ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб-сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2014 р.
Справа № 923/637/14

Господарський суд Херсонської області
у складі судді Нікітенка С.В., при
секретарі Гапоновій К.С., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до комунального підприємства
"Міськтеплокомуненерго", м. Гола
Пристань Херсонської

області

про стягнення 688194,74 грн.

За участю представників сторін:

від позивача - Паца В.О., представник,
довіреність №14-127 від 13.05.2014р.

від відповідача - не прибув.

Суть спору: публічне акціонерне
товариство "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (позивач)
звернулось до суду з позовом, в якому
просить стягнути з комунального
підприємства "Міськтеплокомуненерго
(відповідач) заборгованість у розмірі
688194,74 грн., з якої: 511062,12 грн. - сума
основного боргу, 21729,45 грн. - сума
інфляційних втрат, 61729,43 грн. - сума пені,
27984,89 грн. - сума 3% річних та 65688,58 грн. -
сума 7% штрафу.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує посиланнями на умови
договору №250/2-БО-33 від 31.07.2012р.,
положення ст.ст. 525, 526, 599, 611, 625 ЦК
України, ст. 193 ГК України та ст.ст. 1, 2, 12,
15, 54 ГПК України.

У судовому засіданні 29.05.2014р.
представником відповідача подано
відзив на позовну заяву з додатком.
Даний відзив суд прийняв до розгляду та
долучив до матеріалів справи.

Представник позивача у судовому
засіданні 26.06.2014р. надав суду для
залучення до матеріалів справи
письмове заперечення на відзив
відповідача. Дане заперечення суд
прийняв до розгляду та долучив до
матеріалів справи.

Представник позивача у судовому
засіданні 26.06.2014р. позовні вимоги
підтримав у повному обсязі, з підстав
викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судове
26.06.2014р. не прибув, про причини неявки
суд не повідомив, не зважаючи на ті
обставини, що він належним чином був
повідомлений про дату, час та місце
розгляду справи.

Відповідно до ст. 77 ГПК України,
неявка представника сторони у судове
засідання може бути підставою для
відкладення розгляду справи, коли з-за
такої неявки неможливо розглянути
певну справу.

У пункті 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» № 18
від 26.12.2011 року зазначено, що у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Також, відповідно до приписів пункту 2
інформаційного листа Вищого
господарського суду від 15.03.2010р. № 01-08/140
„Про деякі питання запобігання
зловживанню процесуальними правами у
господарському судочинстві" особи, які
беруть участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце її
розгляду судом, якщо ухвалу про
порушення провадження у справі
надіслано за поштовою адресою,
зазначеною у позовній заяві. У випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Крім того, явка представників сторін не
визнавалась судом обов'язковою.

Таким чином, неявка у судове засідання
представника відповідача не
унеможливлює розгляд справи №923/637/14, не
є підставою для відкладення її
розгляду.

За таких обставин, відповідно до статті
75 ГПК України, справа розглядається без
участі представника відповідача, за
наявними в ній матеріалами, яких
достатньо для вирішення спору по суті.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, суд

в с т а н о в и в:

Матеріали справи свідчать, що 31 липня
2012 року між публічним акціонерним
товариством "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (продавець)
та комунальним підприємством
"Міськтеплокомуненерго" (покупець) був
укладений договір №250/2-БО-33
купівлі-продажу природного газу
(надалі - договір).

Відповідно до п.1.1. договору, продавець
зобов'язується передати у власність
покупцю у 2012 році природний газ,
ввезений на митну територію України
ПАТ "Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України", за кодом згідно УКТ
ЗЕД 2711 21 00 00, або/та природний газ,
видобутий на території України
підприємствами, які не підпадають під
дію статті 10 ЗУ "Про засади
функціонування ринку природного газу",
а покупець зобов'язується прийняти та
оплатити цей природний газ, на умовах
цього договору.

Відповідно до п.1.2. договору газ, що
продається за цим договором,
використовується покупцем виключно
для виробництва теплової енергії, яка
споживається бюджетними установами та
організаціями, та іншими споживачами.

Пунктом 2.1. договору встановлено, що
продавець передає покупцеві, з 01 серпня
2012 року по 31 грудня 2013 року, газ обсягом
до 570 тис. куб. м., у тому числі по місяцях
кварталів (тис. куб. м.).

