ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2014 р.
Справа № 914/1363/14

Господарський суд Львівської області у
складі судді Козак І.Б.

при секретарі Фартушку Н.Б.

Розглянув у відкритому судовому
засіданні справу за позовом:
Приватного підприємства «Укрриба», м.
Львів,

до відповідача: Приватного
підприємства «МПК ТОРГ-МІТ», м. Львів,

про: стягнення 18 368 грн. 30 коп. суми
основної заборгованості, 445 грн. 21 коп.
пені, 183 грн. 67 коп. штрафу, 102 грн. 74 коп.
трьох відсотків річних, 514 грн. 32 коп.
інфляційних втрат та стягнення судових
витрат.

За участю представників:

Від позивача: Папроцький І.М. -
представник (довіреність в матеріалах
справи);

Від відповідача: не з'явився.

Представнику позивача роз'яснено права
та обов'язки, передбачені статтею 22 ГПК
України, зокрема, підстави відводу
судді відповідно до статті 20 ГПК
України. Заяв та клопотань про відвід
судді не подано. Представник позивача
не наполягає на фіксації судового
процесу технічними засобами.

Суть спору: розглядається справа за
позовом Приватного підприємства
«Укрриба» до Приватного підприємства
«МПК ТОРГ-МІТ» стягнення 18 368 грн. 30 коп.
суми основної заборгованості, 445 грн. 21
коп. пені, 183 грн. 67 коп. штрафу, 102 грн. 74
коп. трьох відсотків річних, 514 грн. 32
коп. інфляційних втрат та стягнення
судових витрат.

Ухвалою Господарського суду
Львівської області від 16.04.2014 року
порушено провадження у справі та
розгляд справи призначено на 27.05.2014
року, про що сторони були належним
чином в порядку, передбаченому
Інструкцією з діловодства в
господарських судах України,
затвердженою наказом ДСАУ від 20.02.2013
року №28.

Ухвалою господарського суду
Львівської області від 27.05.2014 року у
даній справі продовжено строк розгляду
справи та відкладено розгляд справи на
17.06.2014 року.

Представник позивача в судове
засідання 17.06.2014 року з'явився, подав
заяву про зменшення позовних вимог (вх.
№3121/14), у якій з підстав часткового
погашення відповідачем суми
заборгованості (26.05.2014 року - 1000 грн. 00
коп., 04.06.2014 року - 500 грн. 00 коп. оплата за
курятину згідно накладної від 01.02.2014
року №273), зменшує позовні вимоги,
просить суд стягнути з відповідача на
користь позивача 16 868 грн. 30 коп. суми
основної заборгованості, 445 грн. 21 коп.
пені, 183 грн. 67 коп. штрафу, 102 грн. 74 коп.
трьох відсотків річних, 514 грн. 32 коп.
інфляційних втрат, позовні вимоги
(зменшені) підтримав повністю з
підстав, викладених в позовній заяві і
заяві про зменшення позовних вимог.

Представник відповідача в судове
засідання з'явився, хоча був належно
повідомлений про час та місце розгляду
справи в порядку, передбаченому
Інструкцією з діловодства в
господарських судах України,
затвердженою наказом ДСАУ від 20.02.2013
року №28.

У пункті 11 Інформаційного листа Вищого
Господарського Суду України від 15.03.2007
року №01-8/123 «Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2006 році»,
а також пункті 23 Інформаційного листа
Вищого господарського суду України від
18.03.2008 року №01-8/164 «Про деякі питання
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2007 році»,
зазначено, що до повноважень
господарських судів не віднесено
установлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому відповідні процесуальні
документи надсилаються господарським
судом згідно з поштовими реквізитами
учасників судового процесу, наявними в
матеріалах справи.

Пунктом 3.9.1. Постанови Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
року №18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» встановлено, що в
разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, неотримання відповідачем
поштової кореспонденції з
процесуальними документами
господарського суду, які йому
надсилалися за адресою: 79015, м. Львів,
вул. Героїв УПА, буд. 73, що відповідає
вказаній позивачем у позовній заяві
адресі відповідача, є належним доказом
надсилання останньому вказаних
процесуальних документів.

