ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2014 року Справа № 909/172/13-г

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Дроботової Т.Б. - головуючого,
Волковицької С.В., Рогач Л.І.за участю
представників сторін: позивачане
з'явився (про час та місце судового
засідання повідомлений
належно)відповідача Кухарчук Т.А., дов.
від 01.01.2014розглянувши у відкритому
судовому засіданні касаційну
скаргуПриватного підприємства
"В.І.В."на постановуЛьвівського
апеляційного господарського суду від
27.02.2014у справі№ 909/172/13-гГосподарського
суду Івано-Франківської областіза
позовомПриватного підприємства
"В.І.В."доЯремчанської міської радипро
визнання незаконним підпунктів 21-21.3
рішення Яремчанської міської ради від
31.05.2012 № 211-11/2012 та про зобов'язання
Яремчанську міську раду утриматись від
прийняття рішень та вчинення дій

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "В.І.В."
звернулося до господарського суду з
позовом про визнання незаконними
підпунктів 21-21.3 рішення Яремчанської
міської ради Івано-Франківської
області від 31.05.2012 № 211-11/2012 "Про
вилучення, надання та передачу
земельних ділянок із земель
комунальної власності у власність
(користування) громадян та юридичних
осіб; внесення змін та доповнень до
рішень Яремчанської міської ради" та
про зобов'язання Яремчанську міську
раду Івано-Франківської області
утриматись від прийняття рішень чи
вчинення дій щодо земельної ділянки
площею 1,5650 га по вул. Петраша у м. Яремче
Івано-Франківської області,
розташованої біля колиби "Гражда" та
майнового комплексу ресторану
"Гуцульщина", у спосіб інший, ніж
спрямований на обслуговування пам'ятки
культурної спадщини - будівлі
ресторану "Гуцульщина" з охоронним №
416-м, яка розташована за адресою:
Івано-Франківська область, м. Яремче,
вул. Петраша Івана, 2 відповідно до
положень статей 181, 386, 391, 393 Цивільного
кодексу України посилаючись на
прийняття відповідачем рішень щодо
земельної ділянки, на якій знаходиться
пам'ятка архітектури з відповідною
охоронною зоною, всупереч статей 53, 54
Земельного кодексу України та статей 32,
34 Закону України "Про охорону
культурної спадщини".

Яремчанська міська рада відхилила
поданий позов, вказавши, що спірне
рішення відповідає режиму охоронної
зони та не порушує право власності
позивача та укладений ним охоронний
договір; вимога про зобов'язання
утриматись від вчинення дій та
прийняття рішень порушує законні
повноваження відповідача на
здійснення управління землею.

Рішенням Господарського суду
Івано-Франківської області від 24.10.2013
(суддя Шіляк М.А.) задоволено, визнано
незаконним підпункти 21-21.3 рішення
Яремчанської міської ради
Івано-Франківської області від 31.05.2012 №
211-11/2012 "Про вилучення, надання та
передачу земельних ділянок із земель
комунальної власності у власність
(користування) громадян та юридичних
осіб; внесення змін та доповнень до
рішень Яремчанської міської ради",
зобов'язано Яремчанську міську раду
Івано-Франківської області утриматись
від прийняття рішень чи вчинення дій
щодо земельної ділянки площею 1,5650 га по
вул. Петраша у м. Яремче
Івано-Франківської області,
розташовану біля колиби "Гражда" та
майнового комплексу ресторану
"Гуцульщина", у спосіб інший, ніж
спрямований на обслуговування пам'ятки
культурної спадщини - будівлі
ресторану "Гуцульщина" з охоронним №
416-м, яка розташована за адресою:
Івано-Франківська область, м. Яремче,
вул. Петраша Івана, 2, стягнуто з
відповідача на користь позивача 2 294,00
грн. судового збору.

Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 27.02.2014 (судді
Кузь В.Л. - головуючий, Желік М.Б., Костів
Т.С.) рішення місцевого господарського
суду скасовано в частині задоволення
позовних вимог про зобов'язання
Яремчанську міську раду
Івано-Франківської області утриматись
від прийняття рішень чи вчинення дій
щодо земельної ділянки площею 1,5650 га по
вул. Петраша у м. Яремче
Івано-Франківської області,
розташовану біля колиби "Гражда" та
майнового комплексу ресторану
"Гуцульщина", у спосіб інший, ніж
спрямований на обслуговування пам'ятки
культурної спадщини - будівлі
ресторану "Гуцульщина" з охоронним №
416-м, яка розташована за адресою:
Івано-Франківська область, м. Яремче,
вул. Петраша Івана, 2, а в позові в цій
частині відмовлено та перерозподілено
судовий збір між сторонами; в решті
судове рішення залишено без змін.