Відповідно до п. 5.2. договору, ціна за 1000
куб. м. газу становить 3509,00 грн., без
урахування податку на додану вартість,
збору у вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ,
тарифів та транспортування, розподіл і
постачання, крім того:

- збір у вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ -
2%;

- податок на додану вартість за ставкою
- 20%.

Крім того, тариф на транспортування
природного газу магістральними та
розподільними трубопроводами - 305,60
грн., крім того ПДВ - 20% - 61,12 грн., всього з
ПДВ - 366,72 грн.

До сплати за 1000 куб. м. природного газу -
3884,78 грн., крім того ПДВ - 20% - 776,96 грн.,
всього з ПДВ - 4661,74 грн.

Згідно з п.6.1. договору, оплата за газ
здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами, шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця, наступного за місяцем
поставки газу.

Розділом 7 договору, передбачено
відповідальність сторін.

На підставі пункту 7.1 договору, за
невиконання або неналежне виконання
договірних зобов'язань сторони несуть
відповідальність у випадках,
передбачених чинним законодавством
України, а також цим договором.

Згідно п.7.2. договору, у разі
невиконання покупцем умов п.6.1. цього
договору, продавець має право не
здійснювати поставку газу покупцю або
обмежити поставку пропорційно до
кількості несплачених обсягів з
наступною поставкою цих обсягів при
умові їх оплати та наявності технічної
можливості. У разі невиконання
покупцем пункту 6.1. умов цього договору,
він у безспірному порядку
зобов'язується сплатити продавцю, крім
суми заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня від суми простроченого платежу за
кожний день простроченого платежу, а за
прострочення понад 30 днів додатково
сплатити штраф у розмірі 7% від суми
простроченого платежу.

На виконання п. 2.1. договору, позивач
протягом листопада 2012 року - грудня 2012
року поставив, а відповідач прийняв
природний газ на загальну суму 1275255,18
грн., що підтверджуються актами
приймання-передачі природного газу,
які підписані сторонами та скріплені
їхніми печатками, а саме:

- від 30.11.2012р. за листопад на суму 336843,06
грн.;

- від 31.12.2012р. за грудень на суму 938412,12
грн.

Відповідач, в порушення умов договору,
не здійснив повну оплату за природний
газ, у зв'язку з чим, станом на 14.04.2014р.
сума основного боргу відповідача перед
позивачем склала 511062,12 грн.

Станом на день звернення позивача з
позовом до суду, сума заборгованості
відповідача перед позивачем за
основним боргом становить 511062,12 грн.

Проаналізувавши заявлені позовні
вимоги з положеннями чинного
законодавства, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги підлягають задоволенню,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 174 Господарського
кодексу України, договір є підставою
для виникнення цивільних прав і
обов'язків (господарських зобов'язань).

Відповідно до положень ст. 193 ГК
України, суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином,
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання, відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з приписами ст. 509 Цивільного
кодексу України, зобов'язання є
правовідношенням, у якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь іншої сторони (кредитора) певну
дію (передати майно, виконати роботу,
надати послугу, сплатити гроші), чи
утриматися від виконання певних дій, а
інша сторона має право вимагати
виконання такого обов'язку.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Доказів погашення заявленої до
стягнення суми основного боргу у
розмірі 511062,12 грн., відповідачем суду не
надано.

З огляду на викладене, позовні вимоги в
частині стягнення суми основного боргу
у розмірі 511062,12 грн. є доведеними і
обґрунтованими.

Щодо позовних вимог в частині
стягнення з відповідача суми пені у
розмірі 61729,43 грн. та суми 7% штрафу у
розмірі 65688,58 грн., суд зазначає
наступне.

Відповідно до положень ст. 549
Цивільного кодексу України, неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 статті 551 ЦК України
передбачено що в разі, якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Статтею 230 ГК України передбачено, що
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України, у
разі якщо розмір штрафних санкцій
законом не визначено, санкції
застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).

Статтею 232 (ч.6) Господарського кодексу
України (436-4) встановлено, що
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Законом України "Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" (№ 543/96-ВР від 22.11.1996 р.)
встановлено, що платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін (ст. 1
Закону). Розмір пені, передбачений
статтями 1 та 2 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу, та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який нараховується пеня
(Стаття 3 Закону, із змінами,
внесеними згідно із Законом N 2921-III (2921-14)
від 10.01.2002 ).

