м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/8587/14 19.06.14
За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Арда-Трейдинг»
До Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
Про стягнення 83 009,32 грн.
Суддя Ващенко
Представники сторін:
Від позивача: Гавенко Г.В. представник
за довіреністю № 28 від 11.12.13.
Від відповідача: не з'явився
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Арда-Трейдинг» (далі
- позивач) звернулось до Господарського
суду міста Києва з позовом до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (далі -
відповідач) про стягнення 83 009,32 грн., а
саме: 67 356,42 грн. - основного боргу, 2 249,38
грн. - збитків від інфляції, 2 404,30 грн. - 3%
річних, 10 999,22 грн. - пені.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
вказує на те, що відповідно до
підписаного між сторонами Договору №
806-КИЕ/480 від 08.10.10. позивач поставив
відповідачу товар, який не був
оплачений останнім в порушення взятих
на себе зобов'язань, у зв'язку з чим
позивач вирішив звернутись до суду з
позовом про стягнення заборгованості.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 12.05.14. порушено провадження у
справі № 910/8587/14 та призначено її до
розгляду на 03.06.14.
За результатами судового засідання
03.06.14., в зв'язку з неявкою представника
відповідача та невиконанням ним вимог
ухвали суду, розгляд справи на підставі
ст. 77 ГПК України відкладено на 16.06.14.,
про що судом прийнято відповідну
В судовому засіданні 19.06.14.
представником позивача підтримано
свої позовні вимоги.
Представник відповідача в судове
засідання 19.06.14. повторно не з'явився,
вимоги попередніх ухвал суду в даній
справі не виконав, письмового відзиву
на позов та контррозрахунку ціни
позову не надав, проте 19.06.14. через
відділ діловодства суду подав
клопотання про відкладення розгляду
справи в зв'язку з участю повноважного
представника відповідача в іншому
судовому засіданні.
Представник позивача в судовому
засіданні 16.06.14. проти відкладення
розгляду справи заперечував.
Розглянувши в судовому засіданні 16.06.14.
клопотання відповідача про
відкладення розгляду справи, суд
дійшов висновку про відмову в його
задоволенні з огляду на наступне.
Приписами ст. 77 ГПК України визначено
вичерпний перелік підстав для
відкладення розгляду справи, а саме:
нез'явлення в засідання представників
сторін, інших учасників судового
процесу; виникнення технічних проблем,
що унеможливлюють участь особи у
судовому засіданні в режимі
відеоконференції, за наявності ухвали
суду про таку участь, крім випадків,
коли відповідно до цього Кодексу
судове засідання може відбутися без
участі такої особи; неподання
витребуваних доказів; необхідність
витребування нових доказів; залучення
до участі в справі іншого відповідача,
заміна неналежного відповідача;
необхідність заміни відведеного судді,
судового експерта.
До клопотання відповідачем не додано
належних доказів, що підтверджують
викладені в ньому обставини, на які
заявник посилається як на підставу
відкладення розгляду справи.
Разом з тим, господарський суд з
урахуванням обставин конкретної
справи може відхилити доводи учасника
судового процесу - підприємства,
установи, організації, іншої юридичної
особи, державного чи іншого органу щодо
відкладення розгляду справи у зв'язку з
відсутністю його представника (з
причин, пов'язаних з відпусткою,
хворобою, службовим відрядженням,
участю в іншому судовому засіданні і т.
п.). При цьому господарський суд
виходить з того, що у відповідних
випадках такий учасник судового
процесу не позбавлений права і
можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника згідно з
частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з
числа як своїх працівників, так і осіб,
не пов'язаних з ним трудовими
відносинами. Неможливість такої заміни
представника і неможливість розгляду
справи без участі представника
підлягає доведенню учасником судового
процесу на загальних підставах (статті
32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів
для оплати послуг представника не може
свідчити про поважність причини його
відсутності в судовому засіданні (п. 3.9.2
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
Крім того, суд звертає увагу
відповідача на те, що суд обмежений
строками вирішення спору по суті,
встановленими приписами ст. 69
Господарського процесуального кодексу
Зважаючи на те, що неявка представника
відповідача не перешкоджає всебічному,
повному та об'єктивному розгляду всіх
обставин справи, враховуючи предмет
спору, а також доказове наповнення
матеріалів справи, суд вважає за
можливе розглянути справу за наявними
в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК
При цьому, оскільки суд відкладав
розгляд справи, надаючи можливість
учасникам судового процесу
реалізувати свої процесуальні права на
представництво інтересів у суді та
подання доказів в обґрунтування своїх
вимог та заперечень, суд, враховуючи
процесуальні строки розгляду спору,
встановлені ст. 69 ГПК України, не
знаходить підстав для повторного
відкладення розгляду справи.
Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст.
6 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, кожен при
вирішенні судом питання щодо його
цивільних прав та обов'язків має право
на судовий розгляд упродовж розумного
Обов'язок швидкого здійснення
правосуддя покладається, в першу чергу,
на відповідні державні судові органи.
Розумність тривалості судового
провадження оцінюється в залежності
від обставин справи та з огляду на
складність справи, поведінки сторін,
предмету спору. Нездатність суду
ефективно протидіяти недобросовісно
створюваним учасниками справи
перепонам для руху справи є порушенням
ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення
Європейського суду з прав людини від
08.11.2005р. у справі "Смірнова проти
Відповідно до Листа Верховного Суду
України головам апеляційних судів
України від 25 січня 2006 р. № 1-5/45, у
цивільних, адміністративних і
господарських справах перебіг
провадження для цілей статті 6
Конвенції розпочинається з моменту
подання позову і закінчується
винесенням остаточного рішення у
справі.
Критерії оцінювання "розумності"
строку розгляду справи є спільними для
