ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" червня 2014 р.Справа № 922/4902/13

Господарський суд Харківської області
у складі:

головуючий суддя Бринцев О.В.

судді: Макаренко О.В. , Шатерніков М.І.

при секретарі судового засідання Гула
Д.В.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
"Приватбанк", м. Дніпропетровськ; до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.
Харків; про стягнення 20.191,39 грн. за
участю представників:

позивача - Левицька А.В., дов. №1690-К-О від
27.05.2014 року;

відповідача - ОСОБА_3, дов. від 07.12.2013
року.

ВСТАНОВИВ:

22.11.2013р. позивач ПАТ КБ "Приватбанк"
звернувся до господарського суду
Харківської області з позовом до
відповідача ФОП ОСОБА_1 про стягнення
19.877,06 грн. заборгованості за кредитом,
79,51 грн. заборгованості по процентам за
користування кредитом, 21,56 грн. пені за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором та 213,26 грн. заборгованості
по комісії за користування кредитом. В
обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на ст.ст.526, 527, 530, 610 ЦК
України, ст.193 ГК України, стверджує, що
між ним та відповідачем було укладено
кредитний договір від 10.01.2012р. №б/н
згідно умов якого позивач надав
відповідачеві грошові кошти в кредит, а
останній їх не повернув, проценти,
комісії за користування кредитними
коштами не сплатив.

В судовому засіданні представник
позивача підтримує позовні вимог,
наполягає на їх задоволенні в повному
обсязі.

Відповідач проти задоволення позову
заперечує, посилаючись на те, що він
кредитний договір з позивачем не
укладав, грошові кошти в кредит не брав,
а договір, на який посилається позивач,
насправді є усним договором
банківського (поточного) рахунку,
кредитних зобов'язань за яким у жодної
з сторін не виникло.

Під час розгляду справи в судовому
засіданні оголошувалась перерва до 12
год. 15 хв. 19.06.2014р.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення учасників
судового процесу, всебічно та повно
дослідивши надані учасниками судового
процесу докази і таким чином з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення проти них, суд установив
наступне.

10.01.2012р. фізична особа-підприємець
ОСОБА_1 підписала документ (анкету
(заяву)) під назвою "Заява про відкриття
поточного рахунку та картка зі
зразками підписів і відбитка печатки"
(т.ІІІ а.с. 20). Цей документ підписаний
відповідачем в графі клієнт в полі
"підпис власника рахунку".

Крім оригінального підпису
відповідача на цьому документі
містяться поліграфічні зображення
(фотокопія) підпису голови правління
ПАТ КБ "Приватбанк" Дубілета О.В. та
печатки ПАТ КБ "Приватбанк".

Документом (анкетою (заявою))
передбачено відкриття позивачем
відповідачеві поточного рахунку
НОМЕР_1 в національній валюті,
карткового рахунку НОМЕР_2 в
національній валюті та видачу банком
клієнту корпоративної картки типу
НОМЕР_3.

Також в цьому документі вказано, що
Банк за наявності вільних грошових
ресурсів здійснює обслуговування
кредитного ліміту клієнта за рахунок
кредитних коштів у межах ліміту, про
розмір якого Банк повідомляє клієнту
на свій вибір або в письмовій формі,
або через встановлені засоби
електронного зв'язку банку та клієнта.
Порядок, встановлення, змінення ліміту,
погашення заборгованості та розмір
відсоткової ставки за користування
кредитним лімітом регламентується
Умовами та Правилами надання
банківських послуг і Тарифами банку, що
розміщені в мережі Інтернет на сайті
www.privatbank.ua, які разом із цією анкетою
(заявою) складають Договір
банківського обслуговування.

Позивачем також надано витяг з "Умов та
правил надання банківських послуг" (т.І
а.с. 34-42) та витяг з Тарифів банку (т.І а.с.
43). Пунктом 3.18 Умов та правил надання
банківських послуг передбачено
надання послуги щодо встановлення
кредитного ліміту на поточний рахунок
корпоративного клієнта. Згідно п. 3.18.1.1.
кредитний ліміт на поточний рахунок
надається на поповнення обігових
коштів і здійснення поточних платежів
Клієнта, в межах кредитного ліміту.
Банк здійснює обслуговування ліміту
Клієнта, що полягає в проведенні його
платежів понад залишок коштів на
поточному рахунку клієнта, шляхом
дебетування поточного рахунку. При
цьому утворюється дебетове сальдо.

Згідно п. 3.18.1.8 проведення платежів
Клієнта в порядку обслуговування
кредитного ліміту, проводиться Банком
на протязі одного року з моменту
підписання угоди про приєднання
Клієнта до "Умов і правил надання
банківських послуг" або в формі "Заяви
про відкриття поточного рахунку та
картки із зразками підписів та
відтисків печатки", або в формі
авторизації кредитної угоди в системах
клієнт-банк/інтернет клієнт-банк, або в
формі обміну інформацією, або в
будь-якій іншій формі. При порушенні
Клієнтом будь-якого із обов'язків,
передбачених "Умовами і правилами
надання банківських послуг", Банк на
власний розсуд, має право змінити умови
кредитування, встановити інший строк
повернення кредиту. При належному
використанні Клієнтом обов'язків,
передбачених "Умов та правил надання
банківських послуг", проведення
платежів Клієнта в порядку
обслуговування Ліміту може бути
продовжено Банком на той же строк.

Відповідно до п. 3.18.1.11. Правил
встановлено період безперервного
користування кредитним лімітом - не
більше 35 днів (періодом безперервного
користування кредитним лімітом є
період часу, на протязі якого
безперервно існувало дебетове сальдо
на поточному рахунку).

Відповідно до п.п. 3.18.2.2.2., 3.18.2.2.3. та
3.18.2.2.5. Клієнт зобов'язується проводити
погашення кредитного ліміту не
пізніше строку закінчення періоду
безперервного користування кредитним
лімітом, сплатити відсотки за весь час
фактичного користування кредитом та
повністю повернути кредит в строки,
передбачені Правилами.

Згідно п.п. 3.18.4.1.1., 3.18.4.1.2. та 3.18.4.1.3.
Правил нарахування відсотків
проводиться наступним чином: за період
користування кредитом з моменту
виникнення дебетового сальдо до дати
обнуління дебетового сальдо в одну з
дат з наступного 20-го до 25-го числа
місяця (період, в який дебетове сальдо
підлягає обнулінню), розрахунок
відсотків здійснюється за процентною
ставкою в розмірі 0% річних від суми
залишку непогашеної заборгованості.
При необнулінні дебетового сальдо в
одну з дат періоду, в якому дебетове
сальдо підлягає обнулінню протягом 90
днів з останньої дати періоду, в якому
дебетове сальдо підлягало обнулінню,
Клієнт сплачує Банку за користування
кредитом відсотки в розмірі 24% річних,
починаючи з останньої дати періоду, в
яку дебетове сальдо підлягало
обнулінню. У разі непогашення кредиту
протягом 90 днів з дати закінчення
періоду, в який дебетове сальдо
підлягало обнулінню, починаючи з 91-го
дня після дати закінчення періоду, в
якому дебетове сальдо підлягало
обнулінню, кредит вважається
простроченим, а грошові зобов'язання
клієнта з погашення заборгованості
вважаються порушеними. При порушенні
Клієнтом будь-якого з грошового
зобов'язання Клієнт сплачує Банку
відсотки за користування кредитом у
розмірі 48 % річних від суми залишку
непогашеної заборгованості.

Згідно п. 3.18.4.4. Правил Клієнт сплачує
Банку винагороду за використання
ліміту (щомісячна комісія) відповідно
до п.п. 3.18.1.6., 3.18.2.3.2., 1-го числа кожного
місяця в розмірі 0,9% від суми
максимального сальдо кредиту, що
існував на кінець банківського дня за
попередній місяць, у порядку,
передбаченому Умовами та правилами
надання банківських послуг. Клієнт
доручає Банку здійснювати списання
винагороди зі своїх рахунків. Сплата
винагороди здійснюється в гривні.

Згідно до п. 3.18.5.1. Правил при порушенні
Клієнтом будь-якого із зобов'язань зі
сплати відсотків за користування
кредитом, термінів повернення кредиту
винагороди (комісії) Клієнт сплачує
Банку за кожний випадок порушення пеню
в розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, яка діяла в період, за який
сплачується пеня від суми
простроченого платежу за кожний день
прострочення платежу. А в разі
реалізації Банком права на
встановлення іншого строку повернення
кредиту, Клієнт сплачує Банку пеню у
розмірі, зазначеному в п. 3.18.4.1.3. від
суми заборгованості за кожен день
прострочення. Сплата пені здійснюється
у гривні.

Згідно п. 3.18.5.4. Правил нарахування
неустойки за кожний випадок порушення
зобов'язань, передбачених п. 3.18.5.1.,
3.18.5.2., 3.18.5.3., здійснюється протягом 3-х
років з дня, коли відповідне
зобов'язання мало бути виконано
Клієнтом.

Крім того відповідачем ФОП ОСОБА_1 було
підписано документ під назвою
"Анкета-заява. Анкета-заява на випуск
картки-рахунок" від 22.06.2012р. (т.ІІІ а.с.89)

Цим документом (анкетою-заявою) було
передбачено випуск банком картки типу
MASTERCARD BUSINES НОМЕР_4 для розпорядження
картковим рахунком

На підставі вказаних Заяви про
відкриття поточного рахунку та картка
зі зразками підписів і відбитка
печатки від 10.01.2012р. Анкети-заява.
Анкети-заяви на випуск картки-рахунок
від 22.06.2012р. позивачем були відкриті
відповідачеві поточні (карткові)
рахунки.

За підрахунками позивача в результаті
дебетових оборотів за цими рахунками у
відповідача, виникла заборгованість
перед банком, яка станом на 01.11.2013р.
складає 20.191,38 грн., з яких 19.877,06 грн.
сума заборгованості за кредитом, 79,51
грн. - заборгованість по процентам за
користування кредитом, 21,56 грн. - пеня за
несвоєчасне виконання зобов'язань за
договором, 213,26 грн. - заборгованість по
комісії за користування кредитом.
Вказані суми в добровільному порядку
відповідачем позивачеві не сплачені.

Такі обставини, на думку позивача,
свідчать про порушення його прав та
охоронюваних законом інтересів і є
підставою для їх захисту в судовому
порядку.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам з урахуванням
фактичних та правових підстав позовних
вимог суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони. Правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо воля сторін
виражена за допомогою телетайпного,
електронного або іншого технічного
засобу зв'язку.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір
вважається укладеним, коли між
сторонами в потрібній у належних
випадках формі досягнуто згоди за
всіма істотними умовами. Істотними є
умови про предмет договору, а також ті,
які визнані такими за законом або
необхідні для договорів даного виду, а
також усі ті умови, щодо яких за заявою
однієї зі сторін має бути досягнуто
згоди.

Із цим положенням Цивільного кодексу
України кореспондуються положення ч.2
ст.180 Господарського кодексу України.
Крім того, ч.3 ст. 180 Господарського
кодексу визначено, що до будь-якого
господарського договору мають бути
включені такі умови - предмет, ціна та
строк дії договору.

Відповідно до ч.8 ст.181 Господарського
кодексу України відсутність згоди між
сторонами стосовно хоча б однієї
істотної умови договору (незалежно від
причин) означає, що такий договір не
відбувся.

В частині 1 ст. 1054 Цивільного Кодексу
України зазначається, що за кредитним
договором банк або фінансова установа
(кредитодавець) зобов`язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов`язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Згідно ч.2 ст.345 Господарського кодексу
України зазначається, що істотними
умовами кредитного договору є мета,
сума і строк кредиту, умови і порядок
його видачі та погашення, види
забезпечення зобов'язань позичальника,
відсоткові ставки, порядок плати за
кредит, обов'язки, права і
відповідальність сторін щодо видачі та
погашення кредиту.

Наведені норми права означають, що
позивач для того, що б його вимоги про
стягнення заборгованості за кредитним
договором були визнані законними та
обґрунтованими, зобов'язаний довести
факт укладання такого кредитного
договору між ним та відповідачем.

Проте, в даному випадку цей тягар
доказування позивачем не витриманий.
Доказів укладання кредитного договору
з відповідачем позивачем не надано.
Обставини справи свідчать про те, що
сторони позивач та відповідач,
всупереч наведеним нормам ЦК та ГК
України, котрі встановлюють істотні
умови кредитного договору, не погодили
між собою усіх істотних договору, а
саме мету і суму кредиту.

Надані позивачем на підтвердження
факту погодження істотних умов
договору Умови та правила надання
банківських послуг, Тарифи банка
носять загальний характер і не
відображують зміст домовленостей між
банком та конкретним клієнтом (ФОП
ОСОБА_1 в даному випадку), а розмір
грошової суми яка передається банком
клієнту взагалі не визначений.

Встановлення кредитного ліміту по
рахунку ФОП ОСОБА_1 не є погодженням між
позивачем та відповідачем розміру
грошової суми, яка передається за
договором кредиту (сумою кредиту).

У відповідності до Постанови НБУ "Про
затвердження Правил Національної
системи масових електронних платежів"
від 10.12.2004 N 620 картковий ліміт це
обмеження суми певної фінансової
операції або залишку коштів за
платіжним додатком (гаманцем чи чеком)
платіжної картки або інші обмеження (за
кількістю спроб уведення ПІН тощо), що
регламентують виконання цієї
фінансової операції держателем
платіжної картки.

Кредитний ліміт є визначенням
діапазону сум, у межах яких банк може
здійснювати кредитування, а не
визначенням конкретної суми, яка
передається за договором. Цей діапазон
носить інформаційний характер і є
підставою для подальшого визначення
конкретної суми, яке (визначення) в разі
погодження його сторонами вже буде
носити обопільно обов'язковий
характер.

Як сліду із суті кредитного ліміту, та
прямо випливає зі змісту підписаного
відповідачем документу під назвою
"Заява про відкриття поточного рахунку
та картка зі зразками підписів і
відбитка печатки" (т.ІІІ а.с. 20),
встановлення кредитного ліміту наразі
не є тотожнім досягненню домовленості
стосовно видачі певної суми. Згідно
тексту вказаної заяви встановлення
кредитного ліміту не створює ні
обов'язку банку видати певну суму (банк
лише "за наявності вільних грошових
ресурсів" зобов'язується здійснювати
"обслуговування кредитного ліміту"), ні
обов'язку клієнта одержати цю суму.

Між тим, у відповідності до ч.2 ст.345 ГК
України саме конкретна сума кредиту, а
не ліміт в межах якого вона може бути
визначена, є істотною умовою
кредитного договору. Конкретна сума
кредиту у відповідності до приписів ст.
345 ГК України повинна бути в кожному
окремому разі письмово погоджена
сторонами.

Відсутність у спірному договорі
названої істотної умови (суми кредиту)
визначеної цивільним та господарським
законодавством означає, що цей договір
є неукладеним.

Відсутнє в даному випадку також
визначення мети кредиту. Мета кредиту
згідно ч.2 ст.345 ГК України також є
істотною умовою кредитного договору,
відсутність якої означає, що договір є
неукладеним.

Такий висновок суду узгоджується із
правовою позицією Пленуму Вищого
господарського суду України,
викладеною у п.2.6. Постанови "Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними"
від 29.05.2013р. №11 де зазначається, що не
вважаються вчиненими правочини
(укладеними господарські договори), в
яких (за якими): відсутні передбачені
законом умови, необхідні для їх
укладення (не досягнуто згоди за всіма
істотними для даного правочину
умовами).

За таких обставин, а саме за
відсутності кредитного договору, на
якому позивач ґрунтує свої вимоги по
відношенню до відповідача, суд
приходить до висновку про те, що
фактичні та правові підстави для
задоволення позовних вимог відсутні, а
відтак в позові слід відмовити.

Суд критично оцінює посилання
представника позивача на те, що
визначення договору як неукладеного
може мати місце на стадії укладення
договору, а не за наслідками виконання
його сторонами, також мотивовані
посиланням на п.2.6. Постанови "Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними"
від 29.05.2013р. №11.

Суд зауважує, що в даному випадку
всупереч вимог ст. 4-3 та ст. 33 ГПК
України (судочинство у господарських
судах здійснюється на засадах
змагальності; сторони та інші особи,
які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами;
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень)
позивач доказів того, що сторонами
виконувався саме кредитний договір,
котрий вони намагались укласти за
допомогою заяви від 10.01.2012р., не надав.

Навпаки, надані позивачем докази, а
саме виписка про рух коштів (т.ІІІ а.с.18)
свідчать про витрачання коштів за
допомогою карти НОМЕР_5, котра була
відкрита на підставі Анкети-заяви.
Анкети-заяви на випуск картки-рахунок
від 22.06.2012р. (т.ІІІ а.с.89), а не про
витрачання коштів на підставі картки
НОМЕР_3, котра була відкрита на підставі
Заяви про відкриття поточного рахунку
та картка зі зразками підписів і
відбитка печатки від 10.01.2012р. (т.ІІІ а.с.
20).

В заяві ж від 22.06.2012р. на відміну від
заяви 10.01.2012р. не йдеться про укладення
між сторонами кредитного договору чи
встановлення кредитного ліміту. В ній
взагалі не згадуються терміни "кредит"
чи "кредитний ліміт". Відсутні також і
посилання в ній на Умови та правил
надання банківських послуг (т.І а.с. 34-42)
та на Тарифи банку (т.І а.с. 43). Більш
того, у самій виписці про коштів за
карткою НОМЕР_5 вказано, що кредитний
ліміт за нею становить 0,00 грн. (т.ІІІ
а.с.18).

Таким чином, в даному випадку відсутні
підстави вважати що рух коштів карткою
НОМЕР_5 має відношення до кредитного
договору, котрий сторони намагались
укласти на підставі Заяви про
відкриття поточного рахунку та картка
зі зразками підписів і відбитка
печатки від 10.01.2012р., а отже і підстави
вважати, що цей кредитний договір
виконувався сторонами, хоча і не був
укладений.

Задоволення позову в порядку виходу
судом за межі наведених позивачем
фактичних та юридичних підстав позову
також наразі не вбачається можливим.

Так, стягнення коштів витрачених
карткою НОМЕР_5 означало б зміну
фактичних та юридичних підстав позову:
замість стягнення за кредитним
договором від 10.01.2012р. - стягнення за
договором від 22.06.2012р., на який позивач
не посилається у своєму позові. Замість
стягнення на підставі ст.ст. 525, 526, 530 610
ЦК України та ст.193 ГК України -
стягнення на підставі ст.1212 ЦК України.

Навіть в разі доведення позивачем
факту одержання відповідачем коштів на
підставі не укладеного кредитного
договору від 10.01.2012р., тобто без
договору, або без достатніх правових
підстав, ці кошти могли б бути
присуджені позивачеві лише на підставі
ст. 1212 ЦК України. Згідно положень
останньої особа, яка набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи (потерпілого) без достатньої
правової підстави (безпідставно набуте
майно), зобов'язана повернути
потерпілому це майно. Особа зобов'язана
повернути майно і тоді, коли підстава,
на якій воно було набуте, згодом
відпала.

Однак, позивач у своєму позові не
посилається на цю статтю (ст.1212 ЦК
України), а суд не вправі самостійно за
позивача визначати норми права,
котрими слід обґрунтовувати позов,
адже це неприпустимо з точки зору
принципу рівності сторін перед законом
і судом та принципу змагальності
сторін. Крім того, Пленум Вищого
господарського суду України у п.2
постанови від 23.03.2012р.№6 "Про судове
рішення" вказав, що суд у прийнятті
судового рішення керується (та
відповідно зазначає у ньому) не лише
тими законодавчими та/або
нормативно-правовими актами, що на них
посилалися сторони та інші учасники
процесу, а й тими, на які вони не
посилалися, але якими регулюються
спірні правовідносини у конкретній
справі, але тільки у разі, якщо це не
змінює матеріально-правових підстав
позову.

Такі обставини в даному разі
унеможливлюють рішення суду про
стягнення наданих відповідачеві сум в
порядку ст.1212 ЦК України (або в порядку
інших норм, не зазначених позивачем,
але таких що можуть підтвердити
спроможність його вимог), адже це
означало б зміну судом
матеріально-правових підстав позову.

Разом з тим, суд критично оцінює
твердження позивача про недійсність
укладеного між ПАТ КБ "Приватбанк" та
ФОП ОСОБА_1 мотивовані посиланнями на
недодержання письмової форми
правочину та ст.1055 ЦК України
(кредитний договір, укладений з
недодержанням письмової форми, є
нікчемним).

У відповідності до п.2.6. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними" від 29.05.2013р. №11 недійсним
може бути визнано лише укладений
договір.

Підсумовуючи викладене вище, суд
дійшов висновку про відмову в
задоволенні даного позову в повному
обсязі.

Вирішуючи клопотання про огляд та
дослідження письмових і речових
доказів у місці їх знаходження, в якому
відповідач просить провести огляд та
дослідження "Условий и Правил
предоставления банковских услуг и
Тарифов банка", які містяться у мережі
Інтернет на сайті www.privatbank.ua у місці їх
знаходження, суд керується ст.39 ГПК
України. У відповідності до її положень
господарський суд може провести огляд
та дослідження письмових і речових
доказів у місці їх знаходження в разі
складності подання цих доказів.

Як вбачається з матеріалів справи
позивачем вже подані суду витяг з "Умов
та правил надання банківських послуг"
та витяг з "Тарифів банку" (т. І, а.с. 34-43).
Ці документи долучені до матеріалів
справи і досліджені судом.

Відповідачем не доведено факту
наявності невідповідності умов та
тарифів, викладених у наданих банком
витягах, тим правилам, умовам та
тарифам, які викладені в мережі
Інтернет.

За таких обставин клопотання
відповідача про необхідність
проведення огляду та дослідження
письмових і речових доказів у місці їх
знаходження є необґрунтованим і тому
підстави для його задоволення
відсутні.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати
зі сплати судового збору покладаються
на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції
України, статтями 207, 638, 1049, 1054, 1055
Цивільного кодексу України , ст.ст. 180, 181
Господарського кодексу України, ст.ст.
1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 23.06.2014 р.

Головуючий суддя Суддя Суддя О.В.
Бринцев О.В. Макаренко М.І.
Шатерніков

/Справа №922/4902/14/