ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2014 р.
Справа № 918/295/14

Господарський суд Рівненської
області у складі колегії суддів:
Гудзенко Я.О. (головуючий), Пашкевич
І.О., Павленко Є.В. розглянувши позов
Кузнецовського міського комунального
підприємства до Приватного
акціонерного товариства "Рівнеліфт"
про стягнення 2 282 грн. 91 коп.

За участю:

Від позивача: Дегтяр І.Г.
(довіреність № 748 від 3004.2014 року);

Від позивача: Прохорович О.М.
(довіреність № 700 від 18.04.2014 року);

Від відповідача: Солімчук І. М.
(довіреність № 46-14 від 03.02.2014 року).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Кузнецовське міське комунальне
підприємство (Позивач) звернулося в
господарський суд Рівненської області
з позовом до ПрАТ "Рівнеліфт"
(Відповідач) про стягнення 2 282, 91 грн., з
яких 2 188, 45 грн. борг за надані послуги
теплопостачання, 49 грн. пеня та 45, 46 грн.
три відсотки річних.

Ухвалою господарського суду від 17
березня 2014 року позовну заяву прийнято
до розгляду, порушено провадження у
справі № 918/295/14 розгляд якої призначено
на 25.03.13 р.

Ухвалою суду від 25 березня 2014 року
розгляд справи відкладено на 8 квітня
2014 року.

7 квітня 2014 року від Відповідача
надійшов відзив з якого вбачається, що
Відповідач проти заявлених вимог
заперечує, у задоволення позову
просить відмовити з підстав,
викладених у відзиві.

Ухвалою суду від 8, 16 квітня, 6
травня 2014 року розгляд справи
відкладався.

12 травня 2014 року Позивачем подано
додаткові письмові докази у справі.

Розпорядженням Голови
господарського суду Рівненської
області Торчинюка В.Г. для розгляду
справи призначено колегію суддів у
складі суддів: Гудзенко Я.О.
(головуючий), Пашкевич І. О.,
Павленко В. Є.

В судове засідання 14 травня 2014
року Відповідач та представник
Державної інспекції з контролю за
цінами в Рівненській області не
з'явилися, про причини неявки суд не
повідомили.

Ухвалою суду від 14 травня 2014 року
розгляд справи відкладено на 10 червня
2014 року.

В судовому засіданні 10 червня 2014
року оголошено перерву до 18 червня 2014
року.

18 червня 2014 року Позивач
підтримав заявлені вимоги в повному
обсязі та наполягав на їх задоволенні,
Відповідач проти вимог заперечив з
підстав, викладених у відзиві, у
задоволенні позову просив відмовити.

На виконання вимог ст. 81-1 ГПК
України складено протоколи судових
засідань, які долучено до матеріалів
справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих позивачем та
витребуваних судом.

У судовому засіданні 18.06.2014 р.
відповідно до ст. 85 ГПК України судом
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, господарський суд Рівненської
області, -

ВСТАНОВИВ:

20 вересня 2004 року між
Кузнецовським міським комунальним
підприємством (Енергопостачальник) та
Приватним акціонерним товариством
«Рівнеліфт» (Споживач) було укладено
Договір № 211 на постачання теплової
енергії в гарячій воді (далі - Договір,
а. с. 8-9).

За умовами п.1.1. Договору
Енергопостачальник зобов'язався
постачати Споживачеві теплову енергію
в гарячій воді в потрібних йому обсягах
відповідно до Додатку № 1 (а. с. 10), який є
невід'ємною частиною договору, а
Споживач в свою чергу зобов'язався
оплачувати одержану теплову енергію за
встановленими тарифами (цінами) в
терміни передбачені цим Договором.

Відповідно до умов п. 2.1. Договору
теплова енергія постачається
Споживачеві в обсягах по договору у
гарячій воді на такі потреби: опалення
та вентиляція в період опалювального
сезону; - гаряче водопостачання
протягом року.

Відповідно до п. 10.1. Договору
даний договір укладений строком на
один рік і набирає чинності з моменту
його підписання та діє до 3 жовтня 2005
року та вважається продовженим на
кожен наступний рік, якщо за місяць до
закінчення строку його дії про
припинення не буде письмово заявлено
однією із сторін.

В матеріалах справи відсутні
докази розірвання Договору, тому
Договір № 211 від 20.10.2004 р. на момент
винесення рішення вважається чинним.