Не погоджуючись з висновками
апеляційного господарського суду в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог, Приватне підприємство "В.І.В."
подало до Вищого господарського суду
України касаційну скаргу, в якій
просить скасувати постанову суду
апеляційної інстанції, а рішення
місцевого господарського суду
залишити в силі. Касаційну скаргу
вмотивовано доводами про порушення
судом норм матеріального права,
оскільки спосіб захисту порушеного
права обрано позивачем відповідно до
положень частини 2 статті 16 та статті 386
Цивільного кодексу України з метою як
відновити порушене право, так і
запобігти можливості порушення такого
права в майбутньому.

Відповідач відзив на касаційну скаргу
не надав, у судовому засіданні відхилив
доводи касаційної скарги, посилаючись
на відсутність порушеного права
позивача, що підлягало б захисту у
обраний ним спосіб.

Позивач надіслав клопотання про
відкладення розгляду справи з огляду
на неможливість забезпечити явку
повноваженого представника, що
перебуває у щорічній відпустці. Судова
колегія відхилила зазначене
клопотання, як таке, що не містить
доводів щодо неможливості розгляду
касаційної скарги у даному засіданні,
явка представників у яке обов'язковою
не визнавалась.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представника відповідача,
присутнього у судовому засіданні,
перевіривши наявні матеріали справи на
предмет правильності юридичної оцінки
обставин справи та повноти їх
встановлення в рішенні та постанові,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до статті 1117 Господарського
процесуального кодексу України,
переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних
обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.
Касаційна інстанція не має права
встановлювати чи вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду або відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або перевіряти докази.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено господарськими судами
попередніх інстанцій, на підставі
договору купівлі - продажу від 23.05.2006,
зареєстрованого за № 4883, позивач
отримав у власність нежитлову будівлю
ресторану "Гуцульщина" загальною
площею 748,1 кв.м., яка розташована за
адресою: Івано-Франківська область, м.
Яремче, вул. Петраша Івана, 2. На
підставі договору купівлі-продажу
нежитлових будівель, укладеного 02.06.2006,
зареєстрованого за № 2254, позивач став
власником нежитлових будівель, а саме:
водоочисної споруди (хлораторна)
загальною площею 21,9 кв.м.,
артезіанської свердловини загальною
площею 25,9 кв.м., електрогенераторної
(трансформаторна) загальною площею 33,8
кв.м., що розташовані за адресою:
Івано-Франківська область, м. Яремче,
вул. Петраша Івана, 2 (вул. Дачна). На
підставі договору купівлі-продажу від
02.06.2006, зареєстрованого за № 2257,
позивач отримав у власність колибу
загальною площею 25,7 кв.м. за адресою:
Івано-Франківська, область м. Яремче,
вул. Петраша Івана, 2 (вул. Дачна). За
договором купівлі-продажу від 02.06.2006,
зареєстрованим за № 2260, позивач став
власником кондитерського цеху
загальною площею 97,5 кв. м.,
розташованого за адресою:
Івано-Франківська область, м. Яремче,
вул. Петраша Івана, 2 (вул. Дачна).

Отримана позивачем у власність будівля
ресторану "Гуцульщина" визнана
пам'яткою культурної спадщини з
присвоєнням охоронного номеру № 416-м на
підставі рішення Івано-Франківського
облвиконкому № 7 від 04.01.1980.

12 квітня 2007 року Відділом музейної
роботи та охорони культурної спадщини
головного управління туризму і
культури Івано-Франківської області
державної адміністрації та позивачем
укладено охоронний договір № 33 на
пам'ятку культурної спадщини - будівлі
ресторану "Гуцульщина",. відповідно до
якого збереження пам'ятки культурної
спадщини є обов'язком ПП "В.І.В." Згідно з
умовами охоронного договору від 12.04.2007
№ 33 користувач зобов'язується
утримувати територію пам'ятки
упорядженою, не допускати використання
цієї території для нового будівництва
та задоволення інших господарських
потреб (пункти 5, 11 договору.)

