ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2014 року Справа № 904/8145/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого суддіЄвсікова
О.О.суддів:Кролевець О.А. Попікової О.В.
(доповідач у справі) за участю
представників: від позивача:не
з'явились (про дату, час та місце
судового розгляду повідомлено
належним чином)від
відповідача:Логвиненко Л.Г. - за дов. від
19.03.2014р. розглянувши у відкритому
судовому засіданні касаційну скаргу
Приватного підприємства "Ворон"на
рішеннягосподарського суду
Дніпропетровської області від
30.01.2014р.та на
постановуДніпропетровського
апеляційного господарського суду від
23.04.2014р.у справі№ 904/8145/13
господарського суду Дніпропетровської
областіза позовомПриватного
підприємства "Ворон"доТовариства з
обмеженою відповідальністю "АВ метал
груп"прозобов'язання виконати умови
договору.

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Ворон"
звернулось до господарського суду
Дніпропетровської області з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "АВ метал груп" про
зобов'язання виконати умови договору
поставки від 15.11.2012р. № 149КР, а саме:
передати товар - арматуру 10 мм А 500 міра
кількістю 5 тонн, арматуру 12 мм А 500 міра
кількістю 10 тонн та арматуру 12 мм А 500
міра кількістю 16 тонн 280 кг.

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 30.01.2014р.
(суддя Кеся Н.Б.), залишеним без змін
постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
23.04.2014р. (головуючий суддя Чус О.В., судді
Орєшкіна Е.В., Широбокова Л.П.), позов
задоволено частково. Зобов'язано
відповідача виконати умови договору
поставки від 15.11.2012р. № 149КР та передати
позивачу товар, а саме: арматуру 10 мм А
500 міра кількістю 5 тонн, арматуру 12 мм А
500 міра кількістю 10 тонн. В решті позову
відмовлено.

Рішення та постанова обґрунтовані
приписами статей 525, 526, 629, 693 Цивільного
кодексу України, статті 265
Господарського кодексу України, з
огляду на встановлення факту порушення
відповідачем зобов'язання за договором
від 15.11.2012р. № 149КР в частині поставки
оплаченого позивачем товару - арматури
10 мм А 500 міра кількістю 5 тонн,
арматуру 12 мм А 500 міра кількістю 10 тонн.

Не погодившись з рішенням та
постановою в частині відмови в
задоволенні позовних вимог про
зобов'язання відповідача передати
арматуру 12 мм А 500 міра кількістю 16 тонн
280 кг, позивач звернувся до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою, у якій просить їх
скасувати в цій частині, прийняти нове
рішення, яким зобов'язати відповідача
виконати умови договору від 15.11.2012р.
№ 149КР, а саме: передати позивачу товар
- арматуру 12 мм А 400 міра кількістю 16
тонн 280 кг.

В обґрунтування своєї правової позиції
скаржник посилається на порушення
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального і процесуального
права, зокрема статей 22, 32, 101, 104
Господарського процесуального кодексу
України. Скаржник наголошує на тому, що
суди дійшли помилкового висновку, що
поставка товару за рахунком від 30.07.2013р.
№ , зокрема поставка арматури 12 мм
А 400, між сторонами договору не
узгоджувалася. При цьому скаржник
посилається на те, що зазначена в
позовній заяві вимога про зобов'язання
відповідача передати арматуру 12 мм А 500
міра кількістю 16 тонн 280 кг є технічною
помилкою.

Від ТОВ "АВ метал груп" надійшов відзив
на касаційну скаргу, у якому відповідач
заперечив проти вимог скаржника та
просив оскаржувані судові рішення
скасувати повністю і залишити позов
без розгляду.

Розглянувши касаційну скаргу,
заслухавши пояснення представника
відповідача, перевіривши наявні
матеріали справи на предмет
правильності юридичної оцінки
обставин справи, повноти їх
встановлення в судових рішеннях і
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого господарського
суду України дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає залишенню
без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, 15.11.2012р. між ТОВ
"АВ метал груп" (постачальник) та ПП
"Ворон" (покупець) укладено договір
поставки № 149КР (далі - договір), у
відповідності до умов якого
постачальник зобов'язався у порядку та
строк, встановлені договором, передати
у власність покупця чорний
металопрокат, асортимент, кількість і
ціна якого вказуються у
специфікації/ях та/або в рахунках на
оплату, що є невід'ємною частиною цього
договору, а покупець зобов'язався
прийняти товар та оплатити його на
умовах, визначених цим договором.

Згідно з пунктами 2.1 - 2.5 договору
постачальник поставляє покупцю товар
окремими партіями; поставка товару
здійснюється відповідно до
Міжнародних правил тлумачення
торговельних термінів "Інкотермс 2010",
на умовах ЕХW, якщо інше не зазначено
сторонами у специфікації; прийом
товару за кількістю та якістю
здійснюється сторонами на складі у
відповідності до умов поставки, згідно
з чинним законодавством України та
умов даного договору; прийом товару за
кількістю і якістю здійснюється
матеріально-відповідальним
представником покупця за довіреністю
на отримання товарно-матеріальних
цінностей, оформленою у відповідності
з вимогами чинного законодавства
України: за кількістю - згідно з
накладною, за якістю - за супровідними
документами, що посвідчують якість
товару, який поставляється; право
власності на поставлену партію товару
і риски загибелі та/або пошкодження
товару переходять від постачальника до
покупця з моменту передачі-прийому
товару в пункті поставки і
засвідчується підписанням сторонами
видаткової накладної, у якій
вказується дата отримання партії
товару.

Відповідно до пунктів 3.1 - 3.4 договору
всі розрахунки відбуваються виключно в
національній валюті України - гривні;
оплата здійснюється покупцем в
безготівковому порядку шляхом
перерахування грошових коштів на
поточний рахунок постачальника; фактом
оплати вважається надходження
грошових коштів на поточний рахунок
постачальника; порядок розрахунків -
100-відсоткова передоплата, якщо інше не
обумовлене у специфікації; загальна
сума договору складається із вартості
всіх партій товару у відповідності до
видаткових накладних, що були
поставлені за цим договором за період
його дії.

21.01.2013р. відповідачем на підставі
договору від 15.11.2012р. № 149КР було
виписано позивачеві до сплати рахунок
№ на суму 77 175,00 грн. з терміном
оплати до 21.01.2013р. У вказаному рахунку
були визначені асортимент, кількість і
ціна товару, а саме: арматура 10 мм А 500
міра кількістю 5 тонн вартістю 25 725,00
грн. та арматура 12 мм А 500 міра кількістю
10 тонн вартістю 51 450,00 грн.

Вказаний рахунок було оплачено
позивачем згідно з платіжними
дорученнями від 25.01.2013р. № 31, від 28.01.2013р.
№ 32, від 30.01.2013р. № 40, від 07.02.2013р. № 49 на
загальну суму 90 000,00 грн., з переплатою 12
825,00 грн.

30.07.2013р. відповідачем на підставі
договору від 15.11.2012р. № 149КР було
виписано позивачеві до сплати рахунок
№ на суму 100 005,00 грн. з терміном
оплати до 30.07.2013р. У вказаному рахунку
були визначені асортимент, кількість і
ціна товару, а саме: арматура 12 мм А 400
міра кількістю 17,700 тонн вартістю 100 005,00
грн.

Вказаний рахунок було оплачено
позивачем згідно з платіжним
дорученням від 31.07.2013р. № 2 на суму 92 000,00
грн.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що договором від 15.11.2012р.
№ 149КР та виписаними на його
підставі рахунками від 21.01.2013р. №
