РІШЕННЯ

"27" червня 2014 р.Справа № 921/347/14-г/15

Господарський суд Тернопільської
області

у складі судді Галамай О.З. при
секретарі Сиротюк К.В.

розглянув матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Імперія - Агро",
м.Миколаїв Миколаївської області

до відповідача: Селянського
фермерського господарства "Тюльпан",
м.Теребовля Тернопільської області

про стягнення 130 248,00 грн. основної
заборгованості, 48 191,76 грн. - дооцінки
вартості неоплаченого товару, 19 949,14
грн. - 36% річних, 7203,84грн. - пені, 1 744,79 грн.
- індекс інфляції, 26 049,60 грн. - штрафу

За участю представників:

від позивача: Бонтлаб В.В. - представник,
довіреність від 19.03.2014р.;

від відповідача: не з'явився.

Представнику позивача в судовому
засіданні 16.05.2014р. роз'яснено його права
та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК
України.

Запис розгляду судової справи
здійснюється за допомогою технічних
засобів, а саме: програмно-апаратного
комплексу "Документообіг
господарського суду" та
спеціалізованої програми фіксування
відеоконференцій "TrueConf".

Для архівного оригіналу звукозапису
надано диск CD-R, серійний номер 120 170 МС
44784.

Для архівного оригіналу фіксування
відеоконференції надано диск DVD-R,
серійний номер MWD653QC23105344.

Суть спору: На розгляд господарського
суду Тернопільської області
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Імперія - Агро"
подано позов до відповідача
Селянського фермерського господарства
"Тюльпан" про стягнення 130248,00грн.
основної заборгованості, 48 191,76 грн. -
дооцінки вартості неоплаченого товару,
19 949,14 грн. - 36% річних, 7 203,84 грн. - пені,
1744,79грн. - індекс інфляції, 26 049,60 грн. -
штрафу.

Ухвалою суду від 14.04.2014р. порушено
провадження у справі та призначено її
до розгляду на 28.04.2014р.

Представник позивача в судове
засідання 28.04.2014р. не з'явився, однак
через канцелярію суду згідно
супровідних листів (вх. № 8535 від
23.04.2014р., вх. № 8680 від 25.04.2014р. ) надав
документи, які витребовувалися ухвалою
суду від 14.04.2014р.

Також позивачем через канцелярію суду
подано клопотання (вх. № 8534 від 23.04.2014р.)
про участь ТОВ "Імперія - Агро" у судових
засіданнях в режимі відеоконференції.

Представник відповідача в судове
засідання 28.04.2014р. не з'явився, вимог
ухвали суду від 14.04.2014р. не виконав.

Ухвалою суду від 28.04.2014р. задоволено
клопотання ТОВ "Імперія - Агро" про його
участь у судовому засіданні в режимі
відеоконференції, доручено
забезпечення проведення
відеоконференції Господарському суду
міста Києва та відкладено розгляд
справи на 16.05.2014р.

В судовому засіданні 16.05.2014р., що
відбулося в режимі відеоконференції,
суд перейшов до розгляду справи по суті
та оглянув оригінали документів,
доданих до позовної заяви.

Представник позивача в судовому
засіданні 16.05.2014 р. позовні вимоги
підтримав повністю з підстав,
викладених в позовній заяві та
пояснень наданих в судовому засіданні.

Відповідач в судове засідання повторно
не з'явився, вимог ухвал суду від
14.04.2014р., 28.04.2014 р. не виконав, причин
неявки не повідомив.

Ухвалою суду від 16.05.2014р. розгляд справи
відкладено на 13.06.2014р.

Представник позивача в судовому
засіданні 13.06.2014р. позовні вимоги
підтримав та заявив клопотання про
продовження строку розгляду справи на
15 днів в порядку ст. 69 ГПК України для
надання йому можливості подати
додаткові докази для обґрунтування
позовних вимог.

Відповідач в судове засідання вкотре
не з'явився, вимог ухвал суду від
14.04.2014р., 28.04.2014р., 16.05.2014р. не виконав.

Ухвалою суду від 13.06.2014р. розгляд справи
продовжено в порядку ст.69 ГПК України
до 30.06.2014р. включно та відкладено її
розгляд на 27.06.2014р.

