м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/8581/14 26.06.14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «ІТЛ-ГРУПП»

До Товариства з обмеженою
відповідальністю «Укрпіастрелла»

Про стягнення 237 008,80 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача не з'явився

від відповідача Лисицька А.В. - по
дов. № б/н від 23.05.2014

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста
Києва передані вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю
«ІТЛ-ГРУПП» про стягнення з Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Укрпіастрелла» 229 183,60 грн. основного
боргу, 7 825,20 грн. пені за неналежне
виконання взятих на себе останнім
зобов'язань згідно договору про
транспортно-експедиторське
обслуговування вантажів № 021013-К11 від
02.10.2013.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 12.05.2014 порушено провадження у
справі № 910/8581/14 та призначено її до
розгляду на 29.05.2014.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва № 910/8581/14 від 29.05.2014, у зв'язку з
неявкою в судове засідання
представників сторін та невиконанням
сторонами вимог ухвали про порушення
провадження у справі від 12.05.2014, розгляд
справи був відкладений на 26.06.2014.

Від позивача 20.06.2014 до суду надійшла
заява про уточнення позовних вимог та
заява, в якій позивач просить суд
розглядати справу без участі
представника позивача.

Позивач в судове засіданні 26.06.2014 не
з'явився.

Відповідач у поданому в судовому
засіданні 26.06.2014 відзиві зазначає, що
дійсно позивачем надані послуги на
суму 229 183,60 грн. Відповідачем борг в
розмірі 5 000,00 грн. був сплачений згідно
платіжного доручення № 413 від 25.06.2014. а
отже заборгованість становить 224 183,60
грн. Відповідач просить, у зв'язку з
погіршення фінансового становища
відповідача, зменшити розмір пені до 1
000,00 грн., а також при прийнятті рішення
просить суд відстрочити його виконання
на 6 місяців.

Клопотання про відстрочку виконання
рішення суду задоволенню не підлягає з
огляду на наступне

Пунктом 6 статті 83 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що господарський суд,
приймаючи рішення, має право
відстрочити або розстрочити виконання
рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 Господарського
процесуального кодексу України, при
наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, за заявою сторони,
державного виконавця, прокурора чи
його заступника або за своєю
ініціативою господарський суд, який
видав виконавчий документ, у
десятиденний строк розглядає це
питання у судовому засіданні з
викликом сторін, прокурора чи його
заступника і у виняткових випадках,
залежно від обставин справи, може
відстрочити або розстрочити виконання
рішення, ухвали, постанови, змінити
спосіб та порядок їх виконання.

Суд відзначає, що особа, яка подала
заяву про розстрочку або відстрочку
виконання рішення, повинна довести
наявність обставин, що ускладнюють або
роблять неможливим виконання рішення
господарського суду у даній справі,
тобто тягар доказування покладається
саме на особу, яка подала заяву про
розстрочку виконання рішення.
Доказування повинно здійснюватися за
загальними правилами відповідно до
статей 32, 33 Господарського
процесуального кодексу України.

Так, за змістом статті 32 Господарського
процесуального кодексу України,
наявність чи відсутність обставин, на
яких ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору
встановлюються на підставі доказів -
фактичних даних.

Докази, у відповідності зі статтею 34
Господарського процесуального кодексу
України, повинні відповідати, зокрема,
вимогам належності та допустимості.

Всупереч положенням статті 32, 33
Господарського процесуального кодексу
України, заявник під час вирішення
питання про можливість відстрочки
виконання рішення суду не надав
доказів, які підтверджують наявність
обставин, що ускладнюють виконання
рішення.

В судовому засіданні 26.06.2014, відповідно
до ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представника
відповідача, Господарський суд міста
Києва

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

02.10.2013 між Товариством з обмеженою
відповідальністю «ІТЛ-ГРУПП»
(експедитор) та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Укрпіастрелла»
(клієнт) було укладено договір про
транспортно-експедиторське
обслуговування вантажів № 021013-К11 (далі
- договір).

Відповідно до п. 1.1. договору експедитор
у відповідності до заявок клієнта за
винагороду (плату) здійснює угоди з
організації транзитних перевезень
вантажів клієнта на території України,
а також перевезення за межами митної
території України по залізниці держав
СНД, Грузії, Литви, Латвії, Естонії, а
також по залізничним паромних
переправах, шляхом укладення
відповідних договорів з іншими
юридичними особами.

