м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/8999/14 25.06.14
за позовом: Товариства з обмеженою
«Мегаполіс-Текстиль», м.Київ,
до відповідача 1: Товариства з
обмеженою відповідальністю «Нью
до відповідача 2: Дочірнього
підприємства «Полтавський облавтодор»
Відкритого акціонерного товариства
«Державна акціонерна компанія
«Автомобільні дороги України»,
про стягнення 6 184,95 грн.
Суддя Любченко М.О.
Представники сторін:
від позивача: Сивець Я.В. - по дов.
від відповідача 1: не з'явився
від відповідача 2: не з'явився
СУТЬ СПРАВИ:
Позивач, Товариство з обмеженою
«Мегаполіс-Текстиль», м.Київ
звернулось до господарського суду
міста Києва із позовом про стягнення з
відповідача 1, Товариства з обмеженою
відповідальністю «Нью текстиль лайн»,
м.Київ суми у розмірі 500 грн. та про
стягнення з відповідача 2, Дочірнього
підприємства «Полтавський облавтодор»
Відкритого акціонерного товариства
«Державна акціонерна компанія
«Автомобільні дороги України»,
м.Полтава основного боргу у сумі 4 947,96
грн. та штрафу у розмірі 1 236,99 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на порушення Дочірнім
підприємством «Полтавський
облавтодор» Відкритого акціонерного
товариства «Державна акціонерна
компанія «Автомобільні дороги
України» умов договору №29/01/13-37ПО від
29.01.2013р. поставки в частині здійснення
оплати поставленого товару у строки, що
передбачені договором.
Одночасно, оскільки відповідач 1, як
поручитель за договором №13/02/14-01Ю від
13.02.2014р. поруки, зобов'язувався
відповідати перед позивачем, як
солідарний боржник за своєчасне
виконання обов'язків з оплати товару
відповідачем 2 за договором №29/01/13-37ПО
від 29.01.2013р. поставки, Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Мегаполіс-Текстиль» були заявлені
вимоги про стягнення з Товариства з
обмеженою відповідальністю «Нью
текстиль лайн» грошових коштів у
розмірі 500 грн., яка відповідно до умов
зазначеного вище договору поруки
сплачується у разі невиконання
боржником зобов'язань за основним
11.06.2014р. до господарського суду м.Києва
надійшла заява без номеру та дати
Товариства з обмеженою
«Мегаполіс-Текстиль», в порядку ст.22
Господарського процесуального кодексу
України про зменшення позовних вимог, в
якій позивач просив стягнути з
відповідача 1 грошові кошти у розмірі 500
грн., а з відповідача 2 - основний борг у
сумі 4 947,96 грн. та штраф у розмірі 736,99
Частиною 4 ст.22 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що позивач вправі до
прийняття рішення по справі збільшити
розмір позовних вимог за умови
дотримання встановленого порядку
досудового врегулювання спору у
випадках, передбачених статтею 5 цього
Кодексу, в цій частині, відмовитись від
позову або зменшити розмір позовних
вимог. До початку розгляду
господарським судом справи по суті
позивач має право змінити предмет або
підставу позову шляхом подання
Враховуючи, що вказана заява
відповідає приписам ст.22
Господарського процесуального кодексу
України, остання прийнята судом до
уваги під час розгляду справи та судом,
розглядаються остаточні позовні
вимоги Товариства з обмеженою
«Мегаполіс-Текстиль», заявлені в
Відповідач 1 у листі без номеру та дати,
що надійшов до господарського суду
11.06.2014р., визнав заборгованість перед
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Мегаполіс-Текстиль»
у розмірі 500 грн., яку зобов'язався
сплатити у розумні строки. Одночасно,
відповідач 1 просив справу №910/8999/14
розглянути без участі його
повноважного представника.
Відповідач 2 відзиву на позовну заяву в
порядку ст.59 Господарського
процесуального кодексу України не
У судове засідання 25.06.2014р. відповідачі
1 та 2 не з'явились, представників не
направили, своїми правами на участь у
розгляді справи не скористались.
Проте, за висновками суду, Товариство з
обмеженою відповідальністю «Нью
текстиль лайн» та Дочірнє підприємство
«Полтавський облавтодор» Відкритого
акціонерного товариства «Державна
акціонерна компанія «Автомобільні
дороги України» були належним чином
повідомлені про час та місце розгляду
спору, виходячи з наступного:
За приписами ст.65 Господарського
процесуального кодексу України ухвала
про порушення провадження у справі
надсилається учасникам судового
процесу за повідомленою ними
господарському суду поштовою адресою.
У разі ненадання сторонами інформації
щодо їх поштової адреси, ухвала про
відкриття провадження у справі
надсилається за адресою
місцезнаходження (місця проживання)
сторін, що зазначена в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців. У разі
відсутності сторін за такою адресою,
вважається, що ухвала про порушення
провадження у справі вручена їм
Відповідно до п.11 листа №01-8/123 від
15.03.2007р. Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2006 році»
до повноважень господарських судів не
