РІШЕННЯ

"24" червня 2014 р.Справа № 921/545/14-г/17

Господарський суд Тернопільської
області

у складі судді Андрусик Н.О.

розглянув справу

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Південь-Енерготрейд", м.Одеса

до відповідача: Приватного
підприємства "Енергоконструкція",
м.Тернопіль

про стягнення заборгованості в сумі 106
265,69 грн.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1, адвокат, ордер №ОД
140396 від 24.06.2014р.;

відповідача: не з'явився.

В судовому засіданні представнику
позивача роз'яснено його процесуальні
права та обов'язки, передбачені
статтями 20, 22, 81-1 Господарського
процесуального кодексу України.

Судом в порядку ст. 811 ГПК України
фіксація судового процесу технічними
засобами не здійснювалася через
відсутність клопотання сторін.

Позивач - Товариство з обмеженою
відповідальністю
"Південь-Енерготрейд", м. Одеса, 27.05.2014р.
(згідно відтиску штемпеля відділення
поштового зв'язку на поштовому
конверті) звернувся до господарського
суду Тернопільської області з позовом
про стягнення з Приватного
підприємства "Енергоконструкція", м.
Тернопіль, 106 265,69 грн. заборгованості (в
тому числі 93760,00 грн. основного боргу,
4844,82 грн. нарахованої пені та 7660,87 грн.
інфляційних нарахувань), посилаючись
на умови укладеного між сторонами
договору поставки товару №710/13-1 від
07.10.2013р.

Позов обґрунтовується копією договору
поставки товару №710/13-1 від 07.10.2013р.;
копіями специфікацій №3 від 03.12.2013р., №4
від 04.12.2013р.; копіями
товарно-транспортних накладних від
17.12.2013р., 26.12.2013р.; копіями платіжних
доручень №866 від 05.12.2013р., №865 від
05.12.2013р., №152 від 14.03.2014р.; іншими
матеріалами.

Ухвалою суду від 04.06.2014р. порушено
провадження у справі та призначено
судове засідання на 24.06.2014р.

В ході судового розгляду справи
позивачем подано 19.06.2014р. заяву про
збільшення розміру позовних вимог,
відповідно до якої товариство просило
суд стягнути з відповідача 8000,00грн.
послуг адвоката, які надані адвокатом
ОСОБА_1, згідно договору про надання
правової допомоги від 30.04.2014р. за №3004-14.
Просить позов задовольнити з
урахуванням збільшених позовних вимог.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, причини неявки
суду не повідомив, клопотань про
розгляд справи без його участі не
заявив, а витребуваних судом
документів не подав.

Разом з тим, поштове відправлення, яким
надіслано на адресу відповідача
(м.Тернопіль, вул.Текстильна, 28) ухвалу
господарського суду від 04.06.2014р. про
порушення провадження у справі,
підприємством отримано 06.06.2014р., про що
свідчить повідомлення про вручення
поштового відправлення (знаходиться в
матеріалах справи).

Таким чином, суд вважає, що сторону
повідомлено про дату, час та місце
розгляду справи в порядку ст.64 ГПК
України, враховуючи, що явка сторін не
визнавалася судом обов'язковою,
поданих доказів є достатньо для
вирішення спору по суті, брати участь в
судовому засіданні є правом сторони,
передбаченим ст.22 ГПК України, тому суд
вважає за можливе розглянути справу в
даному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши
додатково представлені докази в
сукупності, заслухавши доводи
представника позивача, господарський
суд встановив наступне.

У відповідності до ст. 509 Цивільного
кодексу України, ст. 173 Господарського
кодексу України, в силу господарського
зобов'язання, яке виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання, один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

07 жовтня 2013р. між Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Південь-Енерготрейд", як
Постачальником, та Приватним
підприємством "Енергоконструкція", як
Покупцем, укладено договір №710/13-1 (далі
- Договір), згідно умов якого
Постачальник зобов'язався поставити, а
Покупець, в свою чергу, прийняти та
оплатити Продукцію, назва, кількість та
ціна якої обумовлена сторонами в
Додатках (Специфікаціях), які є
невід'ємною частиною Договору (п. 1.1.
Договору).

Згідно п. 2.1. Договору поставка
Продукції здійснюється на умовах
ІНКОТЕРМС-2010, що додатково обумовлені в
Додатках (Специфікаціях) до Договору.
Датою поставки вважається дата,
зазначена в товарно-транспортній
накладній (п. 2.3. Договору).

