КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" червня 2014 р. Справа№ 910/25620/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Тищенко О.В.

Чорної Л.В.

секретар Джужа Р.Є.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_2 (представник за
довіреністю)

від відповідача: Дещенко О.М.
(представник за довіреністю)

від третьої особи: Майданик В.Ю.
(представник за довіреністю)

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_5

на рішення господарського суду міста
Києва

від 26.02.2014 р.

у справі №910/25620/13 (суддя Паламар П.І.)

за позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_5

до Дніпровської районної в місті Києві
державної адміністрації

за участю третьої особи, що не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача: Комунальне
підприємство "Керуюча дирекція
Дніпровського району м. Києва"

про визнання договору укладеним на
новий строк

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_5
звернувся до господарського суду
міста Києва з позовною заявою до
Дніпровської районної в місті Києві
державної адміністрації про визнання
договору №1958 оренди нерухомого майна
від 27.10.2010 р. укладеним на новий строк.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 28.01.2014 р. залучено Комунальне
підприємство "Керуюча дирекція
Дніпровського району м. Києва" до
участі у справі в якості третьої особи,
що не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 26.02.2014 р. у справі №910/25620/13 в
позові відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
суду, позивач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просив
скасувати рішення господарського суду
міста Києва від 26.02.2014 р. у справі
№910/25620/13, прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги ФОП ОСОБА_5
в повному обсязі.

Підставою для скасування рішення суду
скаржник зазначив неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд визнав
встановленими, а також порушення судом
норм матеріального та процесуального
права.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 28.04.2014 р.
відновлено фізичній особі-підприємцю
ОСОБА_5 строк на подання апеляційної
скарги на рішення господарського суду
міста Києва від 26.02.2014 року у справі
№910/25620/13; прийнято апеляційну скаргу
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на
рішення господарського суду міста
Києва від 26.02.2014 р. у справі №910/25620/13 до
провадження та призначено до розгляду
на 28.05.2014 р.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 28.04.2014 р.
розгляд справи №910/25620/13 відкладено на
18.06.2014 р. Зобов'язано відповідача надати
суду відзив на апеляційну скаргу,
належні докази про направлення та
отримання позивачем листа про намір
припинення договору оренди.
Зобов'язано позивача надати суду
письмові пояснення з правовим
обґрунтуванням щодо обрання такого
способу захисту як визнання договору
оренди укладеним.

В судовому засіданні 18.06.2014 р.,
відповідно до ст. 77 ГПК України,
оголошено перерву на 25.06.2014 р.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції представник позивача
підтримав доводи, викладені в
апеляційній скарзі, просив скасувати
рішення господарського суду міста
Києва від 26.02.2014 р. у справі №910/25620/13,
прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги ФОП ОСОБА_5
в повному обсязі.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції представник відповідача
заперечував проти доводів, викладених
в апеляційній скарзі, просив залишити
її без задоволення, рішення
господарського суду міста Києва від
26.02.2014 р. у справі №910/25620/13 - без змін,
вважаючи оскаржуване рішення законним
та обґрунтованим.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції представник третьої особи
заперечував проти доводів, викладених
в апеляційній скарзі, просив залишити
її без задоволення, рішення
господарського суду міста Києва від
26.02.2014 р. у справі №910/25620/13 - без змін,
вважаючи оскаржуване рішення законним
та обґрунтованим.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, третьої особи, дослідивши
докази, проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, Київський апеляційний
господарський суд встановив наступне.

27 жовтня 2010 р. між позивачем, як
орендарем, та Комунального
підприємства "Фінансово-розрахунковий
центр "Дніпровський" Дніпровської
районної у м. Києві ради
(правонаступником якого є Комунальне
підприємство "Керуюча дирекція
Дніпровського району м. Києва"), як
орендодавцем, укладено договір оренди
нерухомого майна №1958, відповідно до
умов якого орендодавець зобов'язалася
на підставі рішення №129 від 25 червня 2007
р. та розпорядження №498-р від 11 жовтня
2010 р. Дніпровської районної в місті
Києві державної адміністрації
передати орендарю в тимчасове платне
користування нерухоме майно за
адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 19,94
кв.м, вартістю 44950 грн., а орендар -
прийняти та проводити оплату за оренду
указаного майна на умовах договору.