У відповідності до умов Договору
Відповідач зобов'язувався своєчасно і
в повному обсязі оплачувати надані
послуги, яких за період з 01.10.2012 року по
01.02.2014 року було надано в об'ємі 36, 30
Гкал., проте, зобов'язання за Договором
не виконав, оплату комунальних послуг
не провів, внаслідок чого за ПрАТ
«Рівнеліфт» рахується борг в сумі 2 188, 45
грн.

В обгрунтування заперечень на
позов Відповідач посилається ст. 31
Закону України «Про житлово-комунальні
послуги» зідно приписів якої
виконавці/виробники здійснюють
розрахунки економічно обґрунтованих
витрат на виробництво (надання)
житлово-комунальних послуг і подають
їх органам, уповноваженим здійснювати
встановлення тарифів.

Зазначає, що повноваження щодо
встановлення тарифів на комунальні
послуги розподілені між Національною
комісією, що здійснює державне
регулювання у сфері комунальних послуг
(далі - Комісія) та органами місцевого
самоврядування.

Згідно з вимогами Закону України
«Про державне регулювання у сфері
комунальних послуг» комісія
встановлює тарифи на комунальні
послуги (тарифи на теплову енергію,
транспортування теплової енергії
магістральними та місцевими
(розподільчими) тепловими мережами,
постачання теплової енергії, а також
тарифи на послуги централізованого
водопостачання та водовідведення) лише
тим суб'єктам природних монополій та
суб'єктам господарювання на суміжних
ринках, ліцензування діяльності яких
вона здійснює.

У свою чергу, органи місцевого
самоврядування встановлюють тарифи на
комунальні послуги для решти
підприємств, які не підпадають під
регулювання Комісії, а також
встановлюють тарифи на послуги
централізованого опалення (грн./м2) та
постачання гарячої води (грн./мЗ)
кінцевим споживачам на основі тарифів
затверджених Комісією.

В обгрунтування позовних вимог
також посилається на ст. 28 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» згідно якої передбачено, що до
власних (самоврядних) повноважень
виконавчих органів сільських,
селищних, міських рад належить
встановлення в порядку і межах,
визначених законодавством, тарифів на
побутові, комунальні (крім тарифів на
теплову енергію, централізоване
водопостачання та водовідведення, які
встановлюються національною комісією,
що здійснює державне регулювання у
сфері комунальних послуг), транспортні
та інші послуги.

Так крім того, посилається на ст. 31
Закону України «Про житлово-комунальні
послуги».

Відповідно до статті 9 Закону
України "Про ліцензування певних видів
господарської діяльності" та статті 23
Закону України "Про теплопостачання"
господарська діяльність з виробництва
теплової енергії, транспортування та
постачання теплової енергії підлягає
ліцензуванню.

З огляду на вищенаведене слід
зазначити наступне.

Позивачем до матеріалів справи
додано ліцензію Рівненської обласної
державної адміністрації серія АВ № 378571
(строк дії з 14.12.2007 р. по 14.12.2012 р) та
ліцензію Національної комісії, що
здійснює державне регулювання у сфері
комунальних послуг серія АД № 041946
(строк дії з 15.12.2012 р. по 14.12.2017 р.) (а.с.
40-42).

Відповідач вказує, що з тексту
договору № 211 про постачання теплової
енергії в гарячій воді від 20 вересня 2004
року та чинного законодавства
вбачається, що з 15 грудня 2012 року
Позивач має здійснювати постачання
теплової енергії за тарифами,
визначеними Національною комісією, що
здійснює державне регулювання у сфері
комунальних послуг. Однак, фактично
Позивач, в порушення приписів чинного
законодавства здійснював поставку
теплової енергії за тарифами,
встановленими виконавчим комітетом
Кузнецовської міської ради
Рівненської області.

У відповідності зі ст. 31 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» виконавці/виробники
здійснюють розрахунки економічно
обґрунтованих витрат на виробництво
(надання) житлово-комунальних послуг і
подають їх органам, уповноваженим
здійснювати встановлення тарифів.

Положеннями статті 6 Закону
України «Про державне регулювання у
сфері комунальних послуг» визначено,
що Національна комісія, що здійснює
державне регулювання у сфері
комунальних послуг встановлює тарифи
на комунальні послуги (тарифи на
теплову енергію, транспортування
теплової енергії магістральними та
місцевими (розподільчими) тепловими
мережами, постачання теплової енергії,
а також тарифи на послуги
централізованого водопостачання та
водовідведення) лише тим суб'єктам
природних монополій та суб'єктам
господарювання на суміжних ринках,
ліцензування діяльності яких вона
здійснює.