03 грудня 2013р. сторонами укладено
Специфікацію №3 до Договору на
поставку Покупцю кабелю в асортименті
(3 види) на загальну суму 71803,30 грн. (з
ПДВ); умови поставки СРТ м. Кременчук;
умови оплати: 40% передоплата та 60%
вартості Товару - по факту поставки на
протязі 15 днів з моменту попередньої
оплати.

04 грудня 2013р. сторонами укладено
Специфікацію №4 до Договору на
поставку Покупцю кабелю в асортименті
(2 види) та барабан (2 види) на загальну
суму 125529,41 грн. (з ПДВ). Згідно
Специфікації пунктом поставки
визначено м.Миргород; умови оплати: 40%
передоплата та 60% - оплата по факту
поставки протягом 15 днів; строк
поставки - на протязі 21 дня з моменту
попередньої оплати.

Як стверджує позивач і це випливає з
матеріалів справи, на виконання умов
укладеного договору поставки (з
урахуванням специфікацій №3 та №4 до
нього) Товариством на підставі
товарно-транспортних накладних від
17.12.2013р. та 26.12.2013р. №10122010 автомобілями
ДНЗ НОМЕР_1, НОМЕР_2 через водіїв ОСОБА_3
та ОСОБА_4 поставлено у визначені
пункти розвантаження, а відповідачем
отримано зазначений в накладних товар
на загальну суму 197332,71 грн. Факт
отримання товару відповідачем
підтверджується підписами
відповідальної особи на накладних
скріпленими відтиском печатки
юридичної особи та не заперечено
сторонами у встановленому законом
порядку.

Розділом 4 Договору сторонами
визначено порядок оплати отриманого
товару. В силу положень п. 4.1. Договору
розрахунки за поставлену Продукцію
проводяться шляхом перерахунку
грошових коштів на розрахунковий
рахунок Постачальника на умовах,
вказаних в Додатках (Специфікаціях) до
Договору.

Як зазначалось вище, умовами
Специфікацій до Договору сторони
визначили, що оплата здійснюється
шляхом 40% передоплати та 60% - оплати по
факту поставки протягом 15 днів.

Як свідчать матеріали справи, між
сторонами виникли правовідносини з
поставки, що регулюються положеннями
статті 712 ЦК України в силу яких
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).
Загальними положеннями про
купівлю-продаж (параграф 1 глави 54 ЦК
України) передбачено право продавця
вимагати оплати товару.

У відповідності до частини 1 статті 692
Цивільного кодексу України, покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару, а згідно ч. 2 цієї
статті передбачено, що покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару.

Зобов'язання має виконуватись належним
чином, відповідно до умов договору та
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно ставляться
(ст.526 ЦК України).

В силу приписів ст.525 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Положеннями ст. 693 Цивільного кодексу
України передбачено, у разі якщо
договором встановлений обов'язок
покупця частково або повністю оплатити
товар до його передання продавцем
(попередня оплата), покупець повинен
здійснити оплату в строк, встановлений
договором купівлі-продажу, а якщо такий
строк не встановлений договором, - у
строк, визначений відповідно до статті
530 цього Кодексу.

Матеріали справи свідчать, що
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Південь-Енерготрейд"
свої зобов'язання по договору
виконувало належним чином, зокрема,
здійснивши поставку відповідачу
Товару згідно специфікацій №3 та №4 до
Договору, що підтверджено
товарно-транспортними накладними від
17.12.2013р. та 26.12.2013р. на суму 197332,71 грн.,
однак відповідачем у строк, вказаний у
Специфікаціях №3 та №4 до Договору, не
проведено в повній мірі розрахунки за
отриманий товар внаслідок чого станом
на 27.05.2014р. (дата звернення до
господарського суду з даним позовом)
заборгованість відповідача згідно
Договору поставки товару №710/13-1 від
07.10.2013р. становить 93760,00 грн. (з
урахуванням здійсненої передоплати та
часткової оплати вартості отриманого
товару в загальній сумі 103572,71 грн., що
підтверджується копіями платіжних
доручень №866 від 05.12.2013р., №865 від
05.12.2013р., №152 від 14.03.2014р.).

