КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" червня 2014 р. Справа№ 910/2404/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

при секретарі Вершути
О.П.

за участю представників:

від позивача - Кочура А.В.

від відповідача - не з`явився

від третьої особи - Троніц М.І.

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Державної спеціалізованої
фінансової установи «Державний фонд
сприяння молодіжному житловому
будівництву» та апеляційної скарги
Державної фінансової інспекції
України на рішення Господарського суду
м. Києва від 09.04.2014 року (суддя Пукшин
Л.Г.)

за позовом Державної спеціалізованої
фінансової установи «Державний фонд
сприяння молодіжному житловому
будівництву»

до Державного підприємства
«Державний науково-дослідний інститут
автоматизованих систем в будівництві»

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача Державна фінансова
інспекція України

про стягнення суми,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач Державна спеціалізована
фінансова установа «Державний фонд
сприяння молодіжному житловому
будівництву» звернувся до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Державного підприємства
«Державний науково-дослідний інститут
автоматизованих систем в будівництві»
про стягнення коштів.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 09.04.2014 року в задоволенні
позовних вимог було відмовлено
повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
позивач та третя особа звернулися з
апеляційними скаргами до Київського
апеляційного господарського суду, в
якій позивач вказує, що рішення суду
прийняте при неповному з`ясуванні всіх
обставин справи, з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а тому просять суд скасувати рішення
суду першої інстанції та прийняти нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити повністю.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 08.05.2014 року (з
урахуванням ухвали про виправлення
описок від 13.05.2014 року) апеляційну
скаргу прийнято до провадження та
призначено до розгляду в складі:
головуючий суддя: Шапран В.В., судді:
Андрієнко В.В., Рудченко С.Г.

Розпорядженням Секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду Шевченко Е.О. від
12.06.2014 року склад колегії був змінений
на: головуючий суддя Шапран В.В., судді:
Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Представник позивача та третьої особи
в судове засідання на вказану дату
з`явилися та надали усні пояснення
стосовно предмету спору.

Представник відповідача в судове
засідання не з`явився про день та час
розгляду справи був повідомлений
належним чином. Причини неявки суду не
повідомив.

Апеляційний господарський суд,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представників
позивача та третьої особи, дослідивши
наявні матеріали справи, встановив
наступне:

15 вересня 2010 року між Державною
спеціалізованою фінансовою установою
«Державний фонд сприяння молодіжному
житловому будівництву» та Державним
підприємством «Державний
науково-дослідний інститут
автоматизованих систем в будівництві»
був укладений договір № 941/051/10 про
відшкодування витрат
балансоутримувача на утримання
орендованого нерухомого майна в
належному стані та надання комунальних
послуг.

Відповідно до п. 1.1. договору
балансоутримувач забезпечує
обслуговування, експлуатацію та ремонт
будівлі, що знаходиться за адресою: м.
Київ, вул.. М. Кривоноса, 2а,
учбово-лабораторний корпус № 2 3, 4
поверхи, а також утримання
прибудинкової території, орендар бере
участь у витратах балансоутримувача на
виконання вказаних робіт пропорційно
до займаної площі (924,2 кв.м), у
відповідності до умов даного договору,
комунальні та експлуатаційні послуги:
опалення водопостачання і каналізація,
нормативне електроспоживання, радіо,
вивіз побутового сміття, охорона,
сигналізація, прибирання місць
загального користування тощо.

Відповідно до п. 2.6. договору оплата
здійснюється згідно наданого
балансоутримувачем рахунку-фактури не
пізніше 20 числа місяця, наступного, за
місяцем в якому були надані послуги та
оформляються підписанням сторонами
актів приймання-передачі наданих
послуг.

Позивач, звертаючись із позовом до суду
обґрунтовує свої вимоги тим, що
відповідно до акту від 13.08.2013 року №
06-21/66 складеного Державною фінансовою
інспекцією України за проведеною
плановою ревізією
фінансово-господарської діяльності
Державної спеціалізованої фінансової
установи «Державний фонд сприяння
молодіжному житловому будівництву» за
період з 01.07.2010 року по 31.03.2013 року
встановлено, що в порушення ст. 629 ЦК
України у п.1.1. договору щодо участі
позивача у витратах балансоутримувача
пропорційно до займаної площі
встановлена зайва оплата фондом
комунальних послуг.

Так, ревізією встановлено, що при
розрахунках витрат на послуги
утримання в належному стані місць
загального користування в будинку де
знаходиться приміщення Фонду
обслуговування ліфтів, а також послуг з
опалення використовувалося відношення
площі, що займає Фонд (924,2 кв.м) до
загальної площі будівель інституту (11230
кв.м.). Натомість при розрахунку витрат
за послуги електропостачання,
водопостачання та водовідведення, а
також послуг по збору та вивозу
побутового сміття використовувалось
відношення площі, що займає Фонд (924,2
кв.м) до фактично займаної площі
будівель (3808,15 кв.м.).