Термін дії договору відповідно до умов
п. 8.1 договору встановлений строком на
два роки 364 дні, і діє з 27 жовтня 2010 до 25
жовтня 2013 років включно.

22 вересня 2011 р. Київською міською радою
прийнято рішення №34/6250 "Про
затвердження Положення про оренду
майна територіальної громади міста
Києва" , відповідно до якого
орендодавцями майна територіальної
громади міста Києва уповноважені
виступати районні в місті Києві
державні адміністрації щодо майна, яке
передане їм в управління.

01.12.2011 р. Київською міською радою
прийнято рішення №758/6992 «Про деякі
питання діяльності комунальних
підприємств, що належать до
комунальної власності територіальної
громади м. Києва та передані до сфери
управління Дніпровської районної в
місті Києві державної адміністрації»,
згідно з яким Комунальне підприємство
"Фінансово-розрахунковий центр
"Дніпровський" Дніпровської районної у
м. Києві ради припинено шляхом
приєднання до Комунального
підприємства "Керуюча дирекція
Дніпровського району м. Києва".

01.10.2012 р. між позивачем, як орендарем,
Дніпровською районною в місті Києві
державною адміністрацією, як
орендодавцем, та Комунального
підприємства "Керуюча дирекція
Дніпровського району м. Києва", як
балансоутримувачем, укладено
додаткову угоду №1958-пр до вказаного
договору оренди.

Позивач звернувся з позовом про
визнання договору №1958 оренди
нерухомого майна від 27.10.2010 р. укладеним
на новий строк, посилаючись на те, що
протягом одного місяця після
закінчення строку дії договору, за
відсутності з боку відповідача
заперечень, продовжував користуватися
орендованим майном, на підставі ст. 17
Закону України "Про оренду державного
та комунального майна", а тому просив
вважати договір оренди нерухомого
майна укладеним на новий строк.

Відповідач у відзиві на позовну заяву,
відзиві на апеляційну скаргу, проти
позову та апеляційної скарги
заперечував, посилаючись на
безпідставність заявлених позивачем
вимог. Крім того, відповідач зазначав,
що він листом №6523/27/4/103 від 2 жовтня 2013 р.
заперечував щодо користування
позивачем орендованим майном після
закінчення терміну дії спірного
договору оренди.

Статтею 759 ЦК України встановлено, що за
договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк. Аналогічні
положення містять ч. 1 ст. 283 ГК України,
ст. 2 Закону України "Про оренду
державного та комунального майна".

Статтею 764 ЦК України передбачено, що
якщо наймач продовжує користуватися
майном після закінчення строку
договору найму, то, за відсутності
заперечень наймодавця протягом одного
місяця, договір вважається поновленим
на строк, який був раніше встановлений
договором.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону
України "Про оренду державного та
комунального майна" у разі відсутності
заяви однієї із сторін про припинення
або зміну умов договору оренди
протягом одного місяця після
закінчення терміну дії договору він
вважається продовженим на той самий
термін і на тих самих умовах, які були
передбачені договором.

Зі змісту зазначених правових норм
вбачається, що після закінчення строку
договору оренди він може бути
продовжений на такий самий строк, на
який цей договір укладався, за умови,
якщо проти цього не заперечує
орендодавець. При цьому такі
заперечення мають бути висловлені ним
як до закінчення терміну дій договору
оренди, так і протягом одного місяця
після закінчення цього строку.

Відповідно до ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України,
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Згідно з ст. 2 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд порушує провадження
у справі за позовами, зокрема,
підприємств та організацій, які
звертаються до господарського суду за
захистом своїх прав та охоронюваних
законом інтересів.

Завданням суду при здійсненні
правосуддя, в силу ст. 2 Закону України
"Про судоустрій і статус суддів" є,
зокрема, захист гарантованих
Конституцією України та законами, прав
і законних інтересів юридичних осіб.