Спір виник в зв'язку з тим, що позивач
вважає, що відповідачем в порушення
умов договору не було сплачено
вартість наданих послуг, в зв'язку з чим
у відповідача виникла заборгованість в
розмірі 229 183,60 грн. та за несвоєчасне
виконання зобов'язань позивачем
нарахована пеня в розмірі 7 825,20 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
договору.

Згідно з ст. 627 Цивільного кодексу
України встановлено, що відповідно до
ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу
України зміст договору становлять
умови (пункти), визначені на розсуд
сторін і погодженні ними. Та умови, які
є обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

За приписами ч. 1 ст. 929 Цивільного
кодексу України за договором
транспортного експедирування одна
сторона (експедитор) зобов'язується за
плату і за рахунок другої сторони
(клієнта) виконати або організувати
виконання визначених договором послуг,
пов'язаних з перевезенням вантажу.

Умовами договору передбачено, що
експедитор зобов'язаний щомісячно до 8
числа місяця наступного за звітним,
надавати клієнту акти, звіти виконаних
робіт (послуг), а клієнт в свою чергу
зобов'язаний щомісячно до 12 числа
надати експедитору підписані клієнтом
акти, звіти виконаних робіт (послуг).

Позивачем подано наступні акти про
надання послуг за договором на
загальну суму 477 107,60 грн., які підписані
та скріплені печатками обох сторін:

№ ОУ-12244 від 31.10.2013 на суму 45 832,00 грн.,

№ ОУ-12372 від 31.10.2013 на суму 22 916,00 грн.,

№ ОУ-12874 від 30.11.2013 на суму 47 217,00 грн.,

№ ОУ-12872 від 30.11.2013 на суму 22 916,00 грн.,

№ ОУ-13104 від 30.11.2013 на суму 12 061,00 грн.,

№ ОУ-12962 від 30.11.2013 на суму 68 748,00 грн.,

№ ОУ-12814 від 30.11.2013 на суму 45 832,00 грн.,

№ ОУ-31/12-2 від 31.12.2013 на суму 208 035,60 грн.,

№ ОУ-14283 від 06.02.2014 на суму 3 550,00 грн.

Стаття 931 Цивільного кодексу України
передбачає, що розмір плати
експедиторові встановлюється
договором транспортного
експедирування, якщо інше не
встановлено законом. Якщо розмір плати
не встановлений, клієнт повинен
виплатити експедитору розумну плату.

Відповідно до п. 3.1. договору клієнт для
компенсування витрат експедитора
здійснює оплату по факту відвантаження
у розмірі 50% від суми, що зазначена в
заявці для організації перевезень
заявленого об'єму вантажів і залишкову
суму у розмірі 50% через 30 календарних
днів від дня відвантаження вантажу.
Винагорода (плата) експедитору
сплачується клієнтом на протязі 3
робочих днів на підставі рахунків
експедитора або утримується
експедитором самостійно із платежів
клієнта, передбачених абз. 1 п. 3.1.
договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України
визначено, що порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з п. 2.2.11. договору відповідач
зобов'язався проводити необхідні
платежі у відповідності з розділом 3
даного договору.

Відповідач в порушення взятих на себе
зобов'язань за договором вартість
наданих послуг у визначений договором
строк не виконав, в зв'язку з чим
виникла заборгованість перед
позивачем, яка станом на день звернення
з позовом до суду становила 229 183,60 грн.

Проте, відповідачем подано копію
платіжного доручення № 413 від 25.06.2014, з
якого вбачається, що відповідач 25.06.2014
перерахував на рахунок позивача плату
за експедиторські послуги в розмірі 5
000,00 грн.

Стаття 80 Господарського
процесуального кодексу України
містить вичерпний перелік підстав з
яких господарський суд припиняє
провадження у справі.

Припинення провадження у справі - це
форма завершення справи, яке зумовлене
передбаченими законом обставинами, які
повністю відкидають можливість
судочинства.

Відповідно до п. 1-1 ст. 80 Господарського
процесуального кодексу України суд
припиняє провадження у справі, якщо
відсутній предмет спору.