Представник позивача в судовому
засіданні 27.06.2014р. позовні вимоги
підтримав повністю з підстав,
викладених в позовній заяві та
пояснень, наданих в судовому засіданні.

Відповідач в судове засідання 27.06.2014р.
вкотре не з'явився, причин неявки не
повідомив, вимог ухвал суду не виконав,
хоча про час та місце розгляду справи
був повідомлений належним чином.

Враховуючи те, що суд неодноразово
відкладав розгляд справи, надаючи
можливість учасникам судового процесу
реалізувати свої процесуальні права на
представництво інтересів у суді та
подання доказів в обґрунтування своїх
вимог та заперечень суд, враховуючи
процесуальні строки розгляду спору,
встановлені ст. 69 ГПК України вважає, що
справа у відповідності до вимог ст. 75
ГПК України, може бути розглянута за
відсутності відповідача.

В судовому засіданні 27.06.2014р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Суд, заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи
та оцінивши докази в їх сукупності,
встановив наступне:

Між ТОВ "Імперія - Агро" (Постачальник)
та Селянського фермерським
господарством "Тюльпан" (Покупець)
укладено договір поставки № ЗР-169/13 від
13.06.2013р. (надалі - договір), за умовами
якого Постачальник зобов'язується
передати у власність Покупця продукцію
виробничо-технічного призначення
(надалі - товар), а Покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього грошову суму
(вартість, ціну), визначену договором.

За даним договором постачається
виключно оригінальна продукція
виробництва провідних компаній світу,
асортимент, кількість, ціна якої
визначаються Додатками та/або
накладними та/або рахунками-фактури, що
є невід'ємною частиною цього договору
(п. 2.1. договору).

Відповідно до пунктів 2.2.-2.4. даного
договору ціна продукції, що
поставляється за цим договором,
вказується у додатках в національній
валюті та визначається в залежності
від виду товару (Засоби Захисту Рослин
(ЗЗР), Насіння, Насіння Вітчизняного
виробництва, Міндобрива та
Мікродобрива). Для Товару (ЗЗР, Насіння
та Мікродобрива) сторони встановлюють
ціну та його вартість у гривнях, а також
визначають їх еквівалент у

доларах США. Загальна сума договору
визначається сукупністю додатків
та/або накладних та/або
рахунків-фактур, що зазначені в п. 2.1.
договору, та які є невід'ємною частиною
цього договору. У випадку розбіжностей
даних у додатках щодо кількості i ціни
товару в порівнянні з даними y
відповідній видатковій накладній,
перевагу має видаткова накладна.
Видаткова накладна є невід'ємною
частиною договору та підписується з
боку покупця особою, уповноваженою
довіреністю на отримання
товарно-матеріальних цінностей
(товару). У разі зміни курсу гривні до
долара США, постачальник проводить
перерахунок (дооцінку) вартості
поставленого, але не оплаченого
покупцем товару.

П. 3.1. договору передбачено, що порядок
розрахунків за поставлений товар
визначається в додатках до даного
договору.

Сторони погоджуються застосовувати
при проведенні розрахунків за цим
договором курс Долара США до гривні, що
встановлений на міжбанківській
валютній біржі на день підписання
договору (п. 3.2. договору).

Згідно з п. 3.3. договору, в тому випадку,
коли курс на міжбанківській валютній
біржі щодо продажу дол. США до гривні на
день проведення розрахунків
(перерахування коштів) є вищим за курс
відповідної іноземної валюти на день
укладення додатку, сторони для
визначення суми належної до оплати
використовують таку формулу: С = А1/А2хВ,
де С - сума належна до оплати; В - ціна
товару на момент підписання додатку; А1
- курс на міжбанківській валютній біржі
щодо продажу дол. США до гривні на день
перерахування коштів; А2 - курс на
міжбанківській валютній біржі щодо
продажу дол. США до гривні на день
підписання відповідного додатку. При
проведенні розрахунків, сума в гривнях,
яку покупець зобов'язаний сплатити
постачальнику як належну оплату повної
вартості товару, визначається з
врахуванням умов ч.1 цього пункту
шляхом множення грошового еквівалента
вартості неоплаченого товару в доларах
США на курс на міжбанківській валютній
біржі щодо продажу дол. США до гривні на
день проведення оплати.

