ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23.06.14 Справа № 904/3318/14

За позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, м. Луганськ

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Полісервіспром", м.
Дніпропетровськ

про стягнення 7 046, 97 грн.

Суддя Ярошенко В.І.

Представники:

від позивача: не з'явились

від відповідача: не з'явились

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернувся до господарського суду
Дніпропетровської області з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Полісервіспром" про
стягнення заборгованості у розмірі 7046,
97 грн., з яких 6727 грн. - основний борг, 319,
97 грн. - три відсотки річних.

Позовні вимоги обґрунтовані несплатою
відповідачем товару поставленого
позивачем та прийнятого відповідачем
поза умовами договору.

Ухвалою господарського суду від 19.05.2014
порушено провадження у справі та
розгляд справи призначено на 23.06.2014.

Відповідач явку повноважного
представника у судове засідання не
забезпечив, відзив на позовну заяву та
інші витребуванні судом документи не
надав, про причини неявки суд не
повідомив. Про дату, час та місце
судового засідання був повідомлений
належним чином, оскільки поштовий
конверт (арк. с. 35) з ухвалою суду, що
направлявся на адресу відповідача
згідно адреси зазначеної у позовній
заяві, повернувся з поштовою відміткою:
"за закінченням терміну зберігання".

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 № 18, особи, які беруть участь у
справі, вважаються повідомленими про
час і місце розгляду судом справи у
разі виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК України.
За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

11.06.2014 через канцелярію господарського
суд від позивача надійшло клопотання
від 04.06.2014 № 355, в якому він просить
розглядати справу без участі його
представника.

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України, справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами.

У судовому засіданні 23.06.2013 оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи, всебічно
та повно з'ясувавши фактичні обставини
справи, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення її по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі
- позивач) передав, а Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Полісервіспром" (далі - відповідач)
прийняло товар, на загальну суму 8227
грн., що підтверджується видатковою
накладною № 11069 від 26.11.2012 та
довіреністю № 4 від 19.11.2012 на отримання
товару (арк. с. 8-9).

Відповідач частково сплатив вартість
поставленого товару у розмірі 1500 грн.,
про що свідчать банківські виписки від
28.10.2013 та 13.12.2013 (арк. с. 31-32).

Позивач звернувся до відповідача з
вимогою від 04.04.2014 про сплату
заборгованості у розмірі 6727 грн.. що
підтверджується поштовим описом
вкладення до цінного листа.
надісланого на адресу відповідача (арк.
с. 14-17). Відповідач залишив дану вимогу
без відповіді.

Таким чином, несплаченим залишається
вартість поставленого товару у розмірі
6727 грн.

Цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки (ст. 11 Цивільного
кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України)
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 181 Господарського суду
України господарський договір за
загальним правилом викладається у
формі єдиного документа, підписаного
сторонами та скріпленого печатками.
Допускається укладення господарських
договорів у спрощений спосіб, тобто
шляхом обміну листами, факсограмами,
телеграмами, телефонограмами тощо, а
також шляхом підтвердження прийняття
до виконання замовлень, якщо законом не
встановлено спеціальні вимоги до форми
та порядку укладення даного виду
договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати
послугу, сплатити гроші тощо) або
утриматися від певної дії, а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку.

Згідно ст. 173 ГК України, господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України,
майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Дії сторін (передача продавцем товару
покупцю за видатковою накладною,
прийняття товару покупцем) свідчать
про виникнення між ними правовідносин
поставки.

Згідно ст. 712 ЦК України за договором
поставки продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ст. 692 ЦК України,
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару. Покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару.

Частиною першою ст. 222 ГК України
передбачено, що учасники господарських
відносин, що порушили майнові права або
законі інтереси інших суб'єктів,
поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм
претензії чи звернення до суду.

Згідно з приписами ст. 193 ГК України та
ст. ст. 525, 526 ЦК України цивільні та
господарські зобов'язання мають бути
виконані належним чином відповідно до
закону та договору. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

На час розгляду спору у господарському
суді, відповідачем не заперечено факт
отримання товару за представленою
накладною та не надано доказів повної
оплати або повернення переданого
товару на суму 6727 грн., а відтак, позовна
вимога про стягнення з відповідача
суми основного боргу підлягає
задоволенню в розмірі 6727 грн.

За порушення відповідачем виконання
грошового зобов'язання, позивачем
нараховані три відсотки річних у
розмірі 319, 97 грн. за період з 27.11.2012 по
15.04.2014.

Відповідно ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошових
зобов'язань на вимогу кредитора,
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три відсотка річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
процентів річних є способом захисту
його майнового права та інтересу, суть
якого полягає в отриманні компенсації
(плати) від боржника за користування
утримуваними ним грошовими коштами,
належними до сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання
боржником грошового зобов'язання
виникають нові додаткові зобов'язання,
які тягнуть за собою втрату
матеріального характеру.

За своїми ознаками три відсотки річних
є платою за користування чужими
коштами в період прострочки виконання
відповідачем його договірного
зобов'язання, і за своєю правовою
природою вони є самостійним способом
захисту цивільних прав і забезпечення
виконання цивільних зобов'язань.

Відповідно до ст. 55 Господарського
процесуального кодексу України, суд,
перевіривши правильність нарахування
трьох відсотків річних, задовольняє
дану вимогу повністю у сумі 319, 97 грн.

Враховуючи вищевикладені обставини,
суд дійшов висновку, що позовні вимоги
ґрунтуються на вимогах чинного
законодавства, підтверджуються
належними та допустимими доказами, а
тому підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Витрати по сплаті судового збору у
розмірі 1827 грн., відповідно до ст. 49 ГПК
України, підлягають стягненню з
відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Полісервіспром»
(49000, м. Дніпропетровськ, вул.
Робоча, буд. 75, кв. 156, ) на
користь Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_1)
заборгованість у розмірі 6727 грн. (шість
тисяч сімсот двадцять сім грн.), три
відсотки річних у сумі 319, 97 грн. (триста
дев'ятнадцять грн. 97 к.) та 1827 грн. (одна
тисяча вісімсот двадцять сім) витрат
по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його підписання і може бути
оскарженим протягом цього строку до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду.

Повне рішення складено 23.06.2014

Суддя В.І. Ярошенко