ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2014
Справа №917/724/14

м. Полтава

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, АДРЕСА_2

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2,
АДРЕСА_1

про стягнення 4769,88 грн.

Суддя Пушко І.І.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1

Від відповідача: не з'явився.

Суть справи: Розглядається позовна
заява про стягнення з відповідача
коштів в сумі 4883,62 грн. за договором
поставки №01/09/13 від 01.08.2013 року, з яких:
4514,70 грн. - основна заборгованість; 244,88
грн. - пеня; 74,21 грн. - 3% річних; 49,83 грн. -
інфляційні витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним, на думку позивача,
виконанням відповідачем договірних
зобов'язань щодо оплати отриманого
товару, у зв'язку з чим позивач вказує
на існування заборгованості та
підстави нарахування і стягнення
штрафних санкцій.

Позивач позов підтримав, заявою від
06.06.2014 року зменшив позовні вимоги та
просить стягнути з відповідача: 4434,70,
грн. - основної заборгованості за товар;
243,09 грн. пені; 56,10 грн. - 3% річних; 35,99 грн.
- інфляційних витрат.

Згідно ст. 22 ГПК України, позивач вправі
до прийняття рішення по справі,
зокрема, зменшити розмір позовних
вимог.

Оскільки такі дії позивача не
суперечать законодавству, не порушують
права і охоронювані законом інтереси
будь-яких осіб, заява від 06.06.2014 року
приймається господарським судом до
розгляду.

Виходячи з п. 3.10. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 року №18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", у разі прийняття
судом зміни (в бік збільшення або
зменшення) кількісних показників, у
яких виражається позовна вимога, має
місце нова ціна позову, виходячи з якої
й вирішується спір.

Таким чином, ціна позову, яку згідно з
частиною третьою статті 55 ГПК вказує
позивач складає 4769,88 грн.

Відповідач в засідання не з'явився,
витребуваних документів не подав.
Ухвала, яка направлялась відповідачу
на юридичну адресу згідно даних
спеціального витягу з ЄДР юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
станом на 21.05.2014 року була повернута
органом зв'язку як неотримана
адресатом з відміткою "за закінченням
терміну зберігання".

Судом враховується, що особи, які
беруть участь у справі, вважаються
повідомленими про час та місце
розгляду судом справи у разі виконання
останнім вимог частини першої статті 64
та статті 87 ГПК. Таким чином, про час та
місце проведення судового засідання
відповідач повідомлений належним
чином (див. ч. 3 п. 3.9.1. Постанови Пленуму
ВГСУ від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції").

Суд визнав за можливе розглянути
справу по суті за наявними в ній
матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України
за відсутності представника
відповідача.

Розглянувши матеріали справи, суд
встановив:

Між сторонами по справі був укладений
Договір поставки № 01/09/13 від 01.09.2013 року
(далі - Договір).

Згідно з п. 1.1. Договору, продавець
(позивач) зобов'язаний передати у
власність покупця (відповідача) картки
поповнення рахунку та стартові пакети
(товар) за цінами, кількістю та в
асортименті погодженому сторонами і
зазначених в накладних, які є
невід'ємною частиною Договору, а
покупець зобов'язаний прийняти та
оплатити товар.

Повний асортимент товару, наведений у
додатку 1, який є невід'ємною частиною
Договору (п. 1.2. Договору).

Ціни на товар та кількість вказуються у
рахунку-фактурі (п. 2.1. Договору).

Загальна сума договору складає суму
всіх рахунків-фактур наданих у
відповідності до цього договору у
гривнях (п. 2.2. Договору).

На виконання Договору позивачем
передавався відповідачу товар.

Як на підставу позовних вимог позивач
посилається на неоплату відповідачем
товару, що переданий йому за
накладними:

- № 00060760 від 22.10.2013 року на суму 3704,20 грн.,
яка частково була оплачена
відповідачем тому заборгованість по
ній становить 404,20 грн.;

- № 00062386 від 11.11.2013 року на суму 2859,00 грн.;

- №00057669 від 11.09.2013 року на суму 1172,00 грн.,

а всього на суму 4434,70 грн.