всіх категорій справ (цивільних,
господарських, адміністративних чи
кримінальних). Це - складність справи,
поведінка заявника та поведінка
органів державної влади (насамперед,
суду). Відповідальність держави за
затягування провадження у справі, як
правило, настає у випадку
нерегулярного призначення судових
засідань, призначення судових засідань
з великими інтервалами, затягування
при передачі або пересиланні справи з
одного суду в інший, невжиття судом
заходів до дисциплінування сторін у
справі, свідків, експертів, повторне
направлення справи на додаткове
розслідування чи новий судовий
Всі ці обставини судам слід
враховувати при розгляді кожної
справи, оскільки перевищення розумних
строків розгляду справ становить
порушення прав, гарантованих пунктом 1
статті 6 Конвенції про захист прав і
основних свобод людини, а збільшення
кількості звернень до Європейського
суду з прав людини не лише погіршує
імідж нашої держави на міжнародному
рівні, але й призводить до значних
втрат державного бюджету.
За результатами дослідження доказів,
наявних в матеріалах справи, суд в
нарадчій кімнаті, у відповідності до
ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення
у справі № 910/8587/14.
В судовому засіданні 19.06.14. судом
проголошено вступну та резолютивну
Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, всебічно і
повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Господарський суд міста Києва, -
08.10.10. між позивачем (далі -
Постачальник) та відповідачем (далі -
Покупець) було укладено Договір №
806-КИЕ/480 поставки товару (далі -
Договір), у відповідності до умов якого
(п. 1.1) Постачальник зобов'язаний
передати у власність Покупця товар у
відповідності з поданими Покупцем
замовленнями, а Покупець
зобов'язується приймати товар та
своєчасно сплачувати його вартість на
Строк дії Договору сторонами погоджено
п. 7.1 з 08.10.10. по 31.12.11. Додатковою угодою
№ 1 від 17.04.12. до Договору строк його дії
сторонами продовжено до 28.02.13.
Згідно з п. 2.9 Договору поставка
здійснюється за правилами ІНКОТЕРМС-2000
в обсязі, необхідному для виконання
умов Договору на умовах DDP - склад
Покупця, або інше місце, визначене в
Пунктом 4.1 Договору встановлено, що
вартість партії товару визначається в
накладних виписаних на підставі
замовлення згідно з цінами,
затвердженими сторонами в
Покупець перераховує кошти за
поставлену партію товару після спливу
тридцяти банківських днів з моменту
отримання товару (п. 4.2 Договору).
Спір у справі виник в зв'язку з
неоплатою відповідачем поставленого
за Договором товару.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 6
від 23.03.12. «Про судове рішення» рішення
господарського суду має ґрунтуватись
на повному з'ясуванні такого: чи мали
місце обставини, на які посилаються
особи, що беруть участь у процесі, та
якими доказами вони підтверджуються;
чи не виявлено у процесі розгляду
справи інших фактичних обставин, що
мають суттєве значення для правильного
вирішення спору, і доказів на
підтвердження цих обставин; яка
правова кваліфікація відносин сторін,
виходячи з фактів, установлених у
процесі розгляду справи, та яка правова
норма підлягає застосуванню для
Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.
Відповідач своїм правом на подачу
письмового відзиву не скористався,
доказів на обґрунтування своєї
правової позиції у справі не надав.
Отже, суд дає самостійну оцінку доказам
на підставі чинного законодавства і не
зв'язаний позицією сторін.
Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень; докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу; обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
Обов'язок із доказування слід розуміти
як закріплену в процесуальному та
матеріальному законодавстві міру
належної поведінки особи, що бере
участь у судовому процесі, із збирання
та надання доказів для підтвердження
свого суб'єктивного права, що має за
мету усунення невизначеності, яка
виникає в правовідносинах у разі
неможливості достовірно з'ясувати
обставини, які мають значення для
справи.
Оцінюючи подані позивачем докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають задоволенню з
Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки; підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.
Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.
Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу
України встановлено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Договір є двостороннім,
якщо правами та обов'язками наділені
обидві сторони договору. Договір є
відплатним, якщо інше не встановлено
договором, законом, або не випливає із
Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного
кодексу України, є обов'язковим для
виконання сторонами.
Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Цивільного
Кодексу України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
Аналогічні положення містяться і в
Господарському кодексі України. Так,
відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договорів, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського
кодексу України встановлено, що в силу
зобов'язання одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
За своєю правовою природою укладений
між сторонами Договір є договором
Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України передбачено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.
Як відзначалось судом, Покупець
перераховує кошти за поставлену партію
товару після спливу тридцяти
банківських днів з моменту отримання
товару (п. 4.2 Договору).
Матеріали справи містять видаткові
накладні, підписані сторонами, на
загальну суму 67 356,42 грн.
Довіреності відповідача на отримання
матеріальних цінностей від позивача та
податкові накладні, на підтвердження
виконання позивачем зобов'язань за
Договором, наявні в матеріалах справи.
Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).
В силу приписів ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.
Оскільки відповідач отримав товар,
однак в обумовлені строки не сплатив
позивачеві його вартості, позовні
вимоги мають бути задоволені у сумі 67
356,42 грн., що складає борг відповідача
станом на момент прийняття даного
рішення.

