ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2014 року Справа № 910/384/13 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого судді суддівЄвсікова О.О.
Кролевець О.А. (доповідач у справі)
Попікової О.В.розглянувши касаційну
скаргу Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" на
постанову Київського апеляційного
господарського суду від 09.04.2014 р. у
справі № 910/384/13
господарського суду
міста Києваза позовомПублічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз
України"доПублічного акціонерного
товариства "Київенерго"простягнення
грошових коштівза участю
представників:

позивача: Данилевський О.М.

відповідача: Матвеєва В.П.

в с т а н о в и в :

Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" (надалі - "ПАТ "НАК
"Нафтогаз України") звернулось до
господарського суду міста Києва з
позовом до Публічного акціонерного
товариства "Київенерго" (надалі - "ПАТ
"Київенерго") про стягнення 94 402,41 грн., з
яких 56 525,19 грн. пені, 26 932,49 грн.
інфляційних втрат, 10 944,73 грн. 3% річних.
Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
зобов'язань з оплати поставленого за
укладеним між сторонами договором
купівлі-продажу природного газу, що
зумовлює застосування до спірних
правовідносин норм ст. ст. 526, 611, 625 ЦК
України та ст. 193 ГК України.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 28.02.2013 р. (суддя
Котков О.В.) позов задоволено повністю,
стягнуто з ПАТ "Київенерго" на користь
ПАТ "НАК "Нафтогаз України" 56 525,19 грн.
пені, 26 932,49 грн. інфляційних втрат, 10 944,73
грн. 3% річних та 1 888,05 грн. судових
витрат.

Рішення місцевого господарського суду
мотивоване виникненням між сторонами
правовідносин поставки, доведеністю як
факту передачі природного газу
позивачем відповідачу, так і порушення
відповідачем своїх зобов'язань з
оплати поставленого природного газу,
що суперечить умовам укладеного між
сторонами договору та нормам ст. ст. 525,
526 ЦК України.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 09.04.2014 р. (судді
Смірнова Л.Г., Гончаров С.А., Тищенко О.В.)
рішення місцевого господарського суду
скасовано, прийнято нове, яким в
задоволенні позову відмовлено
повністю, стягнуто з ПАТ "НАК "Нафтогаз
України" на користь ПАТ "Київенерго"
судовий збір в сумі 943,46 грн. за подання
апеляційної скарги.

Позиція суду апеляційної інстанції
мотивована тим, що умови п. 6.1
укладеного між сторонами договору щодо
строків проведення розрахунків за
переданий відповідачу природний газ не
відповідають нормам Закону України
"Про теплопостачання" та постанови
Кабінету Міністрів України "Питання
удосконалення схем розрахунків за
використану електроенергію та
природний газ" від 03.12.2008 р. № 1082,
оскільки ПАТ "Київенерго" у спірних
правовідносинах лише споживає
природний газ та виробляє з нього
теплову енергію, при цьому вартість
вказаних енергоносіїв та розрахунки за
них не залежать від ПАТ "Київенерго".

Не погоджуючись з прийнятим
апеляційною інстанцією судовим актом,
ПАТ "НАК "Нафтогаз України" звернулось
до Вищого господарського суду з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову Київського
апеляційного господарського суду від
09.04.2014 р. як таку, що прийнята з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, а рішення
господарського суду міста Києва від
28.02.2013 р. залишити в силі.

Заслухавши пояснення представників
сторін, обговоривши доводи касаційної
скарги, перевіривши, згідно ч. 1 ст. 1117
ГПК України, наявні матеріали справи на
предмет правильності юридичної оцінки
обставин справи та повноти їх
встановлення в судових рішеннях,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 1117 ГПК України,
касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

Господарськими судами попередніх
інстанцій встановлено, що 30.09.2011 р. між
ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (продавець)
та ПАТ "Київенерго" (покупець) було
укладено договір № 14/2275/11 на
купівлю-продаж природного газу для
теплових мереж ПАТ "Київенерго" (надалі
- "Договір"), за умовами якого продавець
зобов'язався передати у власність
покупцю у ІV кварталі 2011 року та у 2012
році імпортований природний газ (за
кодом згідно УКТ ЗЕД , ввезений на
митну територію України ПАТ "НАК
"Нафтогаз Україна") для виробництва
теплової енергії, яка споживається
бюджетними установами та
організаціями та іншими споживачами, а
покупець зобов'язався приймати та
оплачувати газ на умовах цього
договору.

При укладенні Договору сторони дійшли
згоди (п. 1.2), що газ, який продається за
цим договором, використовувався
покупцем виключно для виробництва
теплової енергії, яка споживається
бюджетними установами та
організаціями та іншими споживачами,
та використовується теплогенеруючими
(теплопостачальними) підприємствами на
власні потреби.

Згідно з п. 3.1 Договору продавець
передає покупцю газ у пунктах
приймання-передачі газу на вхідній
запірній/відключаючій арматурі
покупця. Право власності на газ
переходить від продавця до покупця в
пунктах приймання-передачі. Після
переходу права власності на газ
покупець несе всі ризики і приймає на
себе всю відповідальність, пов'язану з
правом власності на газ.

Приймання-передача газу, переданого
продавцем покупцю, відповідно до п. 3.3
Договору, у відповідному місці продажу,
оформлюється актом приймання-передачі.

Відповідно до п. 5.2 Договору в редакції
додаткової угоди № 2 від 11.10.2011 р. ціна
за 1 000 куб. м. природного газу становить
3 382,00 грн. без урахування збору у
вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ,
тарифів на транспортування, розподіл і
постачання природного газу за
регульованим тарифом та податку на
додану вартість. До сплати за 1 000 куб. м.
природного газу - 3 382,00 грн., крім того
цільова надбавка 2% та ПДВ 0%, всього з
цільовою надбавкою та ПДВ 3 449,64 грн. До
ціни газу додається загальний тариф на
послуги з транспортування природного
газу, який становить 302,30 грн., крім того
ПДВ 20% 60,46 грн., всього з ПДВ 362,76 грн. У
разі поставки газу на газоспоживаючі
об'єкти покупця, які безпосередньо
підключені до магістральних або
промислових трубопроводів
нафто-газовидобувних підприємств,
тариф на послуги з транспортування 1 000
куб. м. газу цими трубопроводами
встановлюється в розмірі 262,25 грн., крім
того ПДВ 20% 52,45 грн., разом з ПДВ 314,70 грн.

Згідно з п. 6.1 Договору оплата за газ
здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 30 відсоткової
попередньої оплати вартості планових
обсягів поставки природного газу за 5
днів до початку здійснення поставки.
Решта 70 відсотків вартості планових
обсягів поставки природного газу
сплачується покупцем протягом місяця
поставки газу. Остаточний розрахунок
за фактично переданий газ здійснюється
до 14-го числа місяця, наступного за
місяцем поставки газу.

Пунктом 6.3 Договору на покупця
покладено обов'язок зазначати в
платіжних дорученнях номер договору,
дату його підписання та призначення
платежу, без зазначення періоду, за
який здійснюється оплата. За наявності
заборгованості у покупця за цим
договором продавець має право
зарахувати кошти, що надійшли від
покупця, як погашення заборгованості
за газ, поставлений в минулі періоди по
цьому договору, в порядку календарної
черговості виникнення заборгованості.
Кошти, які надійшли від покупця, будуть
зараховані як передоплата за умови
відсутності заборгованості за цим
договором.

Судами попередніх інстанцій, з
посиланням на відповідні акти
приймання-передачі природного газу,
встановлено, що на виконання своїх
зобов'язань за Договором позивач
протягом жовтня - грудня 2011 року
поставив, а відповідач прийняв
природний газ обсягом 82 329,048 тис. куб. м.
на загальну суму 315 339
364,51 грн.

Також судами встановлено порушення
відповідачем передбаченого п. 6.1
Договору порядку розрахунку за
поставлений за Договором природний
газ.

Наведене стало підставою для звернення
ПАТ "НАК "Нафтогаз України" з позовом
про стягнення з ПАТ "Київенерго" 56 525,19
грн. пені, 26 932,49 грн. інфляційних втрат
та 10 944,73 грн. 3% річних.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий
господарський суд виходив з того, що
факт порушення відповідачем своїх
зобов'язань щодо своєчасної оплати
поставленого за Договором природного
газу є доведеним, що суперечить умовам
укладеного між сторонами договору та
нормам ст. ст. 525, 526 ЦК України. Відтак, з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню пеня, передбачена п.
7.3 Договору, а також 3% річних та
інфляційні втрати, нараховані на
підставі ст. 625 ЦК України.

Скасовуючи рішення господарського
суду першої інстанції та відмовляючи у
задоволенні позову, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що умови п.
6.1 Договору щодо строків проведення
розрахунків за переданий відповідачу
природний газ не відповідають нормам
Закону України "Про теплопостачання" та
постанови Кабінету Міністрів України
"Питання удосконалення схем
розрахунків за використану
електроенергію та природний газ" від
03.12.2008 р. № 1082, оскільки відповідач у
спірних правовідносинах лише споживає
природний газ та виробляє з нього
теплову енергію, при цьому вартість
вказаних енергоносіїв та розрахунки за
них не залежать від відповідача. З
огляду на дане апеляційний суд дійшов
висновку про відсутність порушення
відповідачем зобов'язань за Договором
щодо своєчасної оплати поставленого
природного газу, що унеможливлює
задоволення позовних вимог.

Проте, колегія суддів оцінює такі
висновки апеляційного господарського
суду як помилкові з огляду на наступне.

Нормами ст. 509 ЦК України визначено, що
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно зі ст. 193 ГК України, приписи якої
кореспондуються з приписами ст.
526 ЦК України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 525 ЦК
України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно, згідно
з ч. 1 ст. 530 ЦК України, підлягає
виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до приписів ст. 11 ЦК України
однією з підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків є договір.

Договором, згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України,
є домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості (ст. 627 ЦК України).

Договір, згідно з ст. 629 ЦК України, є
обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 712 ЦК України встановлено, що за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Нормами ч. 1 ст. 692 ЦК України
встановлено, що покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Покупець, згідно з ч. 2 ст. 692 ЦК України,
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару.

Статтями 610, 611 ЦК України визначено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Дані наслідки
порушення зобов'язання передбачені і
ч. 1 ст. 230 ГК України. Згідно норм
зазначених статей у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Законодавцем у ст. 549 ЦК України
визначено неустойку (штраф, пеню), як
грошову суму або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Судами встановлено, що в п. 7.3 Договору
сторони передбачили відповідальність
покупця за несвоєчасне здійснення
розрахунків за природний газ у вигляді
пені у розмірі подвійної облікової
ставки НБУ, що діяла в період, за який
сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення платежу.

Також, ст. 625 ЦК України унормовано, що
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Враховуючи встановлений факт
порушення відповідачем строків оплати
отриманого ним природного газу, а також
наведені вище норми чинного
законодавства, колегія суддів
погоджується з висновком
господарського суду першої інстанції
про наявність підстав для задоволення
позовних вимог про стягнення з
відповідача на користь позивача 56 525,19
грн. пені, 26 932,49 грн. інфляційних втрат
та 10 944,73 грн. 3% річних.

Натомість, висновок апеляційного
господарського суду про можливість
відповідача не виконувати умови п. 6.1
Договору щодо строків проведення
розрахунків за природний газ з огляду
на їх невідповідність нормам Закону
України "Про теплопостачання" та
постанови Кабінету Міністрів України
від 03.12.2008 р. № 1082 "Питання
удосконалення схем розрахунків за
використану електроенергію та
природний газ" є помилковим.

Так, нормами чинного законодавства
України (ст. 525, 627, 629 ЦК України)
передбачено принципи свободи сторін в
укладенні договору, обов'язковості
договору для виконання сторонами, а
також неможливості односторонньої
відмови від зобов'язання.

При цьому докази визнання п. 6.1
Договору, яким на відповідача
покладено обов'язок здійснення
остаточного розрахунку з позивачем до
14 числа місяця, наступного за місяцем
поставки газу, недійсним або внесення
відповідних змін до вказаного пункту
Договору у встановленому законом
порядку відсутні.

Згідно з ч. 1 ст. 11110 ГПК України
підставами для скасування або зміни
рішення місцевого чи апеляційного
господарського суду або постанови
апеляційного господарського суду є
порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права.

Отже, перевіривши у відповідності до ч.
2 ст. 1115 ГПК України юридичну оцінку
обставин справи та повноту їх
встановлення у рішенні місцевого та
постанові апеляційного господарських
судів, колегія суддів дійшла висновку,
що судом апеляційної інстанції
прийнято постанову із порушенням ст. 104
ГПК України.

В той же час, судом першої інстанції в
порядку ст. 43 ГПК України всебічно,
повно і об'єктивно розглянуто всі
обставини справи в їх сукупності,
досліджено подані сторонами в
обґрунтування своїх вимог і заперечень
докази, належним чином проаналізовано
права та обов'язки сторін, враховано
положення ст. ст. 32, 33, 34 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119 - 11111 ГПК
України, Вищий господарський суд
України

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
задовольнити.

Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 09.04.2014 р. у
справі № 910/384/13 скасувати.

Рішення господарського суду міста
Києва від 28.02.2013 р. у справі
№ 910/384/13 залишити в силі.

Головуючий суддяО. Євсіков СуддіО.
Кролевець О. Попікова