За поданим позивачем розрахунком,
розмір пені та 7% штрафу становить 61729,43
грн. та 65688,58 грн. відповідно.

Судом перевірено наданий позивачем
розрахунок та визнано його
обґрунтованим.

Доказів погашення заявлених до
стягнення сум пені у розмірі 61729,43 грн.
та 7% штрафу у розмірі 65688,58 грн.,
відповідачем суду не надано.

З огляду на викладене, позовні вимоги в
частині стягнення сум пені у розмірі
61729,43 грн. та 7% штрафу у розмірі 65688,58
грн., є доведеними.

Також, через несвоєчасне виконання
зобов'язань, позивачем нараховано
відповідачу 3% річних у розмірі 27984,89
грн. та інфляційні втрати у розмірі
21729,45 грн. відповідно до розрахунку, у
зв'язку з чим суд зазначає, що правові
наслідки порушення юридичними особами
своїх грошових зобов'язань
передбачені, приписами статей 534, 549-552,
611, 625 Цивільного кодексу України, а
також статтями 229-234 Господарського
кодексу України. З урахуванням
приписів частини другої статті 625 ЦК
України, правовими наслідками
порушення грошового зобов'язання,
тобто прострочення у виконанні
зобов'язання сплатити гроші, є
обов'язок сплатити не лише суму
основного боргу, а й серед іншого
інфляційні нарахування, що
обраховуються як добуток від суми
основного боргу на індекс інфляції, та
проценти річних від простроченої суми
основного боргу.

Інфляційні нарахування на суму боргу
не є штрафною санкцією, а виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення коштів внаслідок
інфляційних процесів за весь час
прострочення в їх сплаті. Інфляційні
нарахування входять до складу
грошового зобов'язання. Зазначені
нарахування здійснюються окремо за
кожен період часу, протягом якого діяв
відповідний індекс інфляції, а
одержані таким чином результати
підсумовуються за весь час
прострочення виконання грошового
зобов'язання. Індекс інфляції - це
показник, що характеризує динаміку
загального рівня цін на товари та
послуги, які купуються населенням для
невиробничого споживання, і його
найменший період визначення складає
місяць; відтак прострочення платежу
за період часу, менший за місяць, не
тягне за собою інфляційних нарахувань.

Поряд з цим, сплата трьох процентів
річних від простроченої суми (якщо
інший їх розмір не встановлений
договором або законом), так само як й
інфляційні нарахування, не мають
характеру штрафних санкцій і є
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора, шляхом отримання
від боржника компенсації (плати) за
користування ним утримуваними коштами,
належними до сплати кредиторові.

За таких обставин, позовні вимоги про
стягнення сум 3% річних у розмірі 27984,89
грн. та інфляційних витрат у розмірі
21729,45 грн., є обґрунтованими та такими,
що підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34 ГПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Доводи відповідача, які викладені ним у
відзиві на позовну заяву в частині
невизнання позовних вимог підлягають
відхиленню, як такі, що не відповідають
чинному законодавству і не ґрунтуються
на належних доказах.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, суд дійшов висновку, що
заявлені позивачем вимоги підлягають
задоволенню.

Витрати зі сплати судового збору,
відповідно до ст. 49 ГПК України,
відносяться на відповідача.

У судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини
судового рішення і повідомлено
представнику позивача про дату
складення повного рішення.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 44, 49, 75, 82, 84, 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з комунального підприємства
"Міськтеплокомуненерго" (75600,
Херсонська область, м. Гола Пристань,
вул. Покришева, 41, код ЄДРПОУ - 21284482) на
користь публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ,
вул. Б. Хмельницького, 6, код ЄДРПОУ -
20077720) суму основного боргу у розмірі
511062,12 грн., суму інфляційних втрат у
розмірі 21729,45 грн., суму 7% штрафу у
розмірі 65688,58 грн., суму пені у розмірі
61729,43 грн., суму 3% річних у розмірі 27984,89
грн. та судовий збір у розмірі 13763,89 грн.

3. Наказ видати стягувачу після
набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 01.07.2014р.

Суддя
С.В. Нікітенко