Враховуючи повторну неявку
повноважного представника відповідача
та неподання ним відзиву на позовну
заяву справа розглядається в порядку
статті 75 ГПК України,- за наявними в ній
матеріалами.

Спір розглядається у відповідності до
поданої позивачем 17.06.2014 року заяви (вх.
№3121/14) про зменшення позовних вимог.

В ході судового розгляду встановлено:

Позивач: Приватне підприємство
«Укрриба» є юридичною особою, йому
присвоєно , знаходиться
за адресою: 79034, м. Львів, вул.
Кам'янецька, буд. 26, кв. 2 А.

Відповідач: Приватне підприємство «МПК
ТОРГ-МІТ» є юридичною особою, йому
присвоєно , знаходиться
за адресою: 79015, м. Львів, вул. Героїв УПА,
буд. 73, що підтверджується долученими
до матеріалів справи Витягом з ЄДРЮО та
ФОП серії АГ №906441 (докази в матеріалах
справи).

31.01.2014 року між Приватним підприємством
«Укрриба (надалі - позивач, продавець)
та Приватним підприємством «МПК
ТОРГ-МІТ» (надалі - відповідач,
покупець) укладено договір поставки №12
(надалі - договір), за умовами якого
продавець зобов'язувався передати у
власність покупця товар в узгодженій
кількості, номенклатурі та
асортименті, а покупець зобов'язувався
прийняти цей товар і оплатити його в
порядку і строки, встановлені
сторонами цього договору.

Зазначений договір укладено у
письмовій формі, підписано
повноважними представниками сторін, їх
підписи засвідчено відтисками печаток
юридичних осіб - сторін за договором, що
відповідає вимогам статті 207
Цивільного кодексу України (далі - ЦК
України), в силу статті 204 ЦК України, є
правомірним правочином.

Вказаний договір за своєю правовою
природою, основними та не основними
(другорядними) ознаками є договором
поставки, який укладено відповідно до
статті 712 ЦК України.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар та
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін

Основною і визначальною ознакою
договору поставки є правовий статус
постачальника товару.

Згідно пункту 11.1. договору, даний
договір набирає чинності з моменту
його підписання сторонами і діє до
31.12.2015 року.

Доказів розірвання та/або визнання
недійсним договору від 31.01.2014 року №12
станом на час розгляду справи в суді
сторонами не заявлено та не подано.

Відповідно до пункту 2.1. договору
поставка товару здійснюється партіями
на підставі погодженої сторонами
заявки покупця. Заявка повинна бути
подана продавцю не пізніше, ніж за 1
(один) робочий день до дати
відвантаження.

Згідно пункту 2.4. договору факт
передачі у власність покупцеві
оформляється сторонами шляхом
підписання видаткової накладної, яка
підписується обома сторонами у момент
передачі-приймання товару та
скріплюється печатками двох сторін.
Підписання покупцем видаткової
накладної свідчить про фактичне
отримання ним товару зазначеного в
накладній.

Розділом 4 договору встановлено ціну
(вартість) товару та умови оплати
товару.

Так, згідно пункту 4.1. договору товар
загальна ціна (вартість) товару
визначається в видаткових накладних і
містить у собі податок на додану
вартість. Загальна сума договору
складається із сум всіх накладних.

У пункті 4.2. зазначено, що оплата за
охолоджену продукцію здійснюється
покупцем по факту в день поставки.

Відповідно до пункту 6.1. договору, у
випадку якщо продавець доставляє
покупцеві товар, момент переходу права
власності на товар наступає після
передачі товару на склад покупця, що
підтверджується підписом у видатковій
накладній.

Розділом 7 договору передбачено права і
обов'язки сторін, розділом 8 - їх
відповідальність за договором.

Так, згідно пункту 7.1. договору
продавець зобов'язаний передати
покупцю товар та усю необхідну
документацію на нього, а покупець
зобов'язаний оплатити вартість (ціну)
товару у визначені цим договором
строки (терміни).