Додатком до охоронного договору є
паспорт об'єкта культурної спадщини,
розроблений у серпні 2005 року Державним
науково-реставраційним управлінням
Івано-Франківської обласної державної
адміністрації на замовлення
попереднього власника будівлі,
відповідно до пункту 13 Паспорту об'єкта
культурної спадщини територія об'єкта
(пам'ятки) має площу 3,7 га. З опису меж
території об'єкта вбачається, що з
північної сторони пам'ятка межує з
границею ріки прут, з південної сторони
межує з краєм дороги Яремча-Ворохта, з
західної - з обривом ріки Прут, а зі
східної - зі стиком ріки Прут та
автотрасою.

За змістом підготовленої 2009 року
плану-схеми охоронної зони ресторану
"Гуцульщина", погодженої начальником
відділу охорони культурної спадщини та
музейної роботи управління культури
Івано-Франківської обласної державної
адміністрації, за об'єктом культурної
спадщини - рестораном "Гуцульщина"
закріплено територію (охоронну зону),
що є необхідною для забезпечення
належної експлуатації та збереження
вказаної пам'ятки, в межах якої може
здійснюватися господарська діяльність
позивача, пов'язана безпосередньо із
функціонуванням вказаного об'єкта
нерухомості.

Також судами встановлено, що для
обслуговування придбаного у власність
зазначеного вище майнового комплексу,
позивач придбав земельні ділянки, а
саме: за договором купівлі - продажу
земельної ділянки від 23.11.2009, укладеним
з Яремчанською міською радою,
зареєстрованим за № 3928, викуплено
земельну ділянку площею 0,3899 га,
розташовану на вул. Петраша, 2 у м.
Яремче, Івано-Франківської області; за
договором купівлі-продажу земельної
ділянки, укладеним з Яремчанською
міською радою 22.12.2010 та зареєстрованим
за № 3407, набуто у власність земельну
ділянку площею 0,6293 га (відповідно до
планів меж земельної ділянки одна
земельна ділянка площею 0,5213 га, інша
площею 0,1080 га,), яка розташована на вул.
Петраша, 2 у м. Яремче. Позивачу видано
державні акти на право власності на
земельні ділянки № 09 від 24.11.2009, №
00003 від 03.03.2011 та № 0004 від
03.03.2011.

Сукупна площа набутих позивачем у
власність земельних ділянок є меншою
за площу охоронної зони, яка вказана у
Паспорті об'єкта культурної спадщини.

На замовлення позивача
спеціалізованою ліцензованою
землевпорядною організацією ПП
"Геодезцентр" підготовлено
земельно-кадастровий план земельної
ділянки площею 1,5650 га на вул. Петраша у
м. Яремче, яка є необхідною ПП "В.І.В." для
обслуговування майнового комплексу
ресторану "Гуцульщина" та забезпечення
режиму земель історико-культурного
призначення, виключно в межах
охоронної зони ресторану "Гуцульщина.

Для отримання у користування
необхідної для обслуговування
майнового комплексу земельної ділянки,
позивач звертався до відповідача з
клопотанням про надання йому дозволу
на розробку проекту відведення
земельної ділянки площею 1,5650 га для
обслуговування майнового комплексу
ресторану "Гуцульщина"; рішенням
Яремчанської міської ради № 164-8/2011 від
30.12.2011 Приватному підприємству "В.І.В." у
наданні дозволу на виготовлення
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки площею 1,5650 га для
обслуговування майнового комплексу
ресторану "Гуцульщина" та влаштування
рекреаційної паркової зони по вул.
Петраша відмовлено; дане рішення
позивачем оспорено в судовому порядку.

Разом з тим, рішенням Яремчанської
міської ради Івано-Франківської
області від 31.05.2012 № 211-11/2012 "Про
вилучення, надання та передачу
земельних ділянок із земель
комунальної власності у власність
(користування ) громадян та юридичних
осіб, внесення змін і доповнень до
рішень Яремчанської міської ради"
земельну ділянку площею 1,5650 га по вул.
Петраша, розташовану біля колиби
"Гражда" та майнового комплексу
ресторану "Гуцульщина" віднесено до
земель запасу міської ради з цільовим
призначенням - землі рекреаційного
призначення (п.21 рішення). Встановлено
вид використання земельної ділянки
виключно для відпочинково-паркової
зони з елементами
історико-етнографічного музею,
співочим полем, дитячими атракціонами,
спортивно - масовими, розважальними,
освітньо-виховними заходами в м. Яремче
(п.21.1; п.21.2); відділу земельних ресурсів
міськвиконкому замовити у
ліцензованої землевпорядної
організації план - схему
(земельно-кадастровий план) земельної
ділянки.

