м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/9945/14 24.06.14За позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю "ЦІЛІСНИЙ МАЙНОВИЙ
до фізичної особи
про стягнення 8 805,40 грн.
Суддя Головатюк Л.Д.
Представники сторін:
Від позивача Яковенко К.В.
(дов. № 20 від 15.05.14)
Від відповідача не прибув
ОБСТАВИНИ СПРАВИ :
Позивач звернувся до господарського
суду м. Києва з позовною заявою про
стягнення з відповідача
заборгованості у зв`язку з неналежним
виконанням договору оренди №01/09/13-54 від
01.09.2014 в розмір 8 805, 40 грн.
Ухвалою господарського суду м. Києва
від 29.05.2014 порушено провадження у
справі №910/9945/14 та призначено до
розгляду на 12.06.2014.
Представник позивача з'явився в судове
засідання 12.06.2014, надав пояснення по
суті справи та подав додаткові докази
по справі.
Представник відповідача в судове
засідання 12.06.2014 не з'явився, причин не
явки суд не повідомив, хоча про час та
місце розгляду справи, був належним
Розгляд справи було відкладено на
24.06.2014 в судове засідання прибув
представник позивача і дав додаткові
пояснення по справі.
Представник позивача свої позовні
вимоги підтримав та просив їх
задовольнити в повному обсязі.
В судове засідання 24.06.2014 представник
відповідача вдруге не з'явився, причин
не явки суд не повідомив, хоча про час
та місце розгляду справи, був належним
Проте, судом встановлено, що копії
ухвал господарського суду від 29.05.2014
про порушення провадження у справі та
відповідній ухвалі про відкладення
розгляду справи від 12.06.2014 були
направлені відповідачу за його
юридичною адресою, зазначеною у витягу
з Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб- підприємців
станом на 12.06.2014, яка є незмінною на
даний час. Однак, зазначена поштова
кореспонденція поверталася з
поштового відділення без виконання з
відміткою "за закінченням терміну
Відповідно до ст. 64 ГПК України у разі
ненадання сторонами інформації щодо їх
поштової адреси, ухвала про відкриття
провадження у справі надсилається за
адресою місцезнаходження (місця
проживання) сторін, що зазначена в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців. У
разі відсутності сторін за такою
адресою, вважається, що ухвала про
порушення провадження у справі вручена
Оскільки про час та місце судового
засідання відповідач був належним
чином повідомлений, на підставі статті
75 Господарського процесуального
кодексу України справа може бути
розглянута за наявними в ній
В судовому засіданні судом оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

У судовому засіданні складався
протокол згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, заслухавши пояснення
представника позивача, господарський
суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.09.2013 між товариством з обмеженою
відповідальністю «Цілісний майновий
комплекс 103» (надалі позивач, за
договором - орендодавець) та фізичною
особою підприємцем ОСОБА_1 (надалі
відповідач, за договором - орендар) було
укладено договір оренди №01/09/13-54(надалі
договір).

Відповідно п.1.1, 1.2., 1.3. договору
орендодавець зобов'язувався передати
орендарю в тимчасове платне
користування нежиле приміщення з
прилеглою територією за адресою:
АДРЕСА_2

Згідно акту приймання-передачі від
01.09.2013 ТОВ «ЦМК 103» передав, а
орендар(відповідач) прийняв в
тимчасове платне користування
приміщення передбачене п.1.2, 1.3
договору.

Згідно п. 8.3 договору оплата за
користування приміщеннями проводиться
орендарем не пізніше 10-го числа
поточного місяця, за який здійснюється
оплата.

Як вбачається з матеріалів справи,
протягом вересня-грудня 2013 року ТОВ
«ЦМК 103» виставив, а відповідач прийняв
до оплати підписані сторонами акти
виконаних робіт (надання послуг) №165
від 30.09.2013 на суму 1350,00 грн., №240 від
31.10.2013 на суму 1350,00 грн., №299 від 30.11.2013,
№366 від 31.12.2013(копії в матеріалах
справи) на загальну суму 5 400,00 грн., які
оплачені не були.

В зв'язку із неможливістю відповідача
здійснювати оплату за оренду нежилого
приміщення вищевказаний договір було
припинено 31.12.2013(копія додаткової угоди
№1 до договору №01/09/13-54 від 31.12.2013 - в
матеріалах справи).

Однак, ФОП ОСОБА_1 свої зобов'язання,
щодо погашення заборгованості за
договором не виконала, в зв'язку з чим
ТОВ «ЦМК 103» звернулося з вимогою в
порядку ст.530 ЦК України щодо погашення
заборгованості відповідачем (копія
вимоги №16 від 15.04.2014 із підтвердженням
про відправлення відповідачу - в
матеріалах справи).