Всі платежі за цим договором
здійснюються покупцем з врахуванням п.
3.3. договору. Товар, що був переданий
покупцю в межах цього Договору тільки
згідно накладних (без укладення інших
письмових угод - додатків), має бути ним
оплачений не пізніше 10 днів з моменту
його отримання за відповідною
накладною. За згодою сторін, після
укладення відповідної угоди, може
використовуватись інша форма та спосіб
розрахунків, у тому числі шляхом
зарахування зустрічних вимог та
сільськогосподарською продукцією
(пункти 3.4-3.5, 3.7 договору).

Поставка продукції здійснюється на
умовах визначених у додатках до цього
договору. Перехід права власності
здійснюється в момент передачі товару
з одночасним прийманням по кількості і
якості. Товар вважається переданим
постачальником і прийнятим покупцем по
кількості - відповідно до кількості
вказаної у накладній (товарній,
товарно-транспортній); по якості -
відповідно до якості, вказаній в
сертифікаті якості
підприємства-виробника. При цьому
фактичним вантажоодержувачем товару
може бути як покупець, так і вказані ним
треті особи, які не є сторонами цього
договору і діють на підставі доручення
(пункти 6.1-6.3 договору).

Відповідно до умов договору поставки №
ЗР-169/13 від 13.06.2013р. між сторонами
укладено додаток № 1 від 13.06.2013р.,
відповідно до якого загальна сума
товару за цим додатком включаючи ПДВ
становить 156 855,00 грн. (вартість в
доларах США з ПДВ - 19128,66), яку покупець
оплачує постачальнику в порядку
попередньої оплати 25 % вартості товару,
що складає 39 213,75 грн. шляхом її
перерахування на розрахунковий
рахунок постачальника в строк до
19.07.2013р.; залишок суми 25 % вартості
товару, що складає 39 213,75 грн.
перераховуються покупцем до 20.09.2013р. та
залишок суми 50 % вартості товару, що
складає 78 427,50 грн. перераховуються
покупцем до 30.10.2013р.

Згідно з укладеним між сторонами
додатком № 2 від 05.07.2013р. загальна сума
товару за цим додатком включаючи ПДВ
становить 13 393,00 грн. (вартість в доларах
США з ПДВ - 1 633,29), яку покупець оплачує
постачальнику в порядку попередньої
оплати 25 % вартості товару, що складає
3348,25 грн. шляхом її перерахування на
розрахунковий рахунок постачальника в
строк до 15.07.2013р; залишок суми 25 %
вартості товару, що складає 3348,25грн.
перераховуються покупцем до 20.09.2013р. та
залишок суми 50 % вартості товару, що
складає 6 696,50 грн. перераховуються
покупцем до 30.10.2013р.

Із вищенаведених додатків вбачається,
що остаточний термін оплати за
одержаний відповідачем по договору
поставки № ЗР-169/13 від 13.06.2013р. товар
встановлено сторонами до 30.10.2013р. При
цьому в п. 4. даних додатків сторони
погодили, що оплата вартості товару
здійснюється покупцем з врахуванням п.
3.3 договору.

Також у вищезазначених додатках
сторонами передбачено курс на
міжбанківській валютній біржі щодо
продажу дол. США до гривні на день
підписання відповідних додатків у
розмірі 1 долар США - 08,20 грн.

На виконання умов договору поставки №
ЗР-169/13 від 13.06.2013р., додатків № 1 від
13.06.2013р. та № 2 від 05.07.2013р., позивач
передав відповідачеві товар на
загальну суму 170 248,00 грн., що
підтверджується видатковими
накладними № 3027 від 13.06.2013р. на суму 156
855,00 грн. та №3567 від 05.07.2013р. на суму 13 393,00
грн., які скріплені підписами та
печатками обох сторін.

Як свідчать матеріали справи та
стверджує позивач, відповідачем
здійснено часткову оплату на загальну
суму 40 000,00 грн., зокрема, 15.11.2013р.
оплачено 20 000,00 грн., 04.12.2013р. оплачено 10
000,00 грн. 30.12.2013р. оплачено 10 000,00 грн., що
підтверджується виписками з банку від
26.03.2014р.

Отже, станом на час розгляду справи
заборгованість відповідача перед
позивачем за отриманий по договору
поставки № ЗР-169/13 від 13.06.2013р. товар
становить 130 248,00 грн.