При цьому, суд звертає увагу на те, що
відповідно до п. 2.3. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", якщо стороною (або
іншим учасником судового процесу) у
вирішенні спору не подано суду в
обґрунтування її вимог або заперечень
належні і допустимі докази, в тому
числі на вимогу суду, або якщо в разі
неможливості самостійно надати докази
нею не подавалося клопотання про
витребування їх судом (частина перша
статті 38 ГПК), то розгляд справи
господарським судом може
здійснюватися виключно за наявними у
справі доказами, і в такому разі у суду
вищої інстанції відсутні підстави для
скасування судового рішення з мотивів
неповного з'ясування місцевим
господарським судом обставин справи.

Згідно з відомостями та документами,
наданими позивачем (видаткові
накладні, податкові накладні), що не
спростовані відповідачем, - відповідач
за поставлений товар на суму 67 356,42 грн.
не розрахувався, у зв'язку з чим у нього
утворилась заборгованість перед
позивачем у сумі 67 356,42 грн.

Зважаючи на встановлені факти та
вимоги вищезазначених правових норм, а
також враховуючи, що відповідач в
установленому порядку обставини, які
повідомлені позивачем, не спростував,
господарський суд дійшов висновку, що
позов нормативно та документально
доведений, та в частині стягнення
основного боргу підлягає задоволенню
повністю.

В зв'язку з тим, що відповідач
припустився прострочення по платежам
позивач на підставі п. 6.6 Договору
просить суд стягнути з відповідача на
свою користь 10 999,22 грн. - пені.

Пунктом 6.6 Договору в редакції
протоколу розбіжностей до Договору, у
випадку порушення Покупцем строків
оплати, Покупець сплачує
Постачальникові неустойку в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ за
кожен день прострочення. Неустойка
сплачується за весь період невиконання
або неналежного виконання Покупцем
своїх зобов'язань включаючи день
повного розрахунку за поставлений
Товар.