Таким чином, станом на день розгляду
справи дебіторська заборгованість, ФОП
ОСОБА_1 за користування нежилими
приміщеннями за договором оренди
№01/09/13-54 від 01.09.2014 складає 5 400,00 грн.

Даними діями відповідач порушує взяті
на себе зобов'язання за договором
оренди.

Відповідно п. 24.4. договору у випадку
його розірвання чи припинення, ФОП
ОСОБА_1 не звільняється від
зобов'язання за договором, щодо
здійснення всіх належних за договором
платежів в тому числі штрафних санкцій
та відшкодування збитків.

Внаслідок укладення договору оренди,
між сторонами, згідно ст. 11 ЦК України,
виникли цивільні права та обов'язки.
Оскільки між сторонами по справі
склалися господарські правовідносини,
то до них слід застосовувати положення
ГК України як спеціального акту
законодавства, що регулює
правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193
ГК України до виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення ЦК України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
кодексом.

Статтею 626 ЦК України визначено поняття
договору, яким є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні
обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором. Зміст договору
становлять умови (пункти) визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства (ст.
628 ЦКУ) Відповідно до ст.629 ЦКУ договір є
обов'язковим до виконання сторонами, а
отже умови договору, укладеного між
сторонами є юридично обов'язковими.

Згідно ст. 173 ГК України один суб'єкт
господарського зобов'язання повинен
вчинити певну дію на користь іншого
суб'єкта, а інший суб'єкт має право
вимагати від зобов'язаної сторони
виконання її обов'язку.

Частиною першою статті 193
Господарського кодексу України
встановлено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Відповідно до частини
сьомої зазначеної статті не
допускаються одностороння відмова від
виконання зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ч. 1 ст. 629 ЦК України).

У відповідності до ст.ст. 202, 203, 205, 206 ЦК
України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Правочини можуть бути
односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори). Зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Правочин може
вчинятися усно або в письмовій формі.
Сторони мають право обирати форму
правочину, якщо інше не встановлено
законом. Усно можуть вчинятися
правочини, які повністю виконуються
сторонами у момент їх вчинення, за
винятком правочинів, які підлягають
нотаріальному посвідченню та (або)
державній реєстрації, а також
правочинів, для яких недодержання
письмової форми має наслідком їх
недійсність.

Зазначене також кореспондується зі
ст.ст.525, 526 ЦК України відповідно до
яких зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно умов ч.1 ст. 6 ЦК України сторони
мають право укласти договір, який не
передбачений актами цивільного
законодавства, але відповідає
загальним засадам цивільного
законодавства.

Згідно ст.173 Господарського кодексу
України один суб'єкт господарського
зобов'язання повинен вчинити певну дію
на користь іншого суб'єкта, а інший
суб'єкт має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

У відповідності до ст.610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 ЦК України).

На підставі ст. 3 ЦК України, яка
закріплює свободу договору, сторони
мають право як врегулювати у договорі
свої відносини, які не врегульовані
цими актами, так і відступити від
положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд.

Відповідно до ст. 632 ЦК України ціна в
договорі встановлюється за
домовленістю сторін. Зміна ціни після
укладення договору допускається у
випадках і на умовах, встановлених
договором.

Згідно ст. 527 Цивільного кодексу
України боржник зобов'язаний виконати
всій обов'язок, а кредитор -прийняти
виконання особисто, якщо інше
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності і
справедливості.

Відповідно до ст. 759 ЦК України, за
договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк.

Згідно ст.. 762 ЦК України за
користування майном з наймача
справляється плата, розмір якої
встановлюється договором найму.

Статтею 283 ГК України встановлено, що за
договором оренди одна
сторона(орендодавець) передає другій
стороні(орендареві) за плату на певний
строк у користування майно для
здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ст. 286 ГК України орендна
плата - це фіксований платіж, який
орендар сплачує орендодавцю незалежно
від наслідків своєї господарської
діяльності.

За таких обставин, суд вимоги позивача
в частині стягнення основного боргу в
сумі 5 400,00 грн. вважає обґрунтованими
та такими, що підлягають задоволенню та
стягненню з відповідача.

Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача 3% річних в сумі 98,53 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом. Таким чином,
частина 1 статті 625 Цивільного кодексу
України встановлює виняток із
загального правила статті 614
Цивільного кодексу України, що
закріплює принцип вини як підставу
відповідальності боржника.