П. 7.1.1. договору поставки від 13.06.2013р.
передбачено, що за несвоєчасну оплату
продукції покупець сплачує пеню в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
від суми боргу за кожний день
прострочення, а також додатково
сплачує штраф 20 % від суми несплаченого
боргу.

Відповідно до п. 7.7. договору поставки
сторони дійшли згоди про те, що в разі
невиконання відповідачем зобов'язань
щодо оплати отриманого товару та
невиконання зобов'язань передбачених
розділом 3 цього договору покупець,
відповідно до ст. 625 ЦК України, сплачує
на користь постачальника, крім суми
заборгованості, 36 % річних, якщо інший
розмір річних не встановлено
відповідним додатком до договору.
Річні нараховуються на загальну суму
простроченої оплати.

В п. 7.8. договору сторони домовились про
те, що стягнення штрафних санкцій (пені,
штрафу, процентів) за даним договором
відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України, не
обмежується строком нарахування та
припиняється в день виконання стороною
зобов'язання, а строк позовної давності
щодо стягнення штрафних санкцій, у
відповідності до ст. 259 ЦК України,
продовжується до 3-х років.

Відповідно до договору поставки та
додатків до нього за порушення строку
оплати за поставлений товар, позивачем
за період з 31.10.2013р. по 28.03.2014р.
нараховано відповідачеві пеню в
розмірі 7 203,84 грн. та 26049,60грн. - 20 %
штрафу, які просить стягнути з
відповідача.

Позивачем також за період з 31.10.2013р. по
28.03.2014р. відповідно до ч. 2 ст. 625
Цивільного кодексу України та п. 7.7.
договору відповідачу нараховані 36 %
річних в розмірі 19 949,14 грн. та 1 744,79 грн.
втрат від інфляційних процесів, які
просить стягнути з відповідача.

Враховуючи те, що станом на 28.03.2014р.
міжбанківський курс гривні по
відношенню до долара США становить 11,30
грн. за 1 дол. США, позивачем згідно з п.
2.4. договору поставки проведено
перерахунок (дооцінку) вартості
поставленого, але не оплаченого товару,
відповідно до якого просить стягнути з
відповідача 48 191,76 грн. - дооцінки
вартості неоплаченого товару.

Також позивач просить стягнути з
відповідача судові витрати, понесені
ним у зв'язку зі сплатою судового збору.

Проаналізувавши всі обставини та
матеріали справи, заслухавши пояснення
представника позивача, суд прийшов до
висновку, що позовні вимоги підлягають
до задоволення частково.

При прийнятті рішення, суд виходив з
наступного:

Згідно зі статтею 509 ЦК України
зобов'язання - це правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
виконання зобов'язання не
допускається.

Аналогічне положення містить ст. 193
Господарського кодексу України, де
зазначено, що суб'єкти господарювання
та інші учасники господарських
відносин повинні виконувати
господарські зобов'язання належним
чином відповідно до закону, інших
правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається із матеріалів справи,
відповідно до укладеного між сторонами
договору поставки № ЗР-169/13 від 13.06.2013р.,
додатків до договору № 1 від 13.06.2013р. (
загальна сума поставки товару - 156 855,00
грн. з ПДВ, вартість в доларах США з ПДВ -
19 128,66) та № 2 від 05.07.2013р. (загальна сума
поставки товару - 13 393,00 грн. з ПДВ,
вартість в доларах США з ПДВ - 1 633,29),
позивач поставив відповідачеві товар
на загальну суму 170248,00 грн., що
підтверджується видатковими
накладними № 3027 від 13.06.2013р. на суму 156
855,00 грн. та №3567 від 05.07.2013р. на суму 13393,00
грн., належно завірені копії яких
містяться в матеріалах справи.

П. 3.1. договору передбачено, що порядок
розрахунків за поставлений товар
визначається в додатках до даного
договору.

Сторони погоджуються застосовувати
при проведенні розрахунків за цим
договором курс Долара США до гривні, що
встановлений на міжбанківській
валютній біржі на день підписання
договору (п. 3.2. договору).