Статтею 530 Цивільного кодексу України
передбачено, якщо у зобов'язанні
встановлений термін його виконання, то
воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно ст. ст. 11, 16, 509 ЦК України та ст.ст.
1, 2 ГПК України кредитору належить
право у судовому порядку вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Доказів, що підтверджують виконання
відповідачем зобов'язання щодо оплати
поставленого йому товару в повній мірі
та відновлення тим самим порушених
майнових прав кредитора на момент
розгляду спору судом, у матеріалах
немає.

Отже, доводи позивача про порушення
його майнових прав на суму 93760,00 грн.
основного боргу є правомірними,
документально підтвердженими
первинними документами та не
спростованими відповідачем в
установленому законом порядку, а тому
згідно ст. 15 ЦК України, порушене право
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Південь-Енерготрейд"
підлягає судовому захисту шляхом
примусового стягнення з відповідача
93760,00 грн. боргу.

У відповідності з пунктом 4 частини
третьої статті 129 Конституції України
та статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Належне виконання грошових зобов'язань
покупцем забезпечено сторонами у п. 6.4.
Договору пенею у розмірі подвійної
облікової ставки Національного банку
України, що діяла в прострочений період
від суми заборгованості за кожен день
прострочення виконання зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Оцінюючи доводи позивача, наведені в
обґрунтування позовних вимог в частині
нарахованої неустойки (пені), та
поданий розрахунок пені, з урахуванням
часткової оплати боргу здійснений за
період з 02.01.2014р. по 07.05.2014р. (123 дні), що
становить 4844,82 грн., суд, здійснивши
власні арифметичні підрахунки, вважає
дані вимоги обґрунтованими,
документально підтвердженими та
такими, що підлягають до задоволення.

Частиною 2 статті 625 ЦК України
встановлено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Оцінивши поданий позивачем розрахунок
інфляційних нарахувань в розмірі 7660,87
грн. за період з січня по квітень 2014р.
включно, з урахуванням часткової
сплати суми боргу, суд, враховуючи
рекомендації Вищого господарського
суду України, викладені в листі від
17.07.2012 р. N 01-06/928/2012, згідно яких при
застосуванні індексу інфляції слід
мати на увазі, що індекс розраховується
не на кожну дату місяця, а в середньому
на місяць і здійснюється шляхом
множення суми заборгованості на момент
її виникнення на сукупний індекс
інфляції за період прострочення
платежу. При цьому сума боргу, яка
сплачується з 1 по 15 день відповідного
місяця, індексується з врахуванням
цього місяця, а якщо сума боргу
сплачується з 16 по 31 день місяця,
розрахунок починається з наступного
місяця. Аналогічно, якщо погашення
заборгованості здійснено з 1 по 15 день
відповідного місяця, інфляційні втрати
розраховуються без врахування цього
місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то
інфляційні втрати розраховуються з
врахуванням даного місяця.

Аналогічна правова позиція висвітлена
в постанові Вищого господарського суду
України від 01.02.2012 №52/30.

У зв'язку з наведеним, беручи до уваги,
що за березень 2014р. позивачем помилково
здійснено розрахунок інфляційних
нарахувань, виходячи з суми боргу 118760,00
грн., оскільки платіжним дорученням
№152 від 14.03.2014р. (тобто до 15 числа місяця)
відповідачем здійснено погашення
боргу в розмірі 25000,00 грн., відтак за
березень 2014р. інфляційні втрати слід
розраховувати із суми боргу 93760,00 грн., а
тому здійснивши власний арифметичний
підрахунок цих вимог, суд вважає
правомірними обґрунтованими і такими,
що відповідають вимогам закону та
умовам договору, встановленим
Держкомстатом індексам інфляції за
період з січня по квітень 2014р. включно,
вимоги про стягнення 6176,38 грн.
інфляційних нарахувань

В частині позовних вимог про стягнення
1484,49 грн. інфляційних нарахувань суд
відмовляє у зв'язку з невірним їх
розрахунком.

У зв'язку з наведеним, позовні вимоги як
обґрунтовано заявлені, не заперечені
належними доказами відповідачем у
справі, підлягають до задоволення
частково в розмірі 104781,20 грн., з яких
93760,00 грн. основного боргу, 4844,82 грн.
нарахованої пені та 6176,38 грн.
інфляційних нарахувань.

Правомірними та такими, що ґрунтуються
на положеннях статті 44, ч. 5 ст. 49 ГПК
України є вимоги про стягнення з
відповідача судових витрат в розмірі
8000,00грн., понесених за надання правової
допомоги адвокатом ОСОБА_1 по справі
№921/545/14-г/17 по підготовці та веденні
справи про стягнення заборгованості з
Приватного підприємства
"Енергоконструкція", виходячи з такого.