Пунктом 8.1. договору передбачено, що
сторони несуть відповідальність за
невиконання або неналежне виконання
своїх зобов'язань за цим договором
відповідно до чинного законодавства
України та умов цього договору.
Нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання не
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання повинно було
бути виконане.

Відповідно до пункту 8.2. договору у
випадку несвоєчасного виконання
покупцем грошових зобов'язань за цим
договором покупець сплачує пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
Національного Банку України, що діяла в
період прострочення, за кожен день
прострочення.

Згідно пункту 8.3. договору у випадку
порушення оплати партії товару більш
ніж на 30 календарних днів, покупець
оплачує продавцю штраф у розмірі 1% від
вартості поставленого товару.

Позивач свої зобов'язання за договором
виконав належним чином, видатковими
накладними від 01.02.2014 року №273 та від
06.02.2014 року №342 передав, а покупець,
прийняв охолоджену продукцію за
договором на загальну суму 18 368 грн. 30
коп. Вказані видаткові накладні
підписано повноважними представниками
та завірено відтисками печаток
юридичних осіб - сторін за договором.
(належним чином завірена копія
вказаних видаткових накладних в
матеріалах справи).

Відповідач своїх договірних
зобов'язань щодо оплати поставлених за
договором товарів не виконав,
внаслідок чого утворилась
заборгованість в розмірі 18 368 грн. 30 коп.

Як вбачається із матеріалів справи,
відповідачем підписано акт звірки
взаєморозрахунків за 1 квартал 2014 року,
з якого вбачається, що заборгованість
відповідача перед позивачем станом на
31.03.2014 року з оплати поставленого за
договором товару складає 18 368 грн. 30 коп.

Акт звірки розрахунків є формою
фіксації юридично значимих дій сторін,
за актом звірки розрахунків
оформляється інвентаризація
дебіторської та кредиторської
заборгованості сторін договору. Таким
чином, підписання відповідачем актів
звіряння розрахунків свідчить про
визнання заборгованості за договором.

Відповідно до приписів частини першої
та пункту 1 частини 2 статті 11
Цивільного кодексу України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 509 ЦК
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку;
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК
України та статті 193 ГК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до закону, інших
правових актів та умов договору.

Статтею 530 ЦК України, передбачено, що
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Якщо строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Статтею 173 ГК України передбачено, що
господарським визнається зобов'язання,
що вини кає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з під став,
передбачених цим Кодексом, в силу якого
один суб'єкт (зобов'язана сторона, у
тому числі боржник) зо бов'язаний
вчинити певну дію господарського чи
управ лінсько-господарського
характеру на користь іншого суб'єкта
(виконати роботу, передати майно,
сплатити гроші, надати інформацію
тощо), або утриматися від пе вних дій, а
інший суб'єкт (управлена сторона, у тому
чи слі кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сто рони виконання її
обов'язку.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що
основними видами господарських
зобов'язань є майново-господарські
зобов'язання та організаційно-го
сподарські зобов'язання.

Статтею 174 ГК України визначено, що
господарські зобов'язання можуть
виникати: безпосередньо із закону або
іншого нормативно-правового акта, що
регулює господарську діяльність; з
акту управління господарською
діяльністю; з господарського договору
та інших угод, передба чених законом, а
також з угод, не передбачених зако ном,
але таких, які йому не суперечать;
внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту
або суб'єктом господарювання,
придбання або збереження майна
суб'єкта або суб'єктом господарювання
за рахунок ін шої особи без достатніх
на те підстав; у результаті створення
об'єктів інтелектуальної вла сності та
інших дій суб'єктів, а також внаслідок
подій, з якими закон пов'язує настання
правових наслідків у сфері
господарювання.

В даному випадку господарське
зобов'язання виникло з Договору
поставки від 31.01.2014 року №12, що
відповідає вимогам частини 1 статті 174
ГК України.