Товар, що був переданий покупцю в межах
цього Договору тільки згідно накладних
(без укладення інших письмових угод -
додатків), має бути ним оплачений не
пізніше 10 днів з моменту його отримання
за відповідною накладною. За згодою
сторін, після укладення відповідної
угоди, може використовуватись інша
форма та спосіб розрахунків, у тому
числі шляхом зарахування зустрічних
вимог та сільськогосподарською
продукцією (пункти 3.4-3.5, 3.7 договору).

В п. 3.2. додатків до договору сторони
передбачили остаточний термін оплати
за одержаний відповідачем по договору
поставки №ЗР-169/13 від 13.06.2013р. товар до
30.10.2013р.

Однак, як вбачається із позовних вимог
та матеріалів справи, відповідач свої
договірні зобов'язання щодо оплати за
отриманий товар виконав частково,
здійснивши часткову оплату на загальну
суму 40 000,00 грн., зокрема, 15.11.2013р.
оплачено 20 000,00 грн., 04.12.2013р. - 10 000,00 грн.
30.12.2013р. - 10 000,00 грн., що підтверджується
банківськими виписками (містяться в
матеріалах справи). В зв'язку з чим
основна заборгованість відповідача
перед позивачем станом на час розгляду
справи становить 130 248,00 грн.

Відповідач доказів оплати боргу суду
не представив.

Відтак основна заборгованість
відповідача в розмірі 130 248,00 грн.
підлягає до стягнення на користь
позивача.

Положенням ст. 610 ЦК України
передбачено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 ЦК України
встановлено, що боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Відповідно до умов договору поставки
№ЗР-169/13 від 13.06.2013р. (п.2.4,п.7.1.1., п.7.7., п.7.8.
Договору), норм ЦК України та ГК
України, за порушення строків оплати,
встановлених договором та додатками до
нього, позивачем за період з 31.10.2013р. по
28.03.2014р. нараховано пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ в сумі 7
203,84 грн., 26 049,60 грн. - 20 % штрафу, 19 949,14 грн.
- 36 % річних, 1744,79 грн. втрат від
інфляційних процесів та 48 191,76 грн. -
дооцінки вартості неоплаченого товару.

При перевірці правильності
нарахування позивачем штрафних
санкцій, 36% річних, інфляційних втрат та
дооцінки вартості неоплаченого товару
судом застосовано положення п. 1.9
Постанови Пленуму ВГСУ № 14 від 17.12.2013р.,
відповідно до якого день фактичної
сплати заборгованості не включається в
період часу, за який здійснюється
стягнення інфляційних нарахувань та
пені.

Також, якщо у договорі виконання
грошового зобов'язання визначається до
настання певного терміну, зокрема
згідно з додатками № 1 від 13.06.2013р. та № 2
від 05.07.2013р. - до 30.10.2013р. (частина друга
статті 252 ЦК України), то останнім днем
виконання такого зобов'язання
вважається день, що передує цьому
терміну, тобто останнім днем виконання
зобов'язання по договору поставки
№ЗР-169/13 від 13.06.2013р. є 29.10.2013р.

Відтак у позивача виникає право на
нарахування штрафних санкцій з 30.10.2013р.,
однак відповідно до наведених в
позовній заяві розрахунків штрафних
санкцій, 36 % річних та інфляційних
втрат, позивачем проведено їх
нарахування з 31.10.2013р.

Відповідно до п. 1.12. Постанови Пленуму
ВГСУ № 14 від 17.12.2013р. господарський суд
з огляду на вимоги частини першої
статті 47 і статті 43 ГПК України має
з'ясовувати обставини, пов'язані з
правильністю здійснення позивачем
розрахунку, та здійснити оцінку
доказів, на яких цей розрахунок
ґрунтується. У разі якщо відповідний
розрахунок позивачем здійснено
неправильно, то господарський суд з
урахуванням конкретних обставин
справи самостійно визначає суми пені
та інших нарахувань у зв'язку з
порушенням грошового зобов'язання, не
виходячи при цьому за межі визначеного
позивачем періоду часу, протягом якого,
на думку позивача, мало місце
невиконання такого зобов'язання, та
зазначеного позивачем максимального
розміру відповідних пені та інших
нарахувань.

Враховуючи вищезазначене,
правильність нарахування штрафних
санкцій, 36 % річних та інфляційних втрат
перевіряється судом саме з 31.10.2013р.