Зі змісту висновку судової
земельно-технічної експертизи № 1448 від
20.09.2013 вбачається, що розроблена на
замовлення відповідача документація
та інші первинні документи земельної
ділянки площею 1,5650 га по вул. Петраша в
м. Яремче, Івано-Франківської області,
розташованої біля колиби "Гражда" та
майнового комплексу ресторану
"Гуцульщина", не відповідають вимогам
земельного законодавства та іншим
нормативним документам з питань
землеустрою та землекористування;
невідповідність полягає у порушенні
вимог земельного законодавства щодо
виготовлення матеріалів землеустрою
земель.

Рішенням Господарського суду
Івано-Франківської області від 15.05.2012
по справі № 5010/390/2012-з-15/20, залишеним без
змін постановою Львівського
апеляційного господарського суду від
25.07.2012 та постановою Вищого
господарського суду України від 18.12.2012,
визнано незаконним пункт 17 рішення
Яремчанської міської ради від 30.12.2011 №
164-8/2011, а також визнано за позивачем
право на складання проекту землеустрою
щодо відведення земельної ділянки
площею 1,5650 га на вул. Петраша у м. Яремче
Івано-Франківської області. Відповідно
до положень частини 2 статті 35
Господарського процесуального кодексу
України факти, встановлені рішенням
господарського суду (іншого органу,
який вирішує господарські спори), за
винятком встановлених рішенням
третейського суду, під час розгляду
однієї справи, не доводяться знову при
вирішенні інших спорів, в яких беруть
участь ті самі сторони.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий
господарський суд вказав на
невідповідність спірного рішення
відповідача положенням статей 53, 54
Земельного кодексу України, статтям 32,
34 Закону України "Про охорону
культурної спадщини" позаяк
встановленими на підставі наведених
вище доказів обставинами справи
підтверджується закріплення за
належним позивачу об'єктом території
(охоронної зони), яка є необхідною для
забезпечення належної експлуатації та
збереження вказаної пам'ятки та в межах
якої може здійснюватись виключно
господарська діяльність позивача,
безпосередньо пов'язана із
функціонуванням вказаного об'єкта
нерухомості та узгоджена із органом
охорони культурної спадщини, спірну
земельну ділянку, що належить до земель
історико-культурного призначення,
неправомірно віднесено до земель
рекреації. Також у судовому рішенні
зазначено про право власника, який має
підстави передбачати порушення свого
права власності іншою особою,
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому правопорушенню.

Погодившись із висновком місцевого
господарського суду щодо задоволення
позовних вимог в частині визнання
незаконним підпунктів 21-21.3 рішення
Яремчанської міської ради
Івано-Франківської області від 31.05.2012 №
211-11/2012 "Про вилучення, надання та
передачу земельних ділянок із земель
комунальної власності у власність
(користування) громадян та юридичних
осіб; внесення змін та доповнень до
рішень Яремчанської міської ради", суд
апеляційної інстанції також вказав, що
вимоги позивача в частині зобов'язання
Яремчанську міську раду
Івано-Франківської області утриматись
від прийняття рішень чи вчинення дій
щодо земельної ділянки площею 1,5650 га по
вул. Петраша у м. Яремче
Івано-Франківської області,
розташовану біля колиби "Гражда" та
майнового комплексу ресторану
"Гуцульщина", у спосіб інший, ніж
спрямований на обслуговування пам'ятки
культурної спадщини - будівлі
ресторану "Гуцульщина" з охоронним №
416-м, яка розташована за адресою:
Івано-Франківська область, м. Яремче,
вул. Петраша Івана, 2, не передбачені у
переліку способів захисту цивільних
прав та інтересів, наведених у статті 16
Цивільного кодексу України та статті 20
Господарського кодексу України, а
заявлена позивачем позовна вимога щодо
заборони вчиняти певні дії по своїй
суті відноситься до заходів по
забезпеченню позову, визначених ст.67
Господарського процесуального кодексу
України.