У свою чергу, органи місцевого
самоврядування встановлюють тарифи на
комунальні послуги для решти
підприємств, які не підпадають під
регулювання Комісії, а також
встановлюють тарифи на послуги
централізованого опалення (грн./м2) та
постачання гарячої води (грн./мЗ)
кінцевим споживачам на основі тарифів
затверджених Комісією.

Судом встановлено, що 15 грудня 2012
року Національною комісією, що
здійснює державне регулювання у сфері
комунальних послуг, видано
Кузнецовському МКП Ліцензію Серія
АД № 041945 на транспортування теплової
енергії Магістральними і місцевими
(розподільчими) тепловими мережами та
Ліцензію Серія АД № 041946 на постачання
теплової енергії (а.с. 41-42). До надання
таких ліцензій встановлення тарифів на
послуги теплопостачання покладалось
на Державну інспекцію з контролю за
цінами.

28 грудня 2010 року Кузнецовською
міською радою Рівненської області
рішенням № 281 для Кузнецовського
міського комунального підприємства
було затверджено тарифи на
житлово-комунальні послуги. До рішення
включено висновок № 233 Державної
інспекції з контролю за цінами
відповідно до якого встановлений тариф
на послуги транспортування і
постачання теплової енергії, що діяв на
підставі Постанови Кабінету Міністрів
України № 955 «Про затвердження Порядку
формування тарифів на виробництво,
транспортування, постачання теплової
енергії та послуги централізованого
опалення і постачання гарячої води»
п.122 (втратила чинність згідно з
постановою Кабінету Міністрів України
від 1 червня 2011 року № 869).

Тариф для Кузнецовського
міського комунального підприємства
який встановлений висновком № 233 на
день винесення рішення є чинним.

За змістом ст. 20 Закону України
«Про теплопостачання» тариф на теплову
енергію для споживача визначається як
сума тарифів на виробництво,
транспортування та постачання
теплової енергії. Оскільки Позивач не є
виробником, а є покупцем теплової
енергії у відокремленого підрозділу
Рівненська АЕС ДП «НАЕК «Енергоатом»,
діяльність якої регулюється
Національною комісією, що здійснює
державне регулювання у сфері
енергетики, при зміні тарифу на
виробництво теплової енергії приймає
його встановлену вартість та подає
лист до міської ради про коригування
діючого тарифу в частині виробництва
теплової енергії (п. 33-1 Постанови
Кабінету Міністрів України № 955, п. 104
Постанови Кабінету Міністрів України
№ 869).

Відповідно до ст. 28 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
до власних (самоврядних) повноважень
виконавчих органів сільських,
селищних, міських рад належить
встановлення в порядку і межах,
визначених законодавством, тарифів на
побутові, комунальні, транспортні та
інші послуги. Тому, при встановленні
цін/тарифів на послуги, які
виробляються суб'єктами природних
монополій, діяльність яких регулюється
Національною комісією, що здійснює
державне регулювання у сфері
комунальних послуг, та Національною
комісією, що здійснює державне
регулювання у сфері енергетики,
відповідно до законодавства,
повноваження органів місцевого
самоврядування поширюються виключно
на тариф (складову тарифу), який не
підлягає встановленню цими комісіями.

Кузнецовське міське комунальне
підприємство з моменту отримання
ліцензії від Національної комісії, що
здійснює державне регулювання у сфері
комунальних послуг, не змінювало тариф
який наданий висновком Державної
інспекції з контролю за цінами № 233, а
коригування здійснювались Рішеннями
Кузнецовської міської ради лише в
частині змін тарифів згідно постанов
Національної комісії, що здійснює
державне регулювання у сфері
енергетики під дію якої підпадає ВП
Рівненська АЕС як виробник теплової
енергії.

Національна комісія, що здійснює
державне регулювання у сфері
комунальних послуг на виконання ухвали
суду повідомила, що згідно абзацу 6 п. 2
ч. 1 ст. 6 Закону України «Про державне
регулювання у сфері комунальних
послуг» Комісія здійснює встановлення
тарифів на комунальні послуги
суб'єктам природних монополій та
суб'єктам господарювання на суміжних
ринках, ліцензування діяльності яких
здійснюється Національною комісією, що
здійснює державне регулювання у сфері
комунальних послуг (а.с. 68-69).

Посилаючись на ст. 7 Закону
України "Про житлово-комунальні
послуги", пп. 2 п. а ст. 28 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні"
Комісією зазначено, що встановлення
тарифу на постачання гарячої води не
належить до компетенції Комісії.

