ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

17 червня 2014 року Справа № 923/945/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого:Мележик Н.І.,суддів:Губенко
Н.М., Дунаєвської Н.Г., Кочерової Н.О.,
Самусенко С.С., розглянувши
заявуТовариства з обмеженою
відповідальністю "Камбіо"

про перегляд Верховним Судом України
постановиВищого господарського суду
України від 05.03.2014 у справі № 923/945/13 за
позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю "Камбіо" до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Кредо-Інвест-Строй"
третя особаТовариство з обмеженою
відповідальністю "Південенерго"
провизнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Камбіо" звернулося
до господарського суду Херсонської
області з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Кредо-Інвест-Строй" про визнання
недійсним з моменту укладення договору
уступки права вимоги.

Рішенням господарського суду
Херсонської області від 17.09.2013 в позові
відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 17.12.2013 рішення
скасовано, а позов задоволено.

Постановою Вищого господарського
суду України від 05.03.2014 у справі
№923/945/13 постанову Одеського
апеляційного господарського суду від
17.12.2013 скасовано, рішення
господарського суду Херсонської
області від 17.09.2013 залишено в силі.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Камбіо" звернулося
із заявою про перегляд Верховним Судом
України постанови Вищого
господарського суду України від 05.03.2014
у справі №923/945/13, в якій просить
скасувати зазначену постанову та
залишити в силі постанову Одеського
апеляційного господарського суду від
17.12.2013.

Заяву з посиланням на постанови
Вищого господарського суду України від
25.11.2008 у справі №8/565-07, від 07.10.2008 у
справі №16/33-08, постанову Судової палати
у господарських справах Верховного
Суду України від 05.10.2004 у справі №6/408
мотивовано неоднаковим застосуванням
Вищим господарським судом України норм
матеріального права, внаслідок чого, на
думку заявника, ухвалено різні за
змістом судові рішення у подібних
правовідносинах.

Ухвалою Вищого господарського
суду України від 26.05.2014 повідомлено
заявника - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Камбіо" про недоліки
поданої заяви та надано строк для
усунення недоліків до 23.06.2014.

Заявником вимоги ухвали від 26.05.2014
виконані належним чином - подано
документ на підтвердження сплати
судового збору у встановленому Законом
України "Про судовий збір" розмірі.

Розглянувши заяву про перегляд
постанови суду касаційної інстанції та
додані до неї матеріали, колегія суддів
дійшла висновку про наявність підстав
для допуску справи до провадження
Верховного Суду України з огляду на
наступне.

Відповідно до статті 11116
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України) заява про
перегляд судових рішень господарських
судів може бути подана виключно на
таких підставах: 1) неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, внаслідок чого
ухвалено різні за змістом судові
рішення у подібних правовідносинах; 2)
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Як вбачається зі змісту постанови від
05.03.2014 у справі №923/945/13, про перегляд
якої подано заяву, Вищий господарський
суд України визнав обґрунтованим
рішення суду першої інстанції щодо
відмови у позові про визнання
недійсним договору уступки права
вимоги, з огляду на відсутність
правових підстав для визнання
оспорюваного договору недійсним. Суд
касаційної інстанції, застосувавши
приписи статей 512, 514 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України), виходив з
того, що оспорюваним договором сторони
замінили кредитора у зобов'язанні на
стадії виконання судового рішення,
разом з тим, чинне законодавство не
забороняє учасникам господарських
відносин продаж кредиторської
заборгованості на стадії виконання
рішення суду. При цьому, суд касаційної
інстанції визнав необґрунтованими
висновки суду апеляційної інстанції
про те, що оспорюваний договір не
відповідає положенням статей 202, 512, 513,
514 ЦК України.

Однак, у постановах від 25.11.2008 у справі
№8/565-07 та від 07.10.2008 у справі №16/33-08
Вищий господарський суд України, за
подібних обставин справи та однакового
матеріально-правового регулювання
спірних правовідносин, дійшов
протилежного правового висновку, а
саме, погодився з висновками судів
попередніх інстанцій щодо наявності
підстав для визнання недійсними
договорів уступки права вимоги,
оскільки оспорювані договори були
укладені на стадії виконання судового
рішення, на якій кредитори набули
статусу стягувача як сторони
виконавчого провадження, водночас,
чинне законодавство не передбачає
уступку права виконання судового
рішення, у зв'язку з тим, що заміна
стягувача на стадії виконавчого
провадження може відбутись лише на
підставі та у порядку, передбаченому
Законом України "Про виконавче
провадження" (частина п'ята статті 11), а,
відтак, оспорювані договори суперечать
чинному законодавству, зокрема,
положенням статей 512, 515, 517 ЦК України.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що зі змісту доданих
до заяви судових рішень Вищого
господарського суду України
вбачаються ознаки неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, внаслідок чого
ухвалені різні за змістом судові
рішення у подібних правовідносинах, що
є підставою для допуску даної справи до
провадження Верховного Суду України.

Водночас, колегія суддів зазначає, що
до судових рішень, на які в заяві може
бути здійснене посилання на
підтвердження підстави, встановленої
пунктом 1 частини першої статті 11116 ГПК
України, не належать судові рішення
Верховного Суду України в
господарських та адміністративних
справах, оскільки згідно з пунктом 1
рішення Конституційного суду України
від 11.03.2010 року №8-рп/2010 у справі за
конституційним поданням 46 народних
депутатів України щодо офіційного
тлумачення термінів "найвищий судовий
орган", "вищий судовий орган", "касаційне
оскарження", які містяться у статтях 125,
129 Конституції України, визначення у
частині другій статті 125 Конституції
України Верховного Суду України як
найвищого судового органу в системі
судів загальної юрисдикції означає, що
"конституційний статус Верховного Суду
України не передбачає наділення його
законодавцем повноваженнями суду
касаційної інстанції щодо рішень вищих
спеціалізованих судів, які реалізують
повноваження касаційної інстанції",
тому посилання заявника на постанову
Судової палати у господарських справах
Верховного Суду України від 05.10.2004 у
справі №6/408 є безпідставним.

Керуючись статтями 86, 11116, 11121 ГПК
України, Вищий господарський суд
України

УХВАЛИВ:

Допустити справу №923/945/13 до
провадження Верховного Суду України.

Головуючий суддяН. МележикСудді:Н.
Губенко М. Дунаєвська Н. Кочерова С.
Самусенко