Враховуючи вимоги постанови Пленуму
ВГСУ № 14 від 17.12.2013р. судом за допомогою
програми ЛІГА: ЗАКОН ЕЛІТ здійснено
перерахунки штрафних санкцій, 36 %
річних та інфляційних втрат
(розрахунки додаються).

Відповідно до проведеного розрахунку
пені судом встановлено, що її розмір є
більшим, ніж заявлено позивачем. Однак
до стягнення з відповідача підлягає
пеня в межах заявлених позивачем 7 203,84
грн., нарахована за період з 31.10.2013р. по
28.03.2014р.

При здійсненні судом правильності
нарахування позивачем 26 049,60 грн. 20 %
штрафу, встановлено, що позовні вимоги
в даній частині підлягають до
задоволення, яке такі, що заявлені
відповідно до умов договору поставки
та норм чинного законодавства.

При задоволенні штрафних санкцій судом
враховано наступне:

- одним із видів господарських санкцій
згідно з частиною другою статті 217 ГК
України є штрафні санкції, до яких
віднесено штраф та пеню (частина перша
статті 230 ГК України);

- розмір штрафних санкцій відповідно до
частини четвертої статті 231 ГК України
встановлюється законом, а в разі якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
передбаченому договором розмірі;

- право встановити в договорі розмір та
порядок нарахування штрафу надано
сторонам частиною четвертою статті 231
ГК України;

- стягнення з учасника господарських
відносин, який порушив господарське
зобов'язання за договором штрафу не
суперечить статті 61 Конституції
України, оскільки згідно зі статтею 549
ЦК України, штраф є формою неустойки, а
відповідно до статті 230 ГК України -
видом штрафної санкції.

- відповідно до вимог ч. 6 ст. 231 ГК
України, штрафні санкції за порушення
грошових зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за весь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором;

- згідно із вимогами ч. 2 ст. 343 ГК
України, платник грошових коштів
сплачує на користь одержувача цих
коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін, але не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Нормами ст. 625 ЦК України передбачена
відповідальність за порушення
грошового зобов'язання, а саме: сплата
суми боргу з урахуванням індексу
інфляції за весь час прострочення та
трьох відсотків річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Згідно з п. 7.7. договору поставки
сторони дійшли згоди щодо зміни
розміру процентної ставки,
передбаченого ч. 2 ст. 625 ЦК України і
встановили її в розмірі 36 % річних від
простроченої суми.

Відповідно до проведеного розрахунку 36
% річних судом встановлено, що їх розмір
є більшим, ніж заявлено позивачем.
Однак до стягнення з відповідача
підлягають 36 % річних в розмірі 19 949,14
грн., нараховані позивачем за період з
31.10.2013р. по 28.03.2014р. в межах заявлених
позовних вимог.

При задоволенні 36 % річних судом
враховано, що згідно з положеннями ч. 2
ст. 625 ЦК України сторони договору
можуть зменшити або збільшити
передбачений законом розмір процентів
річних. Якщо укладеним сторонами
договором передбачено збільшення
розміру процентів у зв'язку з
простроченням сплати боргу, розмір
ставки, на яку збільшено проценти, слід
вважати іншим розміром процентів (п.4.2
Постанови Пленуму ВГСУ від 17 грудня 2013
року № 14 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань").

Розглянувши позовні вимоги позивача
про стягнення з відповідача 48191,76 грн.
дооцінки вартості неоплаченого товару
та 1 744,79 грн. інфляційних втрат, судом
встановлено наступне.

Пунктом 2.4. договору сторони
передбачили, що у разі зміни курсу
гривні до долара США, постачальник
проводить перерахунок (дооцінку)
вартості поставленого, але не
оплаченого покупцем товару.

Сторони погодили застосовувати при
проведенні розрахунків за цим
договором курс Долара США до гривні, що
встановлений на міжбанківській
валютній біржі на день підписання
договору (п.3.2. договору).