віднесено встановлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому відповідні процесуальні
документи надсилаються господарським
судом згідно з поштовими реквізитами
учасників судового процесу, наявними в
матеріалах справи.
Статтею 93 Цивільного кодексу України
встановлено, що місцезнаходженням
юридичної особи є фактичне місце
ведення діяльності чи розташування
офісу, з якого проводиться щоденне
керування діяльністю юридичної особи
(переважно знаходиться керівництво) та
здійснення управління і обліку.
Згідно із ч.4 ст.89 вказаного Кодексу
України відомості про
місцезнаходження юридичної особи
вносяться до Єдиного державного
Частиною 1 ст.16 Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців» визначено,
що Єдиний державний реєстр створюється
з метою забезпечення державних
органів, а також учасників цивільного
обороту достовірною інформацією про
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців з Єдиного державного
За змістом наявних у матеріалах справи
витягів з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців місцезнаходженням
відповідача 1 та відповідача 2 на
Голосіївський район,
Полтавська область, м.Полтава,
На вказані адреси судом на виконання
приписів Господарського
процесуального кодексу України було
скеровано ухвалу від 14.05.2014р. про
порушення провадження з метою
повідомлення відповідачів про час та
місце розгляду справи.
Направлена судом кореспонденція була
вручена 20.05.2014р. відповідачу 2, що
підтверджується наявним в матеріалах
справи поштовим повідомленням
Одночасно, у відповідності до п.3.9.1
Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» за змістом статті 64
Господарського процесуального кодексу
України, зокрема, в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.
Як слідує з матеріалів справи, ухвала
від 14.05.2014р. про порушення провадження у
справі, що надсилалась на адресу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Нью текстиль лайн»,
була повернута 20.06.2014р. до
господарського суду міста Києва з
відміткою органу поштового зв'язку «за
закінченням терміну зберігання».
Наразі, про обізнаність Товариства з
обмеженою відповідальністю «Нью
текстиль лайн» про дату та час
проведення судового засідання 25.06.2014р.
свідчить клопотання вказаного
товариства без номеру та дати, яке
надійшло до суду 11.06.2014р.
Відтак, приймаючи до уваги направлення
господарським судом поштової
кореспонденції за адресами вказаних
учасників судового процесу, які
зазначені в Єдиному державному реєстрі
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців, суд дійшов висновку про
належне повідомлення відповідача 1 та 2
про дату, час і місце розгляду справи.
З огляду на неявку вказаних учасників
судового процесу в судове засідання,
господарський суд зазначає, що
відповідно до ст.22 Господарського
процесуального кодексу України
прийняття участі у судовому засіданні
є правом сторони. Разом з цим, норми
вказаної статті зобов'язують сторони
добросовісно користуватись належними
їм процесуальними правами.
Статтею 77 зазначеного Кодексу України
передбачено, що господарський суд
відкладає в межах строків,
встановлених ст.69 цього Кодексу
розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
Відкладення розгляду справи є правом
та прерогативою суду, основною умовою
для якого є не відсутність у судовому
засіданні представників сторін, а
неможливість вирішення спору у
відповідному судовому засіданні.
Згідно з п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р.
Пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
Судом, враховано, що в силу вимог ч.1 ст.6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод кожен при
вирішенні судом питання щодо його
цивільних прав та обов'язків має право
на судовий розгляд упродовж розумного
Обов'язок швидкого здійснення
правосуддя покладається, в першу чергу,
на відповідні державні судові органи.
Розумність тривалості судового
провадження оцінюється в залежності
від обставин справи та з огляду на
складність справи, поведінки сторін,
предмету спору. Нездатність суду
ефективно протидіяти недобросовісно
створюваним учасниками справи
перепонам для руху справи є порушенням
ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення
Європейського суду з прав людини від
08.11.2005р. у справі «Смірнова проти
За таких обставин, незважаючи на те, що
відповідачі 1 та 2 у судове засідання
25.06.2014р. не з'явились, за висновками
суду, наявні у матеріалах справи
документи достатні для прийняття
повного та обґрунтованого судового
рішення у відповідності до вимог ст.75
Господарського процесуального кодексу
України, а неявка вказаних учасників
судового спору не перешкоджає
вирішенню справи по суті.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення позивача,
дослідивши представлені сторонами
докази, господарський суд встановив:

Згідно ст.509 Цивільного кодексу
України, ст.173 Господарського кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного
кодексу України зобов'язання
виникають, зокрема, з договору.

За змістом ст.626 Цивільного кодексу
України договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.ст.6, 627 Цивільного
кодексу України сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

За договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін (ст.712 Цивільного
кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи,
29.01.2013р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Мегаполіс-Текстиль»
(постачальник) та Дочірнім
підприємством «Полтавський
облавтодор» Відкритого акціонерного
товариства «Державна акціонерна
компанія «Автомобільні дороги
України» (покупець) укладено договір
№29/01/13-37ПО, у відповідності до п.1.1 якого
постачальник зобов'язався поставити та
передати покупцю текстильну продукцію,
а покупець зобов'язався прийняти товар
і оплатити його вартість на умовах,
визначених в даному договорі.

Пунктом 3.1 договору №29/01/13-37ПО від
29.01.2013р. поставки передбачено, що ціна,
загальна кількість, асортимент та
розгорнута номенклатура товару, що
поставляється за договором,
визначається у відповідних накладних
та/або рахунках-фактурах
постачальника, які є невід'ємними
частинами угоди. Загальна вартість
отриманого товару за договором
визначається на підставі підписаних
накладних та/або рахунків фактур.

Згідно з п.9.1 спірного правочину
договір набирає сили з моменту його
підписання сторонами і діє до 31.12.2013р.

З огляду на встановлений ст.204
Цивільного кодексу України принцип
правомірності правочину, суд приймає
до уваги договір №29/01/13-37ПО від 29.01.2013р.
як належну підставу у розумінні норм
ст.11 названого Кодексу України для
виникнення у позивача та відповідача 2
взаємних цивільних прав та обов'язків з
постачання товару.

За своїм змістом та правовою природою
укладений між вказаними учасниками
судового процесу правочин є договором
поставки, який підпадає під правове
регулювання норм статті 712 Цивільного
кодексу України та статей 264-271
Господарського кодексу України. В
частині, що не суперечить договору, до
вказаного правочину також
застосовуються норми Цивільного
кодексу України, які регулюють правила
купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного
кодексу України).

Частиною 1 ст.662 Цивільного кодексу
України визначено, що продавець
зобов'язаний передати покупцеві товар,
визначений договором купівлі-продажу.

Статтею 663 Цивільного Кодексу України
передбачено, що продавець зобов'язаний
передати товар покупцеві у строк,
встановлений договором
купівлі-продажу, а якщо зміст договору
не дає змоги визначити цей строк, -
відповідно до положень статті 530 цього
Кодексу.

У п.4.2 договору №29/01/13-37ПО від 29.01.2013р.
поставки контрагенти погодили, що
прийом-передача товару здійснюється
відповідно до Міжнародних правил
тлумачення термінів «Інкотермс» у
редакції 2010 року з врахуванням
особливостей, встановлених договором.

Відповідно до п.4.2 укладеного між
позивачем та відповідачем 2 правочину
моментом (часом) прийому-передачі
товару за договором вважається
підписання відповідної видаткової
накладної представниками сторін.

Як встановлено судом, на виконання умов
спірного правочину позивачем було
поставлено, а представником
відповідача 2 на підставі довіреностей
№33 від 06.02.2013р. та №445 від 19.09.2013р.
прийнято товар на загальну суму 56 154,04
грн., а саме, за видатковими накладними
№ПО-0602-004 від 06.02.2013р. на суму 7 790,17 грн.,
№ПО-0104-001 від 01.04.2013р. на суму 3 692,40 грн.,
№ПО-0304-002 від 03.04.2012р. на суму 5 269,80 грн.,
№ПО-0404-004 від 04.04.2013р. на суму 9 583,39 грн.,
№ПО-0306-001 від 03.06.2013р. на суму 9 889,12 грн.,
№ПО-1909-009 від 19.09.2013р. на суму 4 850,52 грн.,
№ПО-2110-003 від 21.10.2013р. на суму 9 068,68 грн.,
№ПО-2310-003 від 23.10.2013р. на суму 1 062 грн.,
№ПО-2512-003 від 25.12.2013р. на суму 4 947,96 грн.