Судова колегія відзначає, що за змістом
частини 2 статті 16 Цивільного кодексу
України перелік, наведений у ній
перелік способів захисту порушеного
права або інтересу не є вичерпним, а суд
може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

За статтею 391 Цивільного кодексу
України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном; за
приписами частини 2 статті 386
Цивільного кодексу України власник,
який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися з вимогою про заборону
вчинення нею дій, що порушують його
право, або з вимогою про вчинення
певних дій для запобігання такому
порушенню; спосіб захисту, що
спеціально обумовлений даною нормою,
застосовується як превентивний захід у
випадку, коли право ще не порушено.
Положення законодавства про захист
права власності поширюються також на
захист речових прав особи на чуже майно
від протиправних дій, у випадках,
врегульованих главою 30 Цивільного
кодексу України

Відтак, судова колегія погоджується з
доводами касаційної скарги та вважає
помилковими висновки суду апеляційної
інстанції щодо обрання позивачем
способу захисту порушеного права, який
не передбачено законодавством.

Разом з цим, виходячи з статей 11 та 13
Цивільного кодексу України,
процесуальних повноважень суду під час
розгляду справи та процесуальних вимог
до резолютивної та мотивувальної
частин судового рішення, позивач має
зазначити у позові, а суд з'ясувати та
викласти у рішенні зміст права, на
захистом якого заявлено відповідну
вимогу, підстави його існування та
можливість застосування до спірних
правовідносин статтю 386 Цивільного
кодексу України, та які саме дії
відповідача слід заборонити, як
протиправні, чи які саме дії слід
вчинити для запобігання порушенню
законного права.

За змістом пункту 34 статті 26 Закону
України "Про місцеве самоврядування"
питання регулювання земельних
відносин вирішуються виключно на
пленарних засіданнях міської ради, а
обмеження відповідача у прийнятті
рішень, віднесених до його повноважень,
є порушенням його виключної
передбаченої Конституцією України
компетенції на здійснення права
власності від імені українського
народу та управління землями; порушені
при цьому права позивача мають
захищатися способами, передбаченими
статтею 152 Земельного кодексу України з
обов'язковим дотриманням норм чинного
законодавства.

Задовольняючи позовні вимоги у
зазначеній частині, місцевий
господарський суд не врахував наведені
норми матеріального та процесуального
права та вказані обставини у рішенні не
відобразив; у позовних вимогах
необхідного обґрунтування наявності
підстав для застосування до спірних
правовідносин статті 386 Цивільного
кодексу України також не наведено.

Відтак, невірне застосування частини 2
статті 16 Цивільного кодексу України
судом апеляційної інстанції не
спричинило прийняття ним
неправильного рішення, оскільки з
наведеного вище вбачається обрання
позивачем неналежного способу захисту
свого права у спірних правовідносинах.

Зазначаючи у касаційній скарзі вимогу
про скасування постанови апеляційної
інстанції в цілому, позивач, натомість,
не навів жодних доводів щодо порушення
чи неправильного застосування
апеляційним судом норм матеріального
та процесуального права в тій частині
позовних вимог, в якій судове рішення
залишено без змін; відповідач
постанову апеляційної інстанції не
оскаржував.

Колегія суддів дійшла висновків про те,
що апеляційний господарський суд в
порядку статей 43, 99, 101 Господарського
процесуального кодексу України
розглядаючи спір, розглянув всебічно,
повно та об'єктивно в судовому процесі
всі істотні обставини справи, що
стосуються наведених позивачем
предмету та підстав позову в їх
сукупності, а його висновки за
наслідками розгляду позову та
апеляційної скарги є законними та
обґрунтованими.

Доводи скаржника про порушення
апеляційним судом норм матеріального
та процесуального права суперечать
дійсним обставинам справи та приписам
чинного законодавства, не спростовують
обґрунтованих висновків суду, фактично
зводяться до переоцінки обставин,
належно та повно встановлених судом та
не приймаються колегією суддів до
уваги з огляду на положення статті 1117
Господарського процесуального кодексу
України; підстав для скасування
постанови апеляційного суду з мотивів,
наведених у касаційній скарзі, не
вбачається.

Керуючись статтями 43, 1117, пунктом 1
статті 1119, статтями 11110, 11111
Господарського процесуального кодексу
України Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного
підприємства "В.І.В." залишити без
задоволення.

Постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 27.02.2014 у справі
№ 909/172/13-г Господарського суду
Івано-Франківської області залишити
без змін.

Головуючий
Т. Дроботова

Судді
Н. Волковицька

Л. Рогач