Рахунків-фактур, передбачених п. 2.1., 2.2.
Договору матеріали справи не містять,
проте найменування товару, його
кількість та ціна узгоджені сторонами
в накладних (копії залучені до
матеріалів справи, оригінали оглянуті
в судовому засіданні, а.с. 17-19).

Як свідчать матеріали справи товар за
цими накладними отримувався
відповідачем без будь-яких зауважень
щодо його кількості чи якості.

Товар відпускається покупцю за ціною
узгодженою сторонами і зазначеною у
накладних, на умовах відстрочки
проплати протягом 7 календарних днів (п.
3.1. Договору).

Розрахунки за товар здійснюються
покупцем згідно виписаних накладних
шляхом перерахування покупцем грошей
на розрахунковий рахунок продавця або
шляхом оплати готівкою після отримання
товару у терміни згідно п. 3.1. (п. 3.2.
Договору).

Таким чином, товар повинен бути
оплаченим відповідачем в строк:

- по 29.10.2013 року згідно накладної №
00060760 від 22.10.2013 року;

- по 18.11.2013 року згідно накладної №
00062386 від 11.11.2013 року;

- по 18.09.2013 року згідно накладної №
00057669 від 11.09.2013 року.

Отже, враховуючи умови Договору, строк
виконання відповідачем взятих на себе
грошових зобов'язань настав, проте
доказів оплати товару у повному обсязі
матеріали справи не містять.

За ч.2. ст. 712 ЦК до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.664 ЦК обов'язок
продавця передати товар покупцеві
вважається виконаним у момент вручення
товару покупцеві, якщо договором
встановлений обов'язок продавця
доставити товар.

Згідно з п. 1 ст. 692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Позивач звертався до відповідача з
пропозицією провести звірку взаємних
розрахунків та надіслав відповідний
акт, який був отриманий відповідачем
01.04.2014 року що підтверджується
повідомленням про вручення поштового
відправлення (а.с. 21). В свою чергу
відповідач жодним чином на звернення
позивача не відреагував - звірка
проведена не була, акт зі сторони
відповідача не підписано, будь-які
заперечення чи контррозрахунок суми
заборгованості позивачу не направив.

Таким чином, відповідач порушив
передбачені Договором строки оплати
товару - кошти за товар повністю
внесені не були, в зв'язку з чим
утворилась заборгованість, яка згідно
уточненого розрахунку позивача (а.с.
33-36) становить 4434,70 грн., визнається
судом обґрунтованою та підлягає
задоволенню в межах заявленої суми.

Згідно ст. 610, ст. 611 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 612
ЦК України, боржник вважається таким,
що прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Пунктом 7.1. Договору передбачено, що за
прострочення оплати отриманого товару
покупець виплачує на користь продавця
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки НБУ за кожний день прострочення
платежу.

Позивач просить стягнути з відповідача
22,31 грн. пені за накладною №00060760 від
22.10.2013 року в період прострочки з 28.10.2013
року по 31.03.2014 року, 136,46 грн. пені за
накладною №00062386 від 11.11.2013 року в
період прострочки з 18.11.2013 року по 31.03.2014
року; 84,32 грн. пені за накладною № 00057669
від 11.09.2013 року за період прострочки з
11.09.2013 року по 31.03.2014, що разом складає
243,09 грн.

При цьому судом враховується, що
штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою НБУ, за увесь час
користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором (ч. 6 ст. 231 ГК
України).

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Оскільки зобов'язання за договором у
визначені строки не виконані
відповідачем, позивач правомірно
здійснив нарахування пені відповідно
до законодавства та Договору. Проте,
при перевірці правильності розрахунку
пені судом встановлено, що позивач не
вірно визначив початок прострочки
відповідача.

Враховуючи 7 днів відстрочки платежу,
що визначені п. 3.1. Договору та виходячи
із загальних правил визначення
строків, встановлених статтями 253-255 ЦК
України, відповідач вважається таким,
що прострочив грошове зобов'язання у
такі строки:

- з 30.10.2013 року згідно накладної №
00060760 від 22.10.2013 року;

- з 19.11.2013 року згідно накладної №
00062386 від 11.11.2013 року;

- з 19.09.2013 року згідно накладної №
00057669 від 11.09.2013 року.

І саме починаючи з цих дат повинна
нараховуватися пеня.

