ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2014 року Справа № 905/8421/13

Вищий господарський суд України у
складі: суддя Селіваненко В.П. -
головуючий, судді Львов Б.Ю. і Палій В.В.
(доповідач)

розглянув касаційну скаргу дочірнього
підприємства "Санаторно-курортний
реабілітаційний центр "Слов'янський
курорт" закритого акціонерного
товариства лікувально-оздоровчих
закладів профспілок України
"Укрпрофоздоровниця", м. Слов'янськ
Донецької області,

на рішення господарського суду
Донецької області від 11.03.2014

та постанову Донецького апеляційного
господарського суду від 16.04.2014

у справі № 905/8421/13

за позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (далі -Підприємець), с. Куянівка
Сумської області,

до дочірнього підприємства
"Санаторно-курортний реабілітаційний
центр "Слов'янський курорт" закритого
акціонерного товариства
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
"Укрпрофоздоровниця" (далі
-Підприємство), м. Слов'янськ Донецької
області,

про стягнення 150 433, 00 грн.

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Підприємець звернулася до
господарського суду Донецької області
з позовом про стягнення з Підприємства
150 433,00 грн. заборгованості, яка виникла
у зв'язку з неналежним виконанням
Підприємством зобов'язання з оплати
товару, одержаного за договором
поставки товару від 01.10.2012
(далі -Договір).

Рішенням господарського суду
Донецької області від 11.03.2014 (суддя
Риженко Т.М.), яке залишено без змін
постановою Донецького апеляційного
господарського суду від 16.04.2014 (судді
Татенко В.М.-головуючий, Марченко О.А.,
Радіонова О.О.), позов задоволено
повністю.

Прийняті судові рішення зі справи з
посиланням, зокрема, на приписи статей
509, 530, 655, 692, 712 Цивільного кодексу
України (далі -ЦК України) мотивовано
неналежним виконанням Підприємством
зобов'язань з оплати одержаного за
Договором товару.

У касаційній скарзі до Вищого
господарського суду України
Підприємство просить судові рішення
попередніх інстанцій зі справи
скасувати з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.
Скаргу мотивовано прийняттям
оскаржуваних судових рішень з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Сторони відповідно до статті 1114
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України) належним
чином повідомлені про час і місце
розгляду скарги.

Представники сторін у судове засідання
не з'явились.

Перевіривши на підставі
встановлених попередніми судовими
інстанціями обставин справи
правильність застосування ними норм
процесуального та матеріального права,
Вищий господарський суд України дійшов
висновку про відсутність підстав для
задоволення касаційної скарги з
урахуванням такого.

Місцевим та апеляційним
господарськими судами у справі,
зокрема, встановлено, що:

- відповідно до умов укладеного
сторонами Договору Підприємець як
постачальник зобов'язався постачати
Підприємству як покупцю певний товар, а
покупець зобов'язався приймати цей
товар та своєчасно здійснювати його
оплату на умовах даного Договору.
Предметом поставки є товари
непродовольчої групи в асортименті;

- відповідно до пункту 1.3 Договору
асортименти, кількість та ціна товару
передбачаються у накладній, яка є
невід'ємною частиною цього Договору;

- як передбачено пунктом 2.1
Договору, товар повинен бути
поставлений покупцю згідно його
замовлення не пізніше п'ятнадцяти днів
після отримання заяви;

- покупець оплачує поставлений
постачальником товар за ціною,
вказаною у накладних (пункт 3.1
Договору);

- відповідно до пункту 3.2 Договору
розрахунки за кожну поставлену партію
товару здійснюються шляхом
перерахування коштів на рахунок
продавця, в термін до 30 календарних діб;

- відповідно до видаткових
накладних, які підписані сторонами та
скріплені печатками, на виконання умов
Договору, на підставі попередніх
замовлень Підприємства, Підприємцем
поставлено Підприємству товар на суму
150 433,00 грн.;

- Підприємством одержаний товар не
оплачено.

Причиною виникнення спору зі
справи є питання стосовно наявності чи
відсутності підстав для стягнення з
Підприємства заборгованості за
поставлений товар.

Відповідно до статті 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Згідно з частиною першою статті 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Як унормовано частиною першою
статті 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться (приписи статей 525,
526 ЦК України).

Статтями 610, 612 ЦК України
визначено, що невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) є порушенням
цього зобов'язання; боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Місцевий та апеляційний господарські
суди: повно та всебічно дослідивши
обставини справи, перевіривши їх
поданими сторонами доказами, яким
надали необхідну оцінку, з дотриманням
наведених норм матеріального та
процесуального права, беручи до уваги
наявність Договору поставки і умови
його виконання; встановивши факт
прострочення виконання зобов'язання
Підприємством з оплати одержаного, на
підставі попередніх замовлень, товару
у строк, визначений Договором та
відсутність доказів оплати, - дійшли
обґрунтованого висновку про наявність
підстав для задоволення позову.

Посилання Підприємства на неналежне
повідомлення останнього місцевим
господарським судом про місце і час
судового засідання, яке відбулося
11.03.2014 після зміни складу суду,
спростовується протоколом судового
засідання від 10.02.2014, відповідно до
якого представників сторін, які були
присутні у судовому засіданні 10.02.2014 (у
тому числі представника Підприємства)
повідомлено про дату та час наступного
судового засідання -11.03.2014 о 10:30. Крім
того, копії ухвали про відкладення
розгляду справи від 10.02.2014, згідно з
відміткою на зворотній стороні ухвали,
направлені на адреси сторін 13.02.2014, а
20.02.2014 представник Підприємства, за
клопотанням останнього, був
ознайомлений з матеріалами справи
№ 905/8421/13 (арк. справи 42).
Отже, сторони були належним чином
повідомлені та обізнані про день та час
судового засідання, яке відбулося
11.03.2014.

Посилання Підприємства на те, що
останнє не мало можливості заявити
клопотання про призначення у справі
судової експертизи Вищий
господарський суд України відхиляє,
оскільки розгляд справи у суді першої
інстанції неодноразово відкладався,
тобто Підприємство мало можливість
реалізувати своє право на звернення до
суду з відповідним клопотанням, проте
ані до місцевого господарського суду,
ані до апеляційного господарського
суду із відповідним клопотанням не
зверталося.

Доводи Підприємства не спростовують
висновків, викладених у оскаржуваних
судових рішеннях попередніх інстанцій.
При цьому в частині встановлення
фактичних обставин справи та
переоцінки наявних доказів касаційна
скарга не відповідає вимогам статті 1117
ГПК України стосовно меж перегляду
справи в касаційній інстанції.

Таким чином, рішення місцевого
господарського суду та постанова
апеляційного господарського суду зі
справи відповідають встановленим ними
фактичним обставинам, прийняті з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права та передбачені
законом підстави для їх скасування
відсутні.

Керуючись статтями 1117, 1119-11111 ГПК
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Донецької області від 11.03.2014 та
постанову Донецького апеляційного
господарського суду від 16.04.2014 зі
справи № 905/8421/13 залишити
без змін, а касаційну скаргу дочірнього
підприємства "Санаторно-курортний
реабілітаційний центр "Слов'янський
курорт" закритого акціонерного
товариства лікувально-оздоровчих
закладів профспілок України
"Укрпрофоздоровниця" - без задоволення.

Суддя
В. Селіваненко

Суддя
Б. Львов

Суддя
В. Палій