Статтею 59 Конституції України
гарантується можливість отримання
правової допомоги, що пов'язується з
вільним вибором "захи сника своїх
прав". Відповідно до статей 44, 49
Господарського процесуаль ного
кодексу України до складу судових
витрат у господарсь кому судочинстві
можуть включатися витрати на оплату
послуг лише адвоката. Подібний статус
мають виключно особи, визначені у ст. 6
Закону України "Про адвокатуру та
адвокатську діяльність".

Стаття 44 Господарського
процесуального кодексу України
передбачає відшкодування позивачу сум
в якості судових витрат, які були
сплачені ним за отримання послуг
адвоката.

З матеріалів справи випливає, що
правова допомога по оформленню даного
позову надавалася позивачу адвокатом
ОСОБА_1 (свідоцтво про право заняття
адвокатською діяльністю НОМЕР_3 від
04.09.2014р.), факт надання послуг та
вартість понесених Товариством витрат
підтверджується наданим суду актом
виконаних робіт від 23.06.2014р. та
платіжними дорученнями №416 від 19.06.2014р.,
№414 від 18.06.2014р., тому оцінивши
додатково представлені докази в
сукупності, суд вважає, що розмір
понесених витрат є співрозмірним з
заявленою сумою позовних вимог, відтак,
такі витрати слід включити до складу
судових витрат по даній справі, котрі
підлягають відшкодуванню з Приватного
підприємства "Енергоконструкція", м.
Тернопіль.

При цьому, суд вважає за необхідне
звернути увагу на наступне.

Позивачем 19.06.2014р. подано заяву про
збільшення розміру позовних вимог, в
якій товариство просить суд стягнути
8000,00грн. вартості адвокатських послуг,
обґрунтовуючи подану заяву ст.ст.22, 44, 49
ГПК України. Зокрема, із змісту поданої
заяви вбачається, що Товариством
включено витрати по сплаті вартості
наданих адвокатських послуг до суми
позовних вимог. Однак, зазначене не
відповідає правилам, встановленим
ст.ст.44, 49 ГПК України, відповідно до
яких судовими витратами є витрати
сторін та інших учасників судового
процесу в господарському суді, які
пов'язані з розглядом справи і
складаються з: судового збору; сум, що
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом; витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження; оплатою
послуг перекладача, адвоката; інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Склад судових витрат не є вичерпним, і
оцінка тих чи інших витрат сторін як
судових здійснюється господарським
судом з урахуванням обставин
конкретної справи. Відтак, судовий збір
з вимоги про відшкодування 8000,00грн.
вартості надання адвокатських послуг,
в порядку та розмірі, визначених
Законом України "Про судовий збір" не
підлягає сплаті, так як вартість
наданих адвокатом послуг відноситься
до судових витрат і за ст.44 ГПК України
покладаються на сторін згідно ст.49 ГПК
України залежно від результатів
вирішення спору.

Така позиція викладена у п.п.1, 4
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 21
лютого 2013 року №7 "Про деякі питання
практики застосування розділу VI
Господарського процесуального кодексу
України".

Судові витрати, в силу ст. 49 ГПК України,
покладаються судом на сторони у справі
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

В судовому засіданні 24.06.2014р. оголошено
вступну та резолютивну частину рішення
суду відповідно до ст. 85 ГПК України.

З огляду на наведене, керуючись ст.ст. 11,
15, 16, 509, 525-526, 530, 623, 625, 629, 691, 692, 712 ЦК
України, ст.ст. 173, 174, 193, 230, 232 ГК України,
ст.ст. 1, 2, 42-47, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 811, 82-85, 116, 117
ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства
"Енергоконструкція", м. Тернопіль, вул.
Текстильна, 28, ідентифікаційний код
21159437, - 93760,00 грн. основного боргу, 4844,82
грн. пені, 6176,38грн. інфляційних
нарахувань та 9983,87грн. в повернення
судових витрат на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Південь-Енерготрейд", м.Одеса,
вул.Успенська, 40, ідентифікаційний код
38296342.

3. В решті позову - відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням
суду законної сили.

На рішення суду, яке не набрало
законної сили, сторони та прокурор
мають право подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня прийняття
(підписання) рішення, через місцевий
господарський суд.

Повний текст рішення складено "27"
червня 2014 року.

Суддя
Н.О. Андрусик