Стаття 175 ГК України передбачає, що
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками го
сподарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчи нити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управлена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодек сом
України з урахуванням особливостей,
передбачених Господарським Кодексом.

Статтею 216 ГК України передбачено, що
учасники господарських відносин
несуть гос подарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до право порушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

З врахуванням заяви про зменшення суми
основної заборгованості, позовні
вимоги позивача щодо стягнення
основної заборгованості в розмірі 16 868
грн. 30 коп. підлягають до задоволення.

Окрім стягнення, суми основної
заборгованості в розмірі за договором
позивач просить суд стягнути з
відповідача на користь позивача 445 грн.
21 коп. пені, нарахованої у
відповідності до пункту 8.2. договору
(розрахунок суми пені в матеріалах
справи).

Стаття 218 ГК України передбачає, що
підставою господарсько-правової
відповідальнос ті учасника
господарських відносин є вчинене ним
пра вопорушення у сфері
господарювання, частиною 2 зазначеної
статті встановлено, що учасник
господарських відносин відповідає за
не виконання або неналежне виконання
господарського зобов'язання чи
порушення правил здійснення госпо
дарської діяльності, якщо не доведе, що
ним вжито усіх залежних від нього
заходів для недопущення господар
ського правопорушення. У разі якщо інше
не передба чено законом або договором,
суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов'язання несе госпо
дарсько-правову відповідальність, якщо
не доведе, що належне виконання
зобов'язання виявилося неможли вим
внаслідок дії непереборної сили, тобто
надзвичайних і невідворотних обставин
за даних умов здійснення господарської
діяльності.

Статтею 219 ГК України визначено, що за
невиконання або неналежне виконання
госпо дарських зобов'язань чи
порушення правил здійснення
господарської діяльності
правопорушник відповідає на лежним
йому на праві власності або
закріпленим за ним на праві
господарського відання чи
оперативного упра вління майном, якщо
інше не передбачено цим Кодек сом та
іншими законами.

Приписами статті 610 ЦК України
встановлено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

У відповідності до частини другої
статті 549 ЦК України штрафом є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми невиконаного або неналежно
виконаного зобов'язання. частиною
третьою вказаної статті передбачено,
що пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Приписами частини третьої вказаної
статті визначено, що пенею є неустойка,
що обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Статтею 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» із
змінами і доповненнями внесеними
Законом України від 10.01.2002 року №2921-111,
передбачено, платники грошових коштів
сплачують на користь одержувачів цих
коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін.

Статтею 3 вищенаведеного Закону
встановлено, що розмір пені,
передбачений статтею 1 Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Відповідно до частини шостої статті 232
ГК України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Частиною 2 статті 343 ГК України чітко
визначено, що платник грошових коштів
сплачує на користь одержувача цих
коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін, але не може перевищувати
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Відповідно до частини другої статті 712
ЦК України до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.

Вищий господарський суд України у
пункті 1 Інформаційного листа від 17.07.2012
року №01-06/928/2012 «Про практику
застосування Вищим господарським
судом України у розгляді справ окремих
норм матеріального права» вказує, що
відповідно до частини першої статті 692
ЦК України покупець зобов'язаний
сплатити продавцеві повну ціну
переданого товару. Договором
купівлі-продажу може бути передбачено
розстрочення платежу. Отже, якщо інше
не встановлено укладеним сторонами
договором або актом цивільного
законодавства, перебіг строку
виконання грошового зобов'язання, яке
виникло на підставі договору
купівлі-продажу, починається з моменту
прийняття товару або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
і положення частини другої статті 530
названого Кодексу, в якій ідеться про
строк (термін) виконання боржником
обов'язку, що не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, до відповідних правовідносин
не застосовується (див. постанову
Вищого господарського суду України від
28.02.2012 №5002-8/481-2011).