Судом встановлено, що відповідач у
встановлений Договором строк свого
обов'язку по перерахуванню коштів не
виконав, допустивши прострочення
виконання грошового зобов'язання (в т.ч.
у період, який вказано позивачем), тому
дії відповідача є порушенням
договірних зобов'язань (ст. 610
Цивільного кодексу України), і він
вважається таким, що прострочив (ст. 612
Цивільного кодексу України),
відповідно є підстави для застосування
встановленої законом
відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України
передбачає, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, якими зокрема є сплата
неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 Цивільного
кодексу України виконання зобов'язання
(основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом.

Згідно з ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу
України виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою,
різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Таким чином, п. 6.6 Договору сторони
передбачили сплату пені.

З огляду на вимоги частини першої
статті 4-7 і статті 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд має з'ясовувати
обставини, пов'язані з правильністю
здійснення позивачем розрахунку, та
здійснити оцінку доказів, на яких цей
розрахунок ґрунтується. У разі якщо
відповідний розрахунок позивачем
здійснено неправильно, то
господарський суд з урахуванням
конкретних обставин справи самостійно
визначає суми пені та інших нарахувань
у зв'язку з порушенням грошового
зобов'язання, не виходячи при цьому за
межі визначеного позивачем періоду
часу, протягом якого, на думку позивача,
мало місце невиконання такого
зобов'язання, та зазначеного позивачем
максимального розміру відповідних
пені та інших нарахувань (п. 1.12
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 14 від
17.12.13. «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань»).

В силу приписів п. 18 Інформаційного
листа Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2004 році"
№ 01-8/344 від 11.04.2005 р. з огляду на вимоги
частини 1 статті 47 ГПК України щодо
прийняття судового рішення за
результатами обговорення усіх
обставин справи та частини 1 статті 43
ГПК України стосовно всебічного,
повного і об'єктивного розгляду в
судовому процесі всіх обставин справи
в їх сукупності, суд повинен перевірити
обґрунтованість і правильність
здійсненого нарахування сум штрафних
санкцій, річних, збитків від інфляції, і
в разі, якщо їх обчислення помилкове -
зобов'язати позивача здійснити
перерахунок відповідно до закону чи
договору або зробити це самостійно.

Судом встановлено факт прострочення
виконання грошового зобов'язання та на
підставі викладеного вище здійснено
перерахунок пені та встановлено, що з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню 10 999,22 грн., що
відповідає обґрунтованому розрахунку
позивача.

Крім того, позивач на підставі ст. 625
Цивільного кодексу України просить суд
стягнути з відповідача 2 404,3 грн. - 3%
річних та 2 249,38 грн. - збитків від
інфляції.

Згідно зі статтею 625 ЦК України
встановлено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
індексу інфляції та процентів річних в
порядку ст. 625 ЦК України є способами
захисту його майнового права та
інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові. (Відповідної правової
позиції дотримується Вищий
господарський суд України у постанові
№ 48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд
України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010
р.).

За перерахунком суду, розмір відсотків
річних за прострочення виконання
грошового зобов'язання складає 2 404,30
грн., розмір збитків від інфляції
складає 2 249,38 грн., як те вбачається з
обґрунтованого розрахунку позивача,
внаслідок чого позовні вимоги в цій
частині є такими, що підлягають
задоволенню.

При цьому, відповідачем не оспорено
розрахунки пені, збитків від інфляції
та відсотків річних.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК
України витрати, пов'язані з розглядом
справи, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Арда-Трейдинг» (52500, Дніпропетровська
обл., м. Синельникове, вул. Миру, б. 29, кв.
28; ідентифікаційний код 37029549) 67 356
(шістдесят сім тисяч триста п'ятдесят
шість) грн. 42 коп. - основного боргу, 2 249
(дві тисячі двісті сорок дев'ять) грн. 38
коп. - збитків від інфляції, 2 404 (дві
тисячі чотириста чотири) грн. 30 коп. - 3%
річних, 10 999 (десять тисяч дев'ятсот
дев'яносто дев'ять) грн. 22 коп. - пені, 1 827
(одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн.
00 коп. - витрат по сплаті судового збору.

3. Після вступу рішення в законну силу
видати наказ.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 24.06.14.

Суддя
Т.М. Ващенко