Зважаючи на викладені вище обставини
та виходячи з положень ст.ст.34, 36
Господарського процесуального кодексу
України, за висновками суду,
представлені позивачем видаткові
накладні є належними доказами передачі
продукції відповідачу, а отже, і
виконання позивачем своїх зобов'язань
з поставки продукції на загальну суму 56
154,04 грн.

Статтею 526 Цивільного кодексу України
встановлено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Згідно з ч.1 ст.691 Цивільного кодексу
України покупець зобов'язаний оплатити
товар за ціною, встановленою у договорі
купівлі-продажу.

Частиною 1 ст.692 Цивільного кодексу
України передбачено, що покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України).

За приписами ст.ст.525, 615 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язання і
одностороння зміна умов договору не
допускаються.

У п.3.2 договору №29/01/13-37ПО від 29.01.2013р.
контрагенти погодили, що розрахунки за
даним договором здійснюються на умовах
відстрочення платежу, який складає 30
календарних днів з дати підписання
відповідної накладної та/або
виставлення рахунку-фактури.

В свою чергу, у судовому засіданні
25.06.2014р. позивач зазначив, що
рахунки-фактури відповідачу 2 за
вказаним вище договором поставки не
виставлялись.

Отже, враховуючи визначені позивачем
та відповідачем 2 в договорі порядок та
строки оплати поставленого товару,
приймаючи до уваги наявні в матеріалах
справи докази передання покупцю товару
за спірним правочином, господарський
суд встановив, що строк оплати товару
за вказаними вище видатковими
накладними настав.

Проте, за твердженнями позивача, які з
боку відповідача 2 не спростовані,
Дочірнім підприємством «Полтавський
облавтодор» Відкритого акціонерного
товариства «Державна акціонерна
компанія «Автомобільні дороги
України» своїх зобов'язань щодо оплати
поставленого товару, у встановлений
договором строк та до моменту
звернення Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мегаполіс-Текстиль»
до суду з розглядуваним позовом,
виконано у повному обсязі не було.

Ухвалою від 14.05.2014р. господарського
суду сторін зобов'язано надати
банківські виписки з відтиском печатки
банку щодо розрахунків між покупцем та
продавцем за договором №29/01/13-37ПО від
29.01.2013р. поставки.

На виконання вимог суду, Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Мегаполіс-Текстиль» надано до
матеріалів справи копії банківських
виписок Публічного акціонерного
товариства «ВТБ Банк» Полтавське
відділення за період з 26.03.2013р. до
25.12.2013р., з яких слідує, що відповідач 2
розрахувався за поставлений товар на
суму 51 206,07 грн.

Одночасно, ухвалою від 14.05.2014р.
господарського суду міста Києва
відповідача 2 було зобов'язано надати
докази повного або часткового
виконання грошових зобов'язань за
договором №29/01/13-37ПО від 29.01.2013р.

Однак, вимоги вказаної ухвали Дочірнім
підприємством «Полтавський
облавтодор» Відкритого акціонерного
товариства «Державна акціонерна
компанія «Автомобільні дороги
України» виконано не було. Належних та
допустимих у розмінні ст.34
Господарського процесуального кодексу
України доказів оплати вартості
поставленого товару в повному обсязі
за вказаним вище договором до
матеріалів справи не представлено.

При цьому, за висновками суду з 20.05.2014р.
(дата отримання ухвали про порушення
провадження у справі) у відповідача 2
було достатньо часу для підготовки
витребовуваних документів.

Слід також наголосити, що відповідачем
2 клопотання про відкладення розгляду
справи з метою надання додаткових
доказів, заявлено не було.

Наразі, необхідно зазначити, що
відповідно п.2.3 Постанови №18 від
26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського
суду України «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» якщо стороною (або
іншим учасником судового процесу) у
вирішенні спору не подано суду в
обґрунтування її вимог або заперечень
належні і допустимі докази, в тому
числі на вимогу суду, або якщо в разі
неможливості самостійно надати докази
нею не подавалося клопотання про
витребування їх судом (ч.1 ст.38
Господарського процесуального кодексу
України), то розгляд справи
господарським судом може
здійснюватися виключно за наявними у
справі доказами, і в такому разі у суду
вищої інстанції відсутні підстави для
скасування судового рішення з мотивів
неповного з'ясування місцевим
господарським судом обставин справи.

За таких обставин, вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Мегаполіс-Текстиль» до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Нью
текстиль лайн» та Дочірнього
підприємства «Полтавський облавтодор»
Відкритого акціонерного товариства
«Державна акціонерна компанія
«Автомобільні дороги України» є
обґрунтованими.

Таким чином, враховуючи все
вищенаведене, приймаючи до уваги, що
позивач зобов'язання за договором
№29/01/13-37ПО від 29.01.2013р. поставки виконав,
враховуючи, що відповідачем 2 не було
надано належних доказів сплати
вартості у повному обсязі поставленого
товару, суд дійшов висновку, що у
відповідача 2 існує перед Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Мегаполіс-Текстиль» заборгованість
за поставлений товар в сумі 4 947,96 грн.

Виходячи з принципу повного,
всебічного та об'єктивного розгляду
всіх обставин справи, суд також дійшов
висновку про задоволення вимог
позивача про стягнення штрафу в сумі
736,99 грн. При цьому, господарський суд
виходить з наступного:

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного
кодексу України боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Невиконання зобов'язання або виконання
з порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання) ст.610
Цивільного кодексу України кваліфікує
як порушення зобов'язання.

Згідно з ч.1 ст.611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Частиною 1 ст.549 Цивільного кодексу
України визначено, що неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання. (ч.2
ст.549 Цивільного кодексу України).

У п.6.3 договору №29/01/13-37ПО від 29.01.2013р.
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Мегаполіс-Текстиль»
та Дочірнє підприємство «Полтавський
облавтодор» Відкритого акціонерного
товариства «Державна акціонерна
компанія «Автомобільні дороги
України» погодили, що у випадку
порушення покупцем п.п.3.2 та/або 8.1
договору, покупець сплачує
постачальнику штраф у розмірі 25% від
загальної суми заборгованості.

Наразі, позивачем було заявлено
позовну вимогу про стягнення штрафу в
сумі 736,99 грн.

Враховуючи встановлений факт
порушення відповідачем 2 строку оплати
поставленої продукції за спірним
правочином, після проведення перевірки
здійсненого позивачем розрахунку, з
урахуванням заяви Товариства з
обмеженою відповідальністю «Нью
текстиль лайн» про зменшення позовних
вимог, господарський суд дійшов
висновку, що розрахунок суми штрафу,
який наведено заявником, є арифметично
вірним, а розглядувані вимоги позивача
є такими, що підлягають задоволенню.

Згідно ст.541 Цивільного кодексу України
обов'язок або солідарна вимога
виникають у випадках, встановлених
договором або законом, зокрема у разі
неподільності предмета зобов'язання.

Частиною 1 ст.543 Цивільного кодексу
України у разі солідарного обов'язку
боржників (солідарних боржників)
кредитор має право вимагати виконання
обов'язку частково або в повному обсязі
як від усіх боржників разом, так і від
будь-кого з них окремо.

За договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. Порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі (ч.ч.1, 2 ст.553 Цивільного кодексу
України).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.554 Цивільного
кодексу України у разі порушення
боржником зобов'язання, забезпеченого
порукою, боржник і поручитель
відповідають перед кредитором як
солідарні боржники, якщо договором
поруки не встановлено додаткову
(субсидіарну) відповідальність
поручителя. Поручитель відповідає
перед кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

13.02.2014р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Нью текстиль лайн»
(поручитель) та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Мегаполіс-Текстиль»
(кредитор) укладено договір №13/02/14-01Ю (з
урахуванням додаткової угоди №1 від
14.02.2014р.) поруки, відповідно до п.1.1 якого
в порядку та на умовах, визначених цією
угодою, поручитель зобов'язався
відповідати перед кредитором за
несвоєчасне виконання всіх зобов'язань
філією «Полтавський райавтодор»
дочірнього підприємства «Полтавський
облавтодор» Відкритого акціонерного
товариства «Державна акціонерна
компанія «Автомобільні дороги
України» (боржник) за договором
№29/01/13-37ПО від 29.01.2013р. поставки,
укладеним між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Мегаполіс-Текстиль»
та боржником, в розмірі, передбаченому
п.3.2 договору.

Так, у п.3.2 вказаного вище правочину
позивач та відповідач 1 погодили, що
поручитель відповідає перед
кредитором за невиконання боржником
зобов'язань за основним договором
згідно ч.2 ст.554 Цивільного кодексу
України у визначеній сторонами сумі - 500
грн.

За таких обставин, враховуючи умови
укладеного договору №13/02/14-01Ю від
13.02.2014р. поруки, положення чинного
законодавства України, господарський
суд дійшов висновку, що
відповідальність відповідача 1 перед
позивачем за невиконання відповідачем
2 зобов'язань за договором №29/01/13-37ПО
від 29.01.2013р. поставки складає 500 грн.

Якщо строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства (ч.2
ст.530 Цивільного кодексу України).

За умовами укладеного між позивачем та
відповідачем 1 договору №13/02/14-01Ю від
13.02.2014р. поруки, у разі невиконання
боржником своїх зобов'язань, кредитор
має право в будь-який час звернутися до
поручителя з вимогою про відшкодування
заподіяних збитків, але тільки в
розмірі, передбаченому даним
договором.

Як вже зазначалось вище, розмір
відповідальності Товариства з
обмеженою відповідальністю «Нью
текстиль лайн» перед Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Мегаполіс-Текстиль» за договором
№13/02/14-01Ю від 13.02.2014р. поруки становить
500 грн.

Одночасно, з матеріалів справи
вбачається, що 03.03.2014р. позивач
звернувся до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Нью текстиль лайн» з
вимогою №03/03/14-01, якою пропонував
відповідачу 1 в семиденний строк
сплатити борг у сумі 500 грн.

Вказану вимогу поручитель отримав
03.03.2014р., проте грошові кошти у сумі 500
грн. не сплатив.

Наразі, враховуючи погоджений
сторонами в договорі №13/02/14-01Ю від
13.02.2014р. поруки розмір відповідальності
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Нью текстиль лайн»
перед Товариством з обмеженою
відповідальністю
«Мегаполіс-Текстиль», порядок та строк
його сплати, вимоги позивача до
відповідача 1 є обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

За таких обставин, враховуючи все
вищевикладене, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мегаполіс-Текстиль»
про стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Нью текстиль лайн»
грошових коштів у розмірі 500 грн. та з
Дочірнього підприємства «Полтавський
облавтодор» Відкритого акціонерного
товариства «Державна акціонерна
компанія «Автомобільні дороги
України» основного боргу у розмірі 4
947,96 грн. та штрафу у сумі 736,99 грн. є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати по сплаті судового збору
покладаються на відповідачів
пропорційно розміру заявлених до них
позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.43, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Задовольнити позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Мегаполіс-Текстиль», м.Київ про
стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Нью текстиль лайн»,
м.Київ грошових коштів у розмірі 500 грн.
та про стягнення з Дочірнього
підприємства «Полтавський облавтодор»
Відкритого акціонерного товариства
«Державна акціонерна компанія
«Автомобільні дороги України»,
м.Полтава основного боргу у розмірі 4
947,96 грн. та штрафу у сумі 736,99 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Нью текстиль лайн»
(03039, м.Київ, Голосіївський район,
вул.Кіровоградська, буд.4, офіс 3, ) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мегаполіс-Текстиль»
(04071, м.Київ, Подільський район,
вул.Набережно-Лугова, буд.8, )
грошові кошти у розмірі 500 грн. та
судовий збір у розмірі 160,69 грн.

Стягнути з Дочірнього підприємства
«Полтавський облавтодор» Відкритого
акціонерного товариства «Державна
акціонерна компанія «Автомобільні
дороги України» (36024, Полтавська
область, м.Полтава, Октябрський район,
вул.Куйбишева, буд.22А, ) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мегаполіс-Текстиль»
(04071, м.Київ, Подільський район,
вул.Набережно-Лугова, буд.8, )
основний борг у розмірі 4 947,96 грн., штраф
у сумі 736,99 грн. та судовий збір у
розмірі 1 666,31 грн.

Видати накази після набрання рішенням
законної сили.

У судовому засіданні 25.06.2014р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Повне рішення складено 27.06.2014р.

Суддя
М.О.Любченко