При цьому підписання покупцем
видаткової накладної, яка є первинним
обліковим документом у розумінні
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» і яка відповідає вимогам,
зокрема, статті 9 названого Закону і
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку та фіксує факт
здійснення господарської операції і
встановлення договірних відносин, є
підставою виникнення обов'язку щодо
здійснення розрахунків за отриманий
товар. Строк виконання відповідного
грошового зобов'язання визначається за
правилами, встановленими частиною
першою статті 692 ЦК України (див.
постанову Вищого господарського суду
України від 21.04.2011 року №9/252-10).

Згідно приписів статті 628 ЦК України
зміст договору становлять умови,
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства. Статтею 627 встановлено,
що відповідно до статті 6 цього кодексу,
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Таким чином суд дійшов до висновку про
те, що погоджене сторонами у договорі
одночасне нарахування пені та штрафу
за порушення строку виконання взятих
на себе договірних зобов'язань з оплати
поставленого товару не суперечить
вимогам чинного законодавства України.

Аналогічна правова позиція викладена в
пункті 4 Оглядового листа Вищого
господарського суду України від 29.04.2013
№ 01-06/767/2013 «Про деякі питання практики
застосування господарськими судами
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань», а
також в постановах Верховного Суду
України від 30.05.2011 року у справі № 42/252,
від 09.04.2012 № 20/246-08 та від 27.04.2012 року №
06/5026/1052/2011.

В судовому засіданні 17.06.2014 року
перераховано розмір пені, яку слід
стягнути з відповідача на користь
позивача за прострочення оплати
поставленого за договором товару
(згідно видаткової накладної від 01.02.2014
року №273) за період з 02.02.2014 року по
11.04.2014 року і вона становить 275 грн. 60
коп.; (згідно видаткової накладної від
06.02.2014 року №342) за період з 07.02.2014 року
по 11.04.2014 року - 163 грн. 07 коп.

Так, загальна сума пені, яку слід
стягнути з відповідача на користь
позивача складає: 275,60 + 163,07 = 438 грн. 67
коп.

Таким чином, позовні вимоги про
стягнення з відповідача на користь
позивача 445 грн. 21 коп. пені за
прострочення оплати поставленого
товару підлягають до задоволення
частково шляхом стягнення з
відповідача на користь позивача 438 грн.
67 коп.

Крім цього, позивач просить суд
стягнути з відповідача на користь
позивача 183 грн. 67 штрафу, нарахованого
у відповідності до пунктів 8.1. та 8.3.
договору (розрахунок суми штрафу в
матеріалах справи).

Судом перераховано розмір штрафу, який
слід стягнути з відповідача на користь
позивача (згідно видаткової накладної
від 01.02.2014 року №273) за період з 02.02.2014
року по 11.04.2014 року і він становить 112
грн. 14 коп.; (згідно видаткової
накладної від 06.02.2014 року №342) за період
з 07.02.2014 року по 11.04.2014 року - 71 грн. 54 коп.

Загальна сума штрафу, яку слід стягнути
з відповідача на користь позивача
складає: 112,14 + 71,54 = 183 грн. 68 коп.

Відтак позовні вимоги про стягнення з
відповідача на користь позивача 183 грн.
67 штрафу підлягають до задоволення.

Також позивач просить суд стягнути з
відповідача на користь позивача 102 грн.
74 коп. трьох відсотків річних та 514 грн.
32 коп. інфляційних втрат, нарахованих у
відповідності до статті 625 ЦК України
(розрахунок трьох відсотків річних та
інфляційних втрат в матеріалах справи).

Частиною другою статті 625 ЦК України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

В судовому засіданні 17.06.2014 року
перераховано розмір трьох відсотків
річних, який слід стягнути з
відповідача на користь позивача
(згідно видаткової накладної від 01.02.2014
року №273) за період з 02.02.2014 року по
11.04.2014 року і він становить 63 грн. 60 коп.;
(згідно видаткової накладної від 06.02.2014
року №342) за період з 07.02.2014 року по
11.04.2014 року - 37 грн. 63 коп.

Так, загальна сума трьох відсотків
річних, яку слід стягнути з відповідача
на користь позивача складає: 63,60 + 37,63 = 101
грн. 23 коп.

