Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "01" липня 2014 р.
Справа № 906/681/14

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Терлецької-Байдюк Н.Я.

за участю представників сторін:

від позивача: Шпаківський Д.В. -
довіреність №46/16 від 07.01.2014р.

від відповідача: не з'явився;

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Комунального підприємства
"Житомиртеплокомуненерго"
Житомирської міської ради (м. Житомир)

до Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Україна-Європа-Інтер-Плюс" (м.Житомир)

про стягнення 86205,49 грн.

Позивач звернувся до суду з позовом про
стягнення з відповідача 86205,49грн., з
яких: 78209,74грн. - основний борг, 5256,03грн. -
інфляційні, 2739,72грн. - 3% річних. Витрати
по сплаті судового збору просить
покласти на відповідача.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримав в повному
обсязі з підстав, зазначених у позовній
заяві.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився вдруге, пояснень
та доказів, витребуваних ухвалами суду
від 20.05.2014 року та від 12.06.2014 року не
надав.

Згідно відомостей, отриманих з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб підприємців,
місцезнаходженням відповідача -
Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Україна-Європа-Інтер-Плюс" є наступна
адреса: 10019, м. Житомир, вул. Слобідська,
17, кв.125.

На цю адресу господарським судом
Житомирської області надсилались
ухвали суду рекомендованою
кореспонденцією.

04.06.2014 року рекомендоване поштове
відправлення повернулось на адресу
суду не витребуваним із відміткою
поштового відділення "за закінченням
терміну зберігання".

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 3 ст. 18
Закону України "Про державну
реєстрацію юридичних та фізичних
осіб-підприємців", якщо відомості, які
підлягають внесенню до Єдиного
державного реєстру, були внесені до
нього, то такі відомості вважаються
достовірними і можуть бути використані
в спорі з третьою особою, доки до них не
внесено відповідних змін.

При неявці відповідача в судове
засідання суд враховує, що відповідно
до ч.1 ст.19 Закону України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців" у разі, якщо зміна
відомостей про юридичну особу, які
містяться в Єдиному державному
реєстрі, не пов'язана із змінами, що
вносяться до установчих документів
юридичної особи, або не підлягає
державній реєстрації, особа,
уповноважена діяти від імені юридичної
особи (виконавчого органу), подає
(надсилає рекомендованим листом з
описом вкладення) державному
реєстратору за місцезнаходженням
реєстраційної справи юридичної
особи заповнену реєстраційну картку
про внесення змін до відомостей про
юридичну особу, які містяться в Єдиному
державному реєстрі.

Крім того, суд звертає увагу на п.4
інформаційного листа Вищого
господарського суду України від 02.06.2006
року № 01-8/1228 "Про деякі питання
практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2005 році", п.11 інформаційного
листа Вищого господарського суду
України від 15.03.2007 року №01-8/123 "Про деякі
питання практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2006 році", в яких наголошується,
що до повноважень господарських судів
не віднесено установлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому відповідні процесуальні
документи надсилаються господарським
судом згідно з поштовими реквізитами
учасників судового процесу, наявними в
матеріалах справи.

Також суд зазначає, що відповідно до
пункту 2.6.15 Інструкції з діловодства в
господарських судах України,
затвердженої наказом Державної
судової адміністрації України від
20.02.2013 року №28 (з подальшими змінами) на
звороті у лівому нижньому куті
оригіналу процесуального документа,
який виготовляється судом та
залишається у справі, проставляється
відповідний штамп суду з відміткою про
відправлення документа, що містить
вихідний реєстраційний номер, загальну
кількість відправлених примірників
документа, дату відправлення, підпис
працівника, який її здійснив, та може
містити відмітку про отримання копії
процесуального документа
уповноваженим представником адресата.

Як наголошується в п.19 інформаційного
листа Вищого господарського суду
України від 13.08.2008 року № 01-8/482 "Про
деякі питання застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у першому півріччі 2008 року" дана
відмітка, за умови, що її оформлено
відповідно до наведених вимог названої
Інструкції, є підтвердженням належного
надсилання копій процесуального
документа сторонам та іншим учасникам
судового процесу.

На першому примірнику ухвал, які наявні
в справі, є штамп суду з відміткою про
відправку документа. Дана відмітка
оформлена відповідно до вимог
Інструкції з діловодства в
господарських судах України, наведених
вище, а тому суд дійшов висновку, що
вони є підтвердженням належного
надсилання копії процесуального
документа сторонам.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
вжив всі залежні від нього заходи для
повідомлення відповідача належним
чином про час і місце розгляду судової
справи і забезпечення явки останнього
в судове засідання для реалізації ним
права на судовий захист своїх прав та
інтересів. Також з огляду на приписи ч.1
ст.69 ГПК України щодо строків вирішення
спору, суд дійшов висновку про
необхідність розгляду справи за
наявними у ній матеріалами, відповідно
до приписів ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 01
жовтня 2009 року між Комунальним
підприємством
"Житомиртеплокомуненерго"
Житомирської міської ради
(теплопостачальна організація/позивач)
та Товариством з обмеженою
відповідальністю
"Україна-Європа-Інтер-Плюс"
(споживач/відповідач) був укладений
договір купівлі-продажу теплової
енергії №719 (а.с.7-10), за умовами якого
теплопостачальна організація бере на
себе зобов'язання постачати
споживачеві теплову енергію в гарячій
воді в потрібних йому обсягах, а
споживач зобов'язується оплачувати
одержану теплову енергію за
встановленими тарифами (цінами) в
терміни, передбачені цим договором (п.1
договору).

Відповідно до п.4.8 вказаного договору
всі розрахунки по цьому договору
проводяться до 20 числа місяця
наступного за розрахунковим, за
платіжними документами, які
виписуються постачальником.

Розрахунки по договору проводяться
споживачем шляхом перерахування
коштів в установлені договором строки
на рахунок постачальника (п. 5.1
договору).

Пунктом 5.2 договору сторони визначили,
що підставою для здійснення платежів
по даному договору є виставлена
постачальником платіжна вимога
(квитанція).

Згідно з п. 5.5 зазначеного договору
розрахунки по даному договору
здійснюються у національній валюті та
в безготівковій формі, якщо інше не
визначено законом або за домовленістю
сторін.

На виконання умов вищезазначеного
договору позивач протягом періоду з
жовтня 2012р. по квітень 2013р. надав
відповідачеві передбачені договором
послуги з теплопостачання, на оплату
яких виставив відповідачеві
відповідні рахунки (а.с.14-20).

Проте, відповідач свої зобов'язання
щодо своєчасної оплати за використану
теплову енергію не виконав, в
результаті чого станом на день
звернення з позовом до суду у
відповідача існує заборгованість
перед позивачем за період з жовтня 2012р.
по квітень 2013р. в сумі 78209,74грн.

Не проведення відповідачем
розрахунків за отриману теплову
енергію стало приводом звернення
позивача за захистом порушеного права
до суду.

Дослідивши в сукупності всі обставини
та матеріали справи, суд дійшов
висновку про задоволення позову з
огляду на наступне.

Стаття 11 Цивільного кодексу України
вказує, що цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки,
й серед підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема, передбачає
договори та інші правочини.

Зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку (ст. 509 ЦК України).

Господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку (ст.173 Господарського кодексу
України).

Статтею 714 ЦК України передбачено, що за
договором постачання енергетичними та
іншими ресурсами через приєднану
мережу одна сторона (постачальник)
зобов'язується надавати другій стороні
(споживачеві, абонентові) енергетичні
та інші ресурси, передбачені договором,
а споживач (абонент) зобов'язується
оплачувати вартість прийнятих
ресурсів та дотримуватись
передбаченого договором режиму її
використання, а також забезпечити
безпечну експлуатацію енергетичного
та іншого обладнання.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином, відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Це положення кореспондується зі ст.193
Господарського кодексу України, згідно
якої суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Таким чином, позовні вимоги в частині
стягнення основного боргу в сумі
78209,74грн. є правомірними.

Крім суми основного боргу позивач на
підставі ст. 625 ЦК України також просить
суд стягнути з відповідача на свою
користь 5256,03грн. - інфляційних та
2739,72грн. - 3% річних.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Перевіривши розрахунок інфляційних та
3% річних (а.с.12-13), суд вважає його
правильним і таким, що відповідає
вимогам діючого законодавства.

За змістом статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
обов'язок доказування та подання
доказів розподіляється між сторонами,
виходячи з того, хто посилається на
юридичні факти, які обґрунтовують його
вимоги і заперечення.

Відповідач позов щодо підстав та
предмету не оспорив, доказів сплати
заборгованості суду не надав.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги
обґрунтовані, заявлені відповідно до
вимог чинного законодавства,
підтверджуються належними доказами,
наявними в матеріалах справи, та
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Витрати по сплаті судового збору
покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст.33,34,43,44,49,75,82-85 ГПК
України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "
Україна-Європа-Інтер-Плюс" (100019, м.
Житомир, вул. Слобідська, 17, кв.125, код
20426824)

- на користь Комунального підприємства
"Житомиртеплокомуненерго"
Житомирської міської ради (10014, м.
Житомир, вул. Київська, 48, код 35343771) -
86205,49грн., з яких: 78209,74грн. - основний
борг, 5256,03грн. - інфляційні, 2739,72грн. - 3%
річних, а також 1827,00грн. сплаченого
судового збору.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення. У разі якщо в судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 04 липня 2014
року.

Суддя
Терлецька-Байдюк Н.Я.

Віддрукувати:

1 - в справу, 2 - відповідачу (рек. з
повід.)