Крім того, Інспекцією здійснено
зустрічну звірку в Інституті, за
результатами якої встановлено, що
протягом квітня 2011 року - березня 2013
року Інститутом (відповідачем)
нараховано до сплати Фонду та включено
в акти надання послуг відшкодування: за
електропостачання на суму 427 692,05 грн;
за послуги з водопостачання та
водовідведення - на суму 122 955, 6 грн; за
послуги по збору і вивозу сміття - на
суму 7190,26 грн, що підтверджується
актами надання послуг за період з
квітня 2011 року по березень 2013 року.

За розрахунками інспекції, при
розрахунку вартості вказаних послуг,
виходячи із фактично займаної площі
Фонду (924,2 кв.м.) до загальної площі
будівель балансоутримувача (11230 кв.м),
вартість послуг з електропостачання за
період, що підлягає зустрічній звірці
становить 145 032,55 грн; вартість послуг з
водопостачання та водовідведення - 6
315,03 грн, вартість послуг по збору та
вивозу сміття - 2 438,26 грн.

У зв'язку з чим, різниця між фактично
нарахованою вартістю та вартістю,
розрахованою відповідно до загальної
площі будівель інституту (11230 кв.м.)
послуг з електропостачання становить
282 659,50 грн, послуг з водопостачання та
водовідведення - 12 307,60 грн, послуг по
збору та вивозу побутового сміття - 4
752,00 грн.

З огляду на зазначене, інспекцією
встановлено, що внаслідок порушення ст.
629 ЦК України, п.1.1. договору щодо участі
Фонду у витратах балансоутримувача
пропорційно до займаної площі,
позивачем було зайво оплачено
комунальні послуги на суму 299 7129,10 грн.,
за стягненням якої і звернувся позивач
з позовом до відповідача.

Пунктом 7 ст. 179 Господарського кодексу
України визначено, що господарські
договори укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів

Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу
України, сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Частиною 5 ст. 180 Господарського
кодексу України передбачено, що ціна у
господарському договорі визначається
в порядку, встановленому цим Кодексом,
іншими законами, актами Кабінету
Міністрів України.

Згідно зі ст. 632 Цивільного кодексу
України ціна в договорі встановлюється
за домовленістю сторін, тобто є
вільною, за виключенням випадків
визначених законом, у яких ціни (тарифи,
ставки тощо) встановлюються або
регулюються уповноваженими органами
державної влади або органами місцевого
самоврядування.

Відповідно ч. 1 до ст. 638 Цивільного
кодексу України, договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України визначено, що договір - є
підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків. Цивільні права і обов'язки
виникають як з передбачених законом
договорів, так і з договорів, не
передбачених законом, але таких, що
йому не суперечать.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Як свідчать матеріали справи,
сторонами на виконання вимог договору
щомісячно складалися акти надання
послуг, які підписувалися
уповноваженими представниками сторін
та скріплювалися печатками обох
сторін. Так, у матеріалах справи наявні
завірені копії актів надання послуг
від 29.04.2011 р. на суму 42 328,36 грн; від
31.05.2011 р. на суму 36 210,016 грн; від 30.06.2011 р.
на суму 37 725,85 грн; від 29.07.2011 р. на суму 36
875,58 грн; від 31.08.2011 р. на суму 35 147,33
грн; від 30.09.2011 р. на суму 36 940,28 грн; від
31.10.2011 р. на суму 43 012,27 грн; від 30.11.2011 р.
на суму 60 239,36 грн; від 30.12.2011 р. на суму
50 849,49 грн; від 31.01.2012 р. на суму 48 150,82
грн; від 29.02.2012 р. на суму 74 703,09 грн;
від 30.03.2012 р. на суму 44 287,67 грн; від
30.04.2012 р. на суму 39 990,14 грн; від 31.05.2012 р.
на суму 38 178,70 грн; від 27.06.2012 р. на суму 36
395,00 грн; від 31.07.2012 р. на сум 33 862,70 грн;
від 31.08.2012 р. на суму 35 748,05 грн; від
28.09.2012 р. на суму 32 171,40 грн; від 31.10.2012 р.
на суму 33 280,45 грн; від 30.11.2012 р. на суму 43
936,48 грн; від 29.12.2012 р. на суму 43 936,48
грн; від 31.01.2013 р. на суму 57 540,70 грн; від
28.02.2013 р. на суму 58 058,26 грн; від 29.03.2013 р.
на суму 52 836,52 грн.

Відповідно до пояснень сторін вказані
послуги були оплачені позивачем у
повному обсязі.