Таким чином, позовні вимоги про
стягнення з відповідача на користь
позивача 102 грн. 74 коп. трьох відсотків
річних підлягають до задоволення
частково шляхом стягнення з
відповідача на користь позивача 101 грн.
23 коп.

Також судом перераховано розмір
інфляційних втрат, які слід стягнути з
відповідача на користь позивача
(згідно видаткової накладної від 01.02.2014
року №273) за період з 02.02.2014 року по
11.04.2014 року і вона становить 315 грн. 49
коп.; (згідно видаткової накладної від
06.02.2014 року №342) за період з 07.02.2014 року
по 11.04.2014 року - 201 грн. 25 коп.

Загальна сума інфляційних втрат, яку
слід стягнути з відповідача на користь
позивача складає: 315,49 + 201,25 = 516 грн. 74
коп. Відтак позовні вимоги про
стягнення з відповідача на користь
позивача 514 грн. 32 коп. інфляційних
втрат підлягають до задоволення
повністю.

Відповідно до статті 43 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Відповідно до статті 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно приписів статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 статті 34 ГПК
України обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно пункту 2.3 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» від 26.12.2011 року №18, у
випадку, якщо стороною (або іншим
учасником судового процесу) у
вирішенні спору не подано суду в
обґрунтування її вимог або заперечень
належні і допустимі докази, в тому
числі на вимогу суду, або якщо в разі
неможливості самостійно надати докази
нею не подавалося клопотання про
витребування їх судом (частина перша
статті 38 ГПК), то розгляд справи
господарським судом може
здійснюватися виключно за наявними у
справі доказами, і в такому разі у суду
вищої інстанції відсутні підстави для
скасування судового рішення з мотивів
неповного з'ясування місцевим
господарським судом обставин справи.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Суд, заслухавши пояснення представника
позивача, оглянувши та дослідивши
матеріали справи і подані докази,
оцінив їх в сукупності та прийшов до
висновку, що позов документально та
нормативно обґрунтований,
відповідачем не спростований, підлягає
до задоволення частково.

Судові витрати покласти на сторони
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог у відповідності до
статті 49 ГПК України та стягнути з
відповідача на користь позивача
судовий збір в розмірі 1 826 грн. 19 коп.,
оскільки спір виник внаслідок
неналежного виконання відповідачем
взятих на себе договірних зобов'язань з
оплати поставленого за договором
товару.

На підставі вищенаведеного та
керуючись статтями 1, 3 Закону України
«Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань», 11, 509,
526, 530, 549, 610, 625, 712 Цивільного кодексу
України, 173-175, 193, 216, 218, 219, 232, 343
Господарського кодексу України, 43, 21, 22,
32-34, 43, 44, 49, 75, 80, 82 - 85, 116 -
117Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов (зменшений) задоволити
частково.

2. Стягнути з боржника: Приватного
підприємства «МПК ТОРГ-МІТ» (79015, м.
Львів, вул. Героїв УПА, буд. 73; ) на користь стягувача: Приватного
підприємства «Укрриба» (79034, м. Львів,
вул. Кам'янецька, буд. 26, кв. 2 А; ) 16 868 грн. 30 коп. суми
основної заборгованості за договором,
438 грн. 67 коп. пені, 101 грн. 23 коп. трьох
відсотків річних, 514 грн. 32 коп.
інфляційних втрат, 183 грн. 67 штрафу та 1
826 грн. 19 коп. судового збору.

3. В задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

4. Наказ видати у відповідності до
статей 116 та 117 ГПК України.

17.06.2014 року прийнято, підписано та
проголошено вступну і резолютивну
частини рішення. Описову та
мотивувальну частину рішення
оформлено відповідно до статті 84 ГПК
України 20.06.2014 року.

Рішення може бути оскаржено в порядку
ст. ст. 91 - 93 ГПК України.

Рішення набирає законної сили
відповідно до статті 85 ГПК України.

Суддя
Козак І.Б.