За змістом положень вказаних норм,
правом на пред'явлення позову до
господарського суду наділені, зокрема,
юридичні особи, а суд шляхом вчинення
позовного провадження у справах
здійснює захист осіб, права і
охоронювані законом інтереси яких
порушені або оспорюються. Встановивши
наявність у особи, яка звернулася з
позовом, суб'єктивного матеріального
права або охоронюваного законом
інтересу, на захист яких подано позов,
суд з'ясовує наявність чи відсутність
факту порушення або оспорення і
відповідно ухвалює рішення про захист
порушеного права або відмовляє
позивачу у захисті, встановивши
безпідставність та необґрунтованість
заявлених вимог. Розпорядження своїм
правом на захист є диспозитивною
нормою цивільного законодавства, яке
полягає у наданні особі, яка вважає
свої права порушеними, невизнаними або
оспорюваними, можливості застосувати
способи захисту, визначені законом або
договором.

Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15
Цивільного кодексу України цивільні
права й обов'язки виникають із дій осіб,
що передбачені актами цивільного
законодавства. Кожна особа має право на
судовий захист.

Захист же цивільних прав - це
передбаченні законом способи охорони
цивільних прав у разі їх порушення чи
реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних
цивільних прав розуміють закріплені
законом матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених (оспорюваних) прав та вплив
на правопорушника.

Способи захисту цивільних прав та
інтересів судом передбачені у статті 16
ЦК України.

Відповідно до статті 16 Цивільного
кодексу України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Способами захисту
цивільних прав та інтересів можуть
бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало
до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в
натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші
способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової)
шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Суд може відмовити у захисті
цивільного права та інтересу особи в
разі порушення нею положень частин
другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Аналогічні положення містяться і в
пункті 4 частини 2 статті 20
Господарського кодексу України, де
сказано, що кожний суб'єкт
господарювання та споживач має право
на захист своїх прав і законних
інтересів. Права та законні інтереси
зазначених суб'єктів захищаються
шляхом, зокрема, припинення дій, що
порушують право або створюють загрозу
його порушення.

Як правило, суб'єкт порушеного права
може скористатися не любим, а цілком
конкретним способом захисту свого
права. Частіше за все спосіб захисту
порушеного права прямо визначається
спеціальним законом, який регламентує
конкретні цивільні правовідносини.

Обраний позивачем у своїх позовних
вимогах спосіб захисту (визнання
укладеним договору на новий строк не
відповідає передбаченим законом) не
відповідає передбаченим
законодавствам способам захисту
цивільних прав, у зв'язку з чим колегія
суддів дійшла висновку про відсутність
правових підстав для захисту права
позивача обраним ним шляхом.

Аналогічна правова позиція викладена в
п.2.7 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 29
травня 2013 року №12 «Про деякі питання
практики застосування законодавства
про оренду (найм) майна», в якому
зокрема зазначено, що у задоволенні
позовних вимог про визнання договору
оренди укладеним слід відмовляти, якщо
не подано доказів наявності спору
стосовно такого укладення, оскільки
зазначені вимоги зводяться за своїм
змістом до встановлення юридичного
факту, а відповідний спосіб захисту
порушеного права не передбачений
частиною другою статті 20 ГК України,
крім випадків, коли інше встановлено
законом або договором.

Разом з тим, зацікавлена особа не
позбавлена права звернутися до
господарського суду з позовом про
спонукання укласти договір оренди за
наявності умов, передбачених частиною
першою статті 187 ГК України.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку про те, вимоги
позивача про визнання договору №1958
оренди нерухомого майна від 27.10.2010 р.
укладеним на новий строк не підлягають
задоволенню, як такі, що не
відповідають встановленим законом
способам захисту порушених прав.

За таких обставин, Київський
апеляційний господарський суд
приходить до висновку, що підстав для
задоволення апеляційної скарги,
скасування чи зміни оскаржуваного
рішення суду не вбачається.

У зв'язку з відмовою в задоволенні
апеляційної скарги, відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, витрати по сплаті судового
збору за її подання і розгляд
покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101-103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_5 залишити без
задоволення, рішення господарського
суду міста Києва від 26.02.2014 р. у справі
№910/25620/13- без змін.

2. Матеріали справи №910/25620/13 повернути
до господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
суду касаційної інстанції у
встановлені законом порядку та строки.

Головуючий суддя
І.А. Іоннікова

Судді
О.В. Тищенко

Л.В. Чорна