В силу приписів ч. 1 ст. 188
Господарського кодексу України, ст.ст.
525, 651 Цивільного кодексу України зміна
та розірвання господарських договорів
в односторонньому порядку не
допускаються, якщо інше не передбачено
законом або договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 632 Цивільного
кодексу України зміна ціни в договорі
після його виконання не допускається.

З пояснень позивача вбачається, що за
наслідками проведеної Державною
фінансовою інспекцією України
ревізією було складено акт № 06-21/66 від
13.08.2013 рокау та встановлено, що при
здійснені розрахунку фактичних витрат
за послуги використовувався невірний
розмір площі, що призвело до понесення
позивачем збитків в розмірі 299 7129,10 грн.

Як зазначалося вище, загальна площа
інституту становить 11230 кв.м., а
фактично займана площа будівель 3808,15
кв.м. Із пояснень відповідача, що не
заперечувалось позивачем вбачається,
що більша частина площі, приблизно, 7421
кв.м. є вільною, а отже відповідачем
витрати розподілялися саме між
фактичними користувачами приміщень
пропорційно від об`єму наданих послуг
до фактичної кількості споживачів з
урахуванням займаної ним площі, що в
свою чергу не суперечить умовам
укладеного договору та нормам чинного
законодавства України.

Статтею 654 Цивільного кодексу України
встановлено, що зміна або розірвання
договору вчиняється в такій самій
формі, що й договір, що змінюється або
розривається якщо інше не встановлено
договором або законом чи не випливає із
звичаїв ділового обороту.

Згідно зі ст. 188 Господарського кодексу
України сторона договору, яка вважає за
необхідне, зокрема, змінити договір,
повинна надіслати пропозицію про це
другій стороні, яка у двадцятиденний
строк після одержання такої пропозиції
повідомляє іншу сторону про результати
її розгляду.

Позивачем не надано ані суду першої
інстанції ані суду апеляційної
інстанції доказів щодо укладання
сторонами будь-яких змін до договору в
частині узгодження іншого розміру
витрат за послуги з урахуванням
розрахунків зазначених позивачем в
позовній заяві.

Також слід зазначити, що відповідно до
ст. 188 Господарського кодексу України у
разі якщо сторони не досягли згоди щодо
зміни (розірвання) договору або у разі
неодержання відповіді у встановлений
строк з урахуванням часу поштового
обігу, заінтересована сторона має
право передати спір на вирішення суду.
Якщо судовим рішенням договір змінено
або розірвано, договір вважається
зміненим або розірваним з дня набрання
чинності даним рішенням, якщо іншого
строку набрання чинності не
встановлено за рішенням суду.

Позивачем не надано доказів того, що
він звертався до відповідача з
пропозицією про внесення змін
договору, чи з позовною заявою до суду з
спонукання відповідача до внесення
таких змін до договору.

Колегія суддів не погоджується із
твердженням позивача щодо вимоги
позивача про повернення вказаної суми
коштів саме на підставі ст. 1212 ЦК
України.

Згідно зі ст. 1212 Цивільного кодексу
України, особа, яка набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи (потерпілого) без достатньої
правової підстави (безпідставно набуте
майно), зобов'язана повернути
потерпілому це майно. Особа зобов'язана
повернути майно і тоді, коли підстава,
на якій воно було набуте, згодом
відпала.

Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Позивачем належними та допустимими
доказами не доведено, що сплачені ним
кошти в розмірі 299 719,10 грн є
безпідставно набутими відповідачем,
оскільки, як свідчать матеріали справи,
вони сплачені на підставі договору,
який не визнаний в установленому
законодавством порядку недійсним.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції
повно, всебічно і об'єктивно з`ясовано
обставини справи, винесено рішення у
відповідності до норм матеріального і
процесуального права, з повним
з`ясування обставин, що мають значення
для справи, правомірно відмовлено в
задоволенні позовних вимог Державної
спеціалізованої фінансової установи
«Державний фонд сприяння молодіжному
житловому будівництву», а тому
апеляційна скарга Державної
спеціалізованої фінансової установи
«Державний фонд сприяння молодіжному
житловому будівництву» та апеляційна
скарга Державної фінансової інспекції
України не підлягає задоволенню.

Зважаючи на те, що колегією суддів
апеляційна скарга Державної
спеціалізованої фінансової установи
«Державний фонд сприяння молодіжному
житловому будівництву» та апеляційна
скарга Державної фінансової інспекції
України залишається без задоволення,
судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК
України покладаються на апелянтів.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103,
105 Господарського процесуального
кодексу України, Київський апеляційний
господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної
спеціалізованої фінансової установи
«Державний фонд сприяння молодіжному
житловому будівництву» та апеляційну
скаргу Державної фінансової інспекції
України залишити без задоволення,
рішення Господарського суду міста
Києва від 09.04.2014 року у справі № 910/2404/14-
без змін.

Матеріали справи № 910/2404/14 повернути до
Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя
В.В. Шапран

Судді
В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов