування
грошовими коштами в сумі 8 170,39 грн., в
частині стягнення основного боргу
провадження у справі припинити на
підставі п. 1-1 ч.1 ст. 80 Господарського
процесуального кодексу України.
Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, витребувані
ухвалою суду докази та відзив на
позовну заяву не подав, про поважні
причини неявки суд не повідомив, хоча
про час і місце судового засідання був
належним чином повідомлений, що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення
відповідачем 06.06.2014 р.
Згідно із абз. 3 п. 3.9.1 постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 р. №18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" в разі якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
було надіслано за належною адресою
(тобто повідомленою суду стороною, а в
разі ненадання суду відповідної
інформації - адресою, зазначеною в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців), і
не повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.
Таким чином, суд приходить до висновку,
що відповідач повідомлений про час та
місце судового розгляду належним
чином, а матеріали справи містять
достатні докази для її розгляду по
Оскільки про час та місце судового
засідання відповідач був належним
чином повідомлений, на підставі статті
75 Господарського процесуального
кодексу України справа може бути
розглянута за наявними в ній
В судовому засіданні 23.06.2014р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення, відповідно до ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши матеріали справи,
долучивши до матеріалів справи надані
позивачем докази та заслухавши в
засіданні пояснення представника
позивача, суд -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного
кодексу України договір - є підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків. Цивільні права і обов'язки
виникають як з передбачених законом
договорів, так і з договорів, не
передбачених законом, але таких, що
йому не суперечать.

Договір - це категорія цивільного
права, яка визначається як
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. До зобов'язань, що виникають
з договорів, застосовуються загальні
положення про зобов'язання, якщо інше
не випливає із закону або самого
договору. Як і будь-який правочин, він є
вольовим актом, оскільки виражає
спільну волю сторін, що втілюється у
договорі. Змістом договору є, власне, ті
умови, на яких сторони погоджуються
виконувати договір, і вони мають
дотримуватися взятих на себе
зобов'язань.

01.10.2010р. між Спільним українсько -
естонським підприємством у формі
товариства з обмеженою
відповідальністю «Оптіма - Фарм, ЛТД»
(надалі позивач) та Фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 (далі відповідач)
було укладено договір поставки №37194 .

Відповідно до п 1.1 позивач відповідно
до умов даного договору зобов'язується
поставити і передати у власність
відповідачу, а відповідач прийняти і
оплатити певний товар, асортимент,
кількість та ціна якого, зазначені в
видаткових накладних, які є його
невід'ємною частиною .

Виходячи зі змісту укладеного між
сторонами договору від за своєю
природою є договором поставки
відповідно до умов якого (ч.1 ст. 712
Цивільного кодексу України) продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Із матеріалів справи вбачається, що
позивач на виконання умов договору, в
період лютого 2014року поставив
відповідачу товар на суму 40 851,95 грн.
на підставі видаткових накладних,
належним чином засвідчені копії
долучені до матеріалів справи.

Відповідно до по п.6.1 договору оплата
відповідачем товару за цим договором
здійснюється шляхом попередньої
оплати або з відстроченням плату же.
При цьому порядок оплати товару за цим
договором (попередня оплата чи оплата з
відстроченням плату же) обирається
відповідачем при подані замовлення на
поставку.

При здійснення відповідачем оплати
товару за цим договором з
відстроченням платежу строк. Протягом
якого відповідач зобов'язаний
здійснити оплату за товар на користь
позивача, вказується позивачем у
видатковій накладній на товар, який
поставляється. При цьому перебіг
такого строку починається від дати
поставки товару відповідачу, що
вказана у видатковій накладній,
надання позивачем відповідачу рахунку
- фактури для оплати з відстроченням не
є обов'язковою.

Всупереч умовам договору, відповідач
не здійснив оплату отриманого товару.
Заборгованість відповідача перед
позивачем по спірному договору на час
пред'явлення позову становила 40 851,95
грн.

Вказаний Договір згідно ст. 629
Цивільного кодексу України є
обов'язковим для виконання сторонами
та згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського
кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509
Цивільного кодексу України є підставою
для виникнення у його сторін
господарських зобов'язань.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу
України визначено, що господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного
кодексу України покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Згідно з пунктом 1 статті 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу
України передбачено, що зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу
України визначено, що боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідач обставин, з якими чинне
законодавство пов'язує можливість
звільнення його від відповідальності
за порушення зобов'язання, не навів.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

При розгляді справи судом встановлено,
що відповідач мав перед позивачем
заборгованість в сумі 40 851, 95 грн.,
станом на час звернення до суду з
позовом та порушення провадження у
справі.

Позивачем надані докази того, що
відповідачем сума основного боргу в
розмірі 40 851, 95 грн. 11.06.2014р.
перерахована на рахунок позивача
платіжним дорученням №739. У зв»язку з
викладеним в частині стягнення
основного боргу провадження у справі
підлягає припиненню на підставі п. 1-1
ч.1 ст. 80 Господарського процесуального
кодексу України.

Позивач просить стягнути з відповідача
проценти за користування чужими
грошовими коштами в сумі 8 170, 39 грн.

Відповідно до частини 1 статті 598 ЦК
України зобов'язання припиняється
частково або у повному обсязі на
підставах, встановлених договором або
законом.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Згідно статті 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання; боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми,
наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та трьох процентів річних виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові.

В п. 10.4 договору сторони визначили, що
за умови прострочення відповідачем
строків оплати за товар за цим
договором, він повинен сплатити
позивачу суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення та проценти за
користування чужими грошовими коштами
у розмірі двадцяти відсотків від
простроченої суми оплати.

За таких обставин, суд вважає позовні
вимоги позивача в частині стягнення
процентів за користування чужими
грошовими коштами в сумі є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

З огляду на викладене та відповідно до
вимог ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України на
відповідача покладаються витрати
позивача по сплаті судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст..
49, п.1-1 ст. 80, ст..ст. 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь
Спільного українсько - естонського
підприємства у формі товариства з
обмеженою відповідальністю «Оптіма -
Фарм, ЛТД» (01103, м. Київ, вул. Кіквідзе,
18-А. , ) 8 170 грн. 39 коп.
проценти за користування грошовими
коштами, 1 827 грн. 00 коп. судового збору.

В частині стягнення основного боргу в
сумі 40 851 грн.. 95 коп. провадження у
справі припинити.

Після набрання рішенням законної сили
видати наказ.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 01.07. 2014р.

Суддя
Трофименко Т.Ю.