Таким чином, позовні вимоги про
стягнення пені задовольняються судом
частково - на суму 233,27 грн., з яких: 21,87
грн. пені на суму боргу 404,20 грн. за
накладною № 00060760 від 22.10.2013 року за
період прострочки з 30.10.2013 року по 31.03.2014
року; 135,43 грн. пені на суму боргу 2859,00
грн. за накладною № 00062386 від 11.11.2013 року
за період прострочки з 19.11.2013 року по
31.03.2014 року; 75,97 грн. пені на суму боргу
1172,00 грн. за накладною № 00057669 від 11.09.2013
року за період прострочки з 19.09.2013 року
по 19.03.2014 року. Обрахований судом розмір
пені відповідає вимогам Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" в межах
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період прострочення.

Стаття 625 ЦК України визначає обов'язок
боржника, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора сплатити грошову суму з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3 % річних від простроченої суми,
якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Так за порушення відповідачем строків
оплати позивачем заявлено до стягнення
35,99 грн. інфляційних збитків, 56,10 грн. 3%
річних.

При перевірці розміру 3% річних судом
виявлено їх завищення з боку позивача,
оскільки ним не вірно визначено
початкову дату прострочки, що
встановлено судом при визначенні
обґрунтованої суми пені, тому річні
підлягають задоволенню частково -
всього на 55,02 грн., з них 5,08 грн. 3% річних
на суму боргу 404,20 грн. за накладною №
00060760 від 22.10.2013 року за період
прострочки з 31.10.2013 року по 31.03.2014 року;
31,25 грн. 3% річних на суму боргу 2859,00 грн.
за накладною № 00062386 від 11.11.2013 року за
період прострочки з 19.11.2013 року по 31.03.2014
року; 18,69 грн. 3% річних на суму боргу 1172,00
грн. згідно накладної № 00057669 від 11.09.2013
року за період прострочки з 19.09.2013 року
по 31.03.2014 року.

Вимоги позивача про стягнення
інфляційних витрат суд визнає
правомірними та такими, що підлягають
задоволенню в межах заявленої суми 35,99
грн., оскільки при перевірці їх розміру
судом не було виявлено їх завищення з
боку позивача, а навпаки, фактично
позивач вимагає стягнення інфляційних
втрат в меншому розмірі, ніж міг би
заявити (за розрахунком суду на 128,25 грн.
менше).

Перевірка правильності розрахунку
позивачем пені, інфляційних
нарахувань, 3 % річних проводилася судом
за допомогою калькулятора підрахунку
заборгованості та штрафних санкцій
системи "Ліга.Закон".

Відповідно до п. 5 ст. 16 ЦК України одним
із засобів захисту цивільних прав є
примусове виконання обов'язку в натурі,
яке в даному випадку полягає у
виконанні відповідачем договірних
зобов'язань з оплати вартості
отриманого товару.

У відповідності до ст.ст. 525, 526 ЦК
України зобов'язання повинні
виконуватися належним чином і в
установлений строк відповідно до умов
договору та вимог цивільного кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться; одностороння відмова від
зобов'язання не допускається.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
За ст. 33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу.

Позивачем доведено обґрунтованість
позовних вимог про стягнення
заборгованості за Договором,
відповідач факт прострочення сплати
коштів за отриманий товар не
спростував. За таких обставин позов
задовольняється частково, з
відповідача підлягає до стягнення
основна заборгованість за переданий
товар на суму 4434,70 грн., а також 233,27 грн.
пені; 55,02 грн. 3% річних, 35,99 грн.
інфляційних витрат, що разом складає
4758,98 грн.

Судові витрати покладаються на обидві
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог згідно ч. 5
ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 22, 44, 49 (ч. 5), 82-85 ГПК
України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1 на користь
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,
АДРЕСА_2, код НОМЕР_2 - 4434 грн. 70 коп.
боргу, 55 грн. 02 коп. 3% річних; 233 грн. 27
коп. пені; 35 грн. 99 коп. інфляційних
витрат; 1822 грн. 83 коп. витрат по сплаті
судового збору.

3. В іншій частині вимог у позові
відмовити.

4. Видати накази при набранні рішенням
законної сили.

Суддя
Пушко І.І.