ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 року Справа № 911/4692/13 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого Остапенка М.І.суддів
Гончарука
П.А.
Стратієнко Л.В. (доповідач)з участю
представників: позивача: відповідача:
не з'явився Олійник О.В., Дороніна
О.М.розглянувши у відкритому
судовому засіданні касаційну скаргу
публічного акціонерного товариства
"УКРТРАНСГАЗ"на рішення та
постановуГосподарського суду міста
Києва від 28 лютого 2014 року Київського
апеляційного господарського суду від 24
квітня 2014 рокуу справі№ 911/4692/13 за
позовомдочірнього підприємства
"ДІАМЕХ-УКРАЇНА" товариства з обмеженою
відповідальністю "ДІАМЕХ
2000"допублічного акціонерного
товариства "УКРТРАНСГАЗ" в особі філії
"Виробниче ремонтно-технічне
підприємство "УКРГАЗЕНЕРГОСЕРВІС"про
стягнення 72 674,40 грн

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2013 р. позивач звернувся в суд з
позовом (з урахуванням заяви про
зменшення позовних вимог) про
стягнення з відповідача
заборгованості у сумі 72 674, 40 грн за
договором про закупівлю послуг за
державні кошти № п 9-107/ від 17.07.2012.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 28.02.2014 (суддя - Шкурдова Л.М),
залишеним без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 24.04.2014
(головуючий - Іоннікова І.А., судді -
Гаврилюк О.М., Майданевич А.Г.), позов
задоволено.

Стягнуто з відповідача на користь
позивача 72 674, 40 грн боргу за надані
послуги та судові витрати.

В касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення та
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постановлені у
справі судові рішення та прийняти нове
рішення, яким в задоволенні позову
відмовити.

Заслухавши пояснення представників
відповідача, обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи, суд вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Згідно з ст. 901 ЦК України за договором
про надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Як вбачається з матеріалів справи і
встановлено господарськими судами,
17.07.2012 між дочірнім підприємством
"ДІАМЕХ-Україна" (підрядник) та
дочірньою компанією "Укртрансгаз" НАК
"Нафтогаз Україна" (реорганізовано у
ПАТ "Укртрансгаз"), в особі заступника
головного інженера з охорони праці,
промислової і пожежної безпеки філії
"ВРТП "Укргазенергосервіс" ОСОБА_5
(замовник) було укладено договір про
закупівлю послуг за державні кошти №
п9-107/, за умовами якого підрядник
зобов'язувався виконати послуги з
монтажу, технічного обслуговування і
ремонту верстатів, а замовник -
прийняти та оплатити ці послуги на
умовах, передбачених договором.

У п. 3.1. договору сторони погодили
вартість послуг в сумі 114 422,40 грн (у тому
числі ПДВ).

Згідно з п. 4.1. договору розрахунки за
виконані послуги проводяться протягом
30 (тридцяти) календарних днів після
дати підписання акту виконаних робіт,
який є підставою для проведення
розрахунків.

На виконання умов договору, позивач
надав, а відповідач прийняв послуги
(виконані роботи), загальною вартістю 85
816,80 грн, що підтверджується актами
приймання - здавання робіт № 28 від
25.07.2012, № 29 від 25.07.2012, № 30 від 26.07.2012, № 31
від 30.07.2012, № 42 від 24.09.2012, № 43 від 25.09.2012,
№ 44 від 26.09.2012, № 46 від 26.09.2012, № 65 від
17.12.2012, № 66 від 18.12.2012, № 67 від 19.12.2012, № 68
від 20.12.2012, які були підписані
уповноваженими представниками сторін

Однак відповідач за платіжними
дорученнями № 4134, № 4135 від 18.12.2012
розрахувався за надані послуги з
технічного обслуговування і ремонту
верстатів частково, внаслідок чого у
відповідача утворилася заборгованість
у сумі 72 674,40 грн, що також
підтверджується актом звірки
взаєморозрахунків від 01.04.2013.

16.08.2013 позивач на адресу відповідача
надіслав претензію № 376 з проханням
виконати зобов'язання за договором, у
відповідь на яку відповідач,
посилаючись на недостатність
фінансування видатків у 2012 році з
незалежних від нього причин, зазначав,
що зобов'язання щодо оплати наданих
послуг не є простроченими, оскільки
вони були змінені.

У квітні 2013 р. відповідач звертався до
позивача з листом № 629/09-04 в якому
просив розглянути можливість щодо
реструктуризації боргу та
відстрочення заборгованості за
договором.

Відповідно до п. п. 1.3, 11.4. договору всі
зміни та доповнення до договору
вносяться шляхом укладення в письмовій
формі додаткової угоди до цього
договору та її підписання
уповноваженими представниками сторін.

Викладені скаржником у касаційній
скарзі доводи про те, що між сторонами
були погодженні нові строки виконання
відповідачем грошових зобов'язань за
вказаним договором і що за таких
обставин зобов'язання відповідача за
договором не є простроченими є
необґрунтованими і були предметом
дослідження судом апеляційної
інстанції, який прийшов до правильного
висновку, що згідно з умовами договору
та вимогами ст. 654 ЦК України зміни до
цього договору мали б бути внесені
шляхом підписання сторонами єдиного
документу, проте матеріали справи не
містять доказів внесення змін до
договору про закупівлю послуг за
державні кошти № п9-107/ від 17.07.2012
щодо строків здійснення оплати у
встановленому порядку.

Згідно з ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом, а ст. 526 ЦК
України передбачено, що зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

У зв'язку із тим, що відповідач на
момент розгляду справи заявлених вимог
не спростував, доказів належного
виконання зобов'язань щодо оплати за
договором на суму 72 674,40 грн не надав, що
свідчить про порушення відповідачем
умов договору, а також вимог ст. ст. 525, 526
ЦК України та ст. 193 ГК України, то
місцевий господарський суд, з яким
погодився і апеляційний суд,
правомірно задовольнили вимоги
позивача про стягнення з відповідача 72
674,40 грн заборгованості.

Інші посилання скаржника в
обґрунтування касаційної скарги також
не підтверджуються матеріалами справи,
спростовуються висновками судів та не
доведені відповідно до вимог ст. 33 ГПК
України.

Отже, підстав для скасування
постановлених у справі судових рішень
не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 1115, 1117, 1119 - 11111 ГПК України,
Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ"
залишити без задоволення, а рішення
Господарського суду міста Києва від 28
лютого 2014 року та постанову Київського
апеляційного господарського суду від 24
квітня 2014 року у справі за № 911/4692/13 - без
змін.

Головуючий, суддя М.Остапенко Суддя
П. Гончарук Суддя
Л. Стратієнко