Тарифи на комунальні послуги -
тарифи на теплову енергію (крім тарифів
на виробництво теплової енергії на
теплоелектроцентралях,
теплоелектростанціях, атомних
електростанціях і когенераційних
установках та установках
використанням нетрадиційних або
поновлюваних джерел енергії),
транспортування теплової енергії
магістральними та місцевими
(розподільчими) тепловими мережами,
постачання теплової енергії, а також
тарифи на послуги централізованого
водопостачання та водовідведення,
перероблення та захоронення побутових
відходів.

Як вже зазначалося вище,
Кузнецовське міське комунальне
підприємство має ліцензії
Національної комісії, що здійснює
державне регулювання у сфері
комунальних послуг на провадження
господарської діяльності з
транспортування теплової енергії
магістральними та місцевими
(розподільчими) тепловими мережами
(Серія АД №041945) та постачання теплової
енергії (Серія АД №041946).

Як вбачається з матеріалів справи
та письмових пояснень Національної
комісії, що здійснює державне
регулювання у сфері комунальних послуг
(а.с. 69) Кузнецовське міське комунальне
підприємство листом від 30.12.2013 вх. №
15349/0/1-13-06 звернулось до Комісії із
заявою про встановлення тарифів на
теплову енергію.

У зв'язку з тим, що підприємством
не надано узагальнюючі розрахунки,
Комісією не встановлено тарифи на
теплову енергію для Кузнецовського
міського комунального підприємства.

Таким чином, Комісією не було не
затверджено новий тариф по спірному
питанню, у зв'язку з чим суд дійшов
висновку про те, що позивачем
застосуванням раніше визначеного
тарифу вимоги Закону України "Про
державне регулювання в сфері
комунальних послуг" не порушено.

Крім того, суд враховує, що
відповідно до Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»
комунальні послуги - результат
господарської діяльності, спрямованої
на задоволення потреби фізичної чи
юридичної особи у забезпеченні
холодною та гарячою содою,
водовідведенням, газо- та
електропостачанням, опаленням, а також
вивезення побутових відходів у
порядку, встановленому законодавством.

У відповідності до ст. 7 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» визначені повноваження
органів місцевого самоврядування у
сфері житлово-комунальних послуг,
зокрема, встановлення цін/тарифів на
житлово-комунальні послуги відповідно
до закону.

За умовами пп. 2 п. «а» ст. 28 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» до власних (самоврядних)
повноважень виконавчих органів
сільських, селищних, міських рад
належить встановлення в порядку і
межах, визначених законодавством,
тарифів на побутові, комунальні (крім
тарифів на теплову енергію,
централізоване водопостачання та
водовідведення, перероблення та
захоронення побутових відходів, які
встановлюються національною комісією,
що здійснює державне регулювання у
сфері комунальних послуг), транспортні
та інші послуги.

В листі Комісією вказано, що
встановлення тарифу на постачання
гарячої води не належить до
компетенції Комісії.

Рішеннями Виконавчого комітету
Кузнецовської міської ради
Рівненської області (№ 98 від 03.05.2012, № 762
від 01.03.2013, № 141 від 10.10.2013) для
Кузнецовського міського комунального
підприємства скориговано тарифи на
послуги з теплопостачання,
централізованого опалення та
постачання гарячої води.

З грудня 2012 року Позивач офіційно
розпочав роботу з Національною
комісією щодо встановлення тарифів на
теплову енергію. Згідно протоколу
засідання робочої групи Національної
комісії № 22 від 03.04.2013 року Позивача
включено в графік першочергового
розгляду заяв ліцензіатів для
визначення економічно обґрунтованих
тарифів на теплову енергію і на протязі
2013 року проводилась робота з
розрахунку питомих втрат теплової
енергії та корисного відпуску теплової
енергії до всіх споживачів міста, а
також розроблення інвестиційної
програми Позивача (а.с. 22).

Заявою від 24.10.2013 року Позивач
звернувся до Національної комісії щодо
встановлення тарифу на
транспортування і постачання теплової
енергії який для позивача на
сьогоднішній день не встановлений.

На виконання вимог ухвали суду
позивачем надано матеріали перевірки
діяльності Кузнецовського міського
комунального підприємства по питанню
формування, встановлення та
застосування тарифів на послуги в
житлово-комунальній сфері, проведеною
Державною інспекцією України з
контролю за цінами. З висновку Комісії
не вбачається встановлення порушень
при застосуванні тарифів на послуги з
теплопостачання, централізованого
опалення та постачання гарячої води, що
надаються Позивачем по рішеннях
Кузнецовської міської ради
Рівненської області № 98 від 03.05.2012 р. та
№ 762 від 01.03.2013 р. (а.с. 92-96).

Як було зазначено вище, за умовами
Договору Відповідач зобов'язався
своєчасно і в повному обсязі
оплачувати надані послуги, яких за
період з 01.10.2012 року по 01.02.2014 року було
надано в об'ємі 36, 30 Гкал. проте свої
зобов'язання не виконав, оплату
комунальних послуг не провів і за ПрАТ
«Рівнеліфт» рахується борг в сумі 2 188, 45
грн.

Судом встановлено, що відповідач не
звертався до позивача із пропозицією
роз'яснити застосування тарифів
визначених радою, за якими він
здійснював розрахунки та врегулювати
дані відносини, частково сплачував
надані послуги, борг товариства виник з
жовтня 2012 року.

13 грудня 2013 року Відповідачу було
направлено претензію з вимогою про
перерахування суми боргу. Однак,
зазначена претензія була залишена без
відповіді та задоволення.

Пунктом 7.2.2. Договору визначено,
що Відповідач несе відповідальність за
несвоєчасне виконання розрахунків за
теплову енергію у вигляді пені в
розмірі 0, 5 % належної до сплати суми на
кожен день просточення.

При розрахунку пені позивачем
враховано вимоги статей 1, 3 Закону
України "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" згідно яких платники
грошових коштів за прострочення
платежу сплачують на користь
одержувачів цих коштів пеню в розмірі,
що встановлюється за погодженням
сторін. Зазначений розмір пені
обчислюється від суми простроченого
платежу і не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період, за який сплачується пеня.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України
визначено, що боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не
встановлений договором або законом

Таким чином, у відповідності до п.
7.2.2. Договору, а також на підставі ст. 625
ЦК України Позивач нарахував 49, 00 грн.
пені та 45, 46 грн. три відсотки річних.

Судом встановлено, що розрахунок
пені та трьох відсотків річних
Позивачем проведено невірно.

Судом було перераховано заявлену
пеню та три відсотки річних, і
відповідно до проведених розрахунків,
в період з 26.03.2013 р. по 11.03.2014 р. розмір
пені становить 48, 98 грн., в період з
26.10.2012 р. по 11.03.2014 р. розмір трьох
відсотків річних становить 40, 27 грн.
(а.с. 21).

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматись від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених ст. 11 Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України
передбачено, що підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 629 ЦК
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України
визначено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк.

Згідно із ст. 526 ЦК України та ст. 193
ГК України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Статтею 627 ЦК України визначено,
що відповідно до ст. 6 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом. При цьому ст. 525 ЦК України
встановлено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Згідно ст. 549 ЦК України пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

У відповідності до ст. 32 ГПК
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

З наданих Позивачем доказів
вбачається, що Позивач прийняті на себе
зобов'язання виконав належним чином,
відповідач отримував виставлені
позивачем рахунки, проте розрахунків у
повному обсязі не провів.

Доказів на обґрунтування своїх
заперечень, звернення до позивача із
листами про врегулювання ціни в період
виникнення заборгованості, а також
доказів сплати боргу під час розгляду
справи Відповідач суду не надав.

Враховуючи викладене вище,
заслухавши пояснення сторін по справі,
враховуючи докази надані Позивачем на
підтвердження заявлених вимог,
перерахунок суду штрафних санкцій, суд
дійшов висновку про часткове
задоволення позовних вимог.

Відповідно ч.ч. 1, 5 ст. 49 ГПК
України судові витрати в розмірі 1 822, 83
грн., покладаються на Відповідача.

Керуючись статтями 32, 33, 43, 44, 49, 81-1,
82-85 Господарського процесуального
кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з приватного
акціонерного товариства «Рівнеліфт»
(33005, м. Рівне, вул. Боярка, 40 А, код 05523808)
на користь Кузнецовського міського
комунального підприємства (34400,
Рівненська область, м.Кузнецовськ,
майдан Незалежності, 2, код 30536302) 2 188 (дві
тисячі сто вісімдесят вісім) грн. 45 коп.
основної суми боргу, 48 (сорок вісім) грн.
98 коп. пені, 40 (сорок) грн. 27 коп. 3%
річних.

3. Наказ видати після набрання
рішенням законної сили.

Повний текст рішення підписано
суддею 23 червня 2014 р.

Голочуючий суддя
Гудзенко Я. О.

Судді
Павленко Є.В.

Пашкевич І.О.