Відповідно до п. 3.3. договору, в тому
випадку, коли курс на міжбанківській
валютній біржі щодо продажу дол. США до
гривні на день проведення розрахунків
(перерахування коштів) є вищим за курс
відповідної іноземної валюти на день
укладення додатку, сторони для
визначення суми належної до оплати
використовують таку формулу: С = А1/А2хВ,
де С - сума належна до оплати; В - ціна
товару на момент підписання додатку; А1
- курс на міжбанківській валютній біржі
щодо продажу дол. США до гривні на день
перерахування коштів; А2 - курс на
міжбанківській валютній біржі щодо
продажу дол. США до гривні на день
підписання відповідного додатку. При
проведенні розрахунків, сума в гривнях,
яку покупець зобов'язаний сплатити
постачальнику як належну оплату повної
вартості товару, визначається з
врахуванням умов ч.1 цього пункту
шляхом множення грошового еквівалента
вартості неоплаченого товару в доларах
США на курс на міжбанківській валютній
біржі щодо продажу дол. США до гривні на
день проведення оплати.

В п. 3.4. договору сторони домовились про
те, що всі платежі за цим договором
здійснюються відповідачем з
урахуванням п. 3.3. договору.

Відповідно до ст. 524 ЦК України,
зобов'язання має бути виражене у
грошовій одиниці України - гривні.
Сторони можуть визначити грошовий
еквівалент зобов'язання в іноземній
валюті.

Ст. 533 ЦК України встановлено, що
грошове зобов'язання має бути виконане
у гривнях. Якщо у зобов'язанні
визначено грошовий еквівалент в
іноземній валюті, сума, що підлягає
сплаті у гривнях, визначається за
офіційним курсом відповідної валюти на
день платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором
або законом чи іншим
нормативно-правовим актом.

У частині 2 ст. 632 ЦК України
обумовлено, що зміна ціни після
укладення договору допускається лише у
випадках і на умовах, встановлених
договором або законом.

Згідно наказу Міністерства фінансів
України від 10.08.2000р. № 193 "Про
затвердження Положення (стандарту)
бухгалтерського обліку "Вплив змін
валютних курсів", валютний курс - це
встановлений Національним банком
України курс грошової одиниці України
до грошової одиниці іншої країни.
Пунктом 4 цього Наказу встановлено, що
курсова різниця - це різниця між
оцінками однакової кількості одиниць
іноземної валюти при різних валютних
курсах.

Отже, положення чинного законодавства
хоч і визначають національну валюту
України як єдиний законний платіжний
засіб на території України, однак не
містять заборони на вираження у
договорі грошових зобов'язань в
іноземній валюті, визначення грошового
еквівалента зобов'язання в іноземній
валюті, а також на здійснення
перерахунку грошового зобов'язання у
випадку зміни НБУ курсу національної
валюти України по відношенню до
іноземної валюти (аналогічна правова
позиція викладена у постановах ВСУ: у
справі №12/149 від 04.07.2011 року, у справі
№55/440 від 27.03.2012 року).

Таким чином враховуючи вищезазначене,
судом встановлено, що у п. 3.3. договору
поставки №ЗР-169/13 від 13.06.2013р. сторони
узгодили, що дооцінка вартості
неоплаченого товару є способом захисту
майнового права та інтересу, який
полягає у відшкодуванні матеріальних
втрат кредитора від знецінення коштів
внаслідок інфляційних процесів за весь
час прострочення в їх сплаті.

При укладенні додатків до договору № 1
від 13.06.2013р. та № 2 від 05.07.2013р. сторонами
визначено курс долара США на
міжбанківській валютній біржі на день
підписання додатків в розмірі 8,20 грн., а
згідно з даними міжбанківської
валютної біржі станом на день
здійснення розрахунку (28.03.2014р.) курс
долара США встановлено в розмірі 11,30
грн., про що свідчить долучена
позивачем до матеріалів справи
роздруківка міжбанківських курсів
валют.

Враховуючи зміну курсу гривні до
долара США, позивачем здійснено
перерахунок (дооцінку) вартості
поставленого, але не оплаченого
покупцем товару в розмірі 48 191,76 грн.

При здійсненні перерахунку (дооцінки)
вартості неоплаченого товару судом
встановлено, що її розмір є більшим, ніж
заявлено позивачем. Однак до стягнення
з відповідача підлягають 48 191,76 грн. -
дооцінки вартості неоплаченого товару,
в межах заявлених позивачем, як такі, що
заявлені відповідно до умов договору
поставки та норм чинного
законодавства.

Щодо стягнення з відповідача 1 744,79 грн.
інфляційних втрат слід відмовити, з
огляду на наступне:

- відповідно до частин 1, 2 ст. 533 ЦК
України грошове зобов'язання має бути
виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні
визначено грошовий еквівалент в
іноземній валюті, сума, що підлягає
сплаті у гривнях, визначається за
офіційним курсом відповідної валюти на
день платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором
або законом чи іншим
нормативно-правовим актом;

- згідно із ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення;

- аналіз ст. 625 ЦК України свідчить про
те, що внаслідок знецінення лише
грошова одиниця України - гривня -
підлягає індексації, а іноземна валюта
не підлягає;

- індекс інфляції - це показник, який
характеризує динаміку загального
рівня цін на товари і послуги, що купує
населення для невиробничих цілей. Ціни
в Україні встановлюються у
національній валюті.

Вираження у договорі грошових
зобов'язань в іноземній валюті не
суперечить чинному законодавству,
однак унеможливлює урахування
розрахованого Державним комітетом
статистики України індексу інфляції
для обґрунтування вимог, пов'язаних із
знеціненням валюти боргу. При цьому
роз'яснено, що офіційний індекс
інфляції, що розраховується Державним
комітетом статистики України, визначає
рівень знецінення національної
грошової одиниці України, тобто
зменшення купівельної спроможності
гривні, а не іноземної валюти (п. 10
оглядового листа ВГС України №01-06/767/2013
від 29.04.2013р.).

Тому вимоги ст. 625 ЦК України щодо
інфляційних нарахувань можуть бути
застосовані лише у випадку
прострочення грошового зобов'язання у
гривні і не можуть бути застосовані до
ціни у гривні, визначеної з урахуванням
курсу іноземної валюти на час
укладення угоди та на день оплати
товару.

Відтак, вимоги позивача про стягнення
інфляційних втрат є безпідставними та
такими, що задоволенню не підлягають.

(Аналогічної правової позиції
дотримується Вищий господарський суд
України у Постановах № 18/113-53/81 від
31.01.2012р., №911/2682/13 від 19.02.2014р.).

Відповідно до ст. 32 ГПК України,
доказами у справі є будь - які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

У відповідності до вимог ст. 49 ГПК
України, витрати по сплаті судового
збору в розмірі 4 632,84 грн. покладаються
на відповідача пропорційно до
задоволених позовних вимог.

Керуючись cт.ст. 3, 4, 41, 42, 43,44, 45,46,12, 32, 33, 34,
35, 36, 43, 49, 75, 82, 84, 85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задоволити частково.

2. Стягнути з Селянського фермерського
господарства "Тюльпан" (48100,
Тернопільська область,
Теребовлянський район, м. Теребовля,
вул. Л.Українки, буд. 36 А, ) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Імперія - Агро" (54000,
Миколаївська область, м. Миколаїв, вул.
Велика Морська, буд. 143, )
- 130 248 (сто тридцять тисяч двісті сорок
вісім) грн. 00 коп. основного боргу, 48 191
(сорок вісім тисяч сто дев'яносто одну)
грн. 76 коп. - дооцінки вартості
неоплаченого товару, 19949 (дев'ятнадцять
тисяч дев'ятсот сорок дев'ять) грн. 14
коп. - 36% річних, 7203 (сім тисяч двісті три)
грн. 84 коп. - пені, 26 049 (двадцять шість
тисяч сорок дев'ять) грн. 60 коп. - штрафу
та 4 632 (чотири тисячі шістсот тридцять
дві) грн. 84 коп. - судового збору.

3. В решта частині позовних вимог -
відмовити.

4. Повернути Товариству з обмеженою
відповідальністю "Імперія - Агро" (54000,
Миколаївська область, м. Миколаїв, вул.
Велика Морська, буд. 143, )
2 (дві) грн. 26 коп. судового збору, зайво
сплаченого згідно платіжного
доручення № 486 від 31 березня 2014 р.

5. Рішення набирає законної сили
відповідно до ст.85 ГПК України, може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку та строки, передбачені ст.ст.91-93
ГПК України.

Наказ видати у відповідності до ст. 116
ГПК України.

Повний текст рішення
виготовлений та підписаний 02.07.2014р.

Суддя
Галамай О.З.