Отже, відсутність у боржника грошей у
готівковій формі або грошових коштів
на його рахунку в банку, і як наслідок,
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання, якщо навіть у цьому немає
його провини, не звільняють боржника
від відповідальності за прострочення
грошового зобов'язання.

Слід зазначити, що передбачене законом
право кредитора вимагати стягнення
боргу враховуючи індекс інфляції та
відсотків річних є способом захисту
майнових прав та інтересів кредитора,
сутність яких складається з
відшкодування матеріальних втрат
кредитора та знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів,
а також отримання компенсації (плати)
від боржника за користування ним
грошовими коштами, які належать до
сплати кредитору.

Згідно розрахунку позивача, 3% річних
становлять 98,53 грн. Суд вважає даний
розрахунок обґрунтованим та
задовольняє позовні вимоги в цій
частині.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем своїх зобов'язань за
договором, позивач просить суд
стягнути з відповідача на свою користь
пеню за прострочення грошового
зобов'язання, яка згідно розрахунку
позивача становить 336,87 грн., а також
штраф у розмірі 2 970,00 грн.

Відповідно п. 16.1 договору сторони
домовилися, що у випадку прострочення
орендарем виконання зобов'язань, що
передбачає здійснення платежів на
користь орендодавця, і якщо будь-який
платіж (його частина) за даним
договором буде прострочений орендарем,
орендар зобов'язаний сплатити
орендодавцю пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від суми
простроченого зобов'язання за кожний
календарний день прострочення.

Згідно п.16.2 договору за кожні 30
(тридцять) календарних днів існування
заборгованості за договором, орендар
додатково зобов'язаний буде сплачувати
орендодавцю штраф в розмірі 10% від суми
заборгованості, яка склалась на день
нарахування такого штрафу (вказаний
штраф нараховується в останній день
кожного 30-тиденного періоду
прострочення оплати заборгованості,
тобто штраф нараховується на 30-тий день
прострочення, 60-тий день прострочення,
90-тий день прострочення).

Відповідно до ч. 2 ст. 218 Господарського
кодексу України учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання. У разі, якщо інше не
передбачено законом або договором,
суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов'язання несе
господарсько-правову
відповідальність, якщо не доведе, що
належне виконання зобов'язання
виявилося неможливим внаслідок дії
непереборної сили, тобто надзвичайних
і невідворотних обставин за даних умов
здійснення господарської діяльності.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України встановлено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

Згідно із ст. 599 Цивільного Кодексу
України, зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Штрафними санкціями у Господарському
кодексі України визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного або неналежно виконаного
зобов'язання (ч.4 ст. 549 ЦК України).

Статтею 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
встановлено, що розмір пені не може
перевищувати подвійну облікову ставку
Національного Банку, що діяла в період,
за який сплачується пеня.

Отже, згідно з розрахунком позивача
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача пеня в сумі 336,87 грн. та
штраф в розмірі 2 970,00 грн. З цими сумами
суд погоджується, так як позивачем
вони розраховані арифметично вірно.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд дійшов
висновку, що заявлені позивачем вимоги
є обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, з
відповідача на користь позивача
стягуються понесені позивачем витрати
по сплаті держмита та
інформаційно-технічного забезпечення
судового процесу пропорційно
задоволеним позовним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись
Цивільним Кодексом України, ст.ст. 33, 34,
49, 64, 75, 82, 83, 84, 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги товариства з
обмеженою відповідальністю "ЦІЛІСНИЙ
МАЙНОВИЙ КОМПЛЕКС 103" задовольнити
повністю.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (04214, АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь товариства з
обмеженою відповідальністю "ЦІЛІСНИЙ
МАЙНОВИЙ КОМПЛЕКС 103" (02081, м. Київ,
Дарницький район, вул. Дніпровська
Набережна, буд. 19-А, )
основну заборгованість в сумі 5 400 (п'ять
тисяч чотириста) грн. 00 коп., пеню в сумі
336(триста тридцять шість) грн. 87 коп.,
штраф в розмірі 2 970(дві тисячі
дев'ятсот сімдесят) грн. 00 коп., три
відсотки річних в сумі 98(дев'яносто
вісім) грн. 53 коп., судовий збір в
розмірі 1827(одна тисяча вісімсот
двадцять сім) грн. 00 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

4. Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його підписання, оформленого
відповідно до ст. 84 Господарського
процесуального кодексу України, та
може бути оскаржене в порядку та
строки, визначені Господарським
процесуальним кодексом України.

5. Копію рішення розіслати сторонам.

Суддя
Головатюк Л.Д.

Дата
підписання повного тексту рішення -
01.07.2014