Господарський суд припиняє
провадження у справі у зв'язку з
відсутністю предмета спору, зокрема, в
тому випадку коли спір врегульовано
самими сторонами шляхом перерахування
боргу (передачі майна чи усунення
перешкод у користуванні ним) після
звернення кредитора з позовом за умови
подання доказів такого врегулювання.

Надані відповідачем докази свідчать
про відсутність предмету спору в
частині позовних вимог про стягнення
боргу в розмірі 5 000,0 грн., що у
відповідності до п. 1-1 ст. 80
Господарського процесуального кодексу
України, тягне за собою припинення
провадження у справі в цій частині.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим до
виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу
України, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

З урахуванням існування належних
доказів надання позивачем послуг, суд
дійшов висновку про наявність
передбачених чинним законодавством
правових підстав для стягнення з
відповідача їх вартості в розмірі 224
183,60 грн.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу
України визначає що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Матеріалами справи підтверджується те,
що відповідач, в порушення умов
договору, у визначені строки оплату за
надані послуги охорони не провів, а
отже є таким, що прострочив виконання
зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу
України встановлено що, учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу
України, підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері
господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями
у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу
України визначає, що якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про
зменшення розміру неустойки,
встановленого актом цивільного
законодавства, крім випадків
передбачених законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом зокрема сплата
неустойки.

Пунктом 4.3. договору передбачено, що в
разі несплати протягом 3 банківських
днів клієнтом рахунків експедитора,
клієнт сплачує експедитору пеню в
розмірі 0,5% від простроченої суми за
кожний день прострочення, але не більше
подвійної облікової ставки НБУ.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського
кодексу України платник грошових
коштів сплачує на користь одержувача
цих коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін, але не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
встановлює, що розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

При укладанні договору сторони
визначили відповідальність за
порушення зобов'язання щодо оплати за
надані послуги. При здійснені
розрахунку пені позивачем застосовано
подвійну облікову ставку
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Разом з цим, пунктом 6 статті 232
Господарського кодексу України
встановлено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Зазначена стаття передбачає строк, у
межах якого нараховуються штрафні
санкції, у разі якщо інше не
встановлено законом або договором, а
строк, протягом якого особа може
звернутися до суду за захистом свого
порушеного права встановлюється
Цивільним кодексом України.

Укладеними між сторонами договорами
передбачено нарахування пені за кожний
день прострочення, тобто,
відповідальність носить
подовжувальний характер.

В зв'язку з тим, що взяті на себе
зобов'язання по сплаті послуг
відповідач не виконав, він повинен
сплатити позивачу, крім суми основного
боргу, пеню розмір якої, за
обґрунтованими розрахунками позивача
становить 7 825,20 грн.

Вимоги позивача в частині стягнення
пені в сумі 7 825,20 грн. обґрунтовані і
підлягають задоволенню.

Клопотання відповідача про зменшення
розміру пені до 1 000,00 грн. судом не може
бути задоволено, оскільки

Пунктом 3 ст. 83 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд,
приймаючи рішення має право зменшити у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідачем не доведено наявність
виняткових обставин за яких розмір
пені має бути зменшено.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування
обставин, повідомлених позивачем, не
надав.

Зважаючи на вищевказане, позовні
вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю «ІТЛ-ГРУПП» є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
підлягають стягненню з відповідача на
користь позивача. При розподілі
судових витрат судом враховано ту
обставину, що відповідачем частково
погашено суму основного боргу після
порушення провадження у справі.

Керуючись ст. 49, п. 1-1 ст. 80, ст.ст. 82-85 ГПК
України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Провадження у справі в частині
стягнення 5 000,00 грн. основного боргу
припинити.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Укрпіастрелла» (м.
Київ, вул. Будіндустрії, 7, ) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «ІТЛ-ГРУПП»
(Дніпропетровська область,
Дніпропетровський район, с. Дослідне,
вул. Наукова, 1, ) 224 183
(двісті двадцять чотири тисячі сто
вісімдесят три) грн. 60 коп. основного
боргу, 7 825 (сім тисяч вісімсот двадцять
п'ять) грн. 20 коп. пені, 4 740 (чотири тисячі
сімсот сорок) грн. 17 коп. витрат по
сплаті судового збору.

Повне рішення складено 01.07.2014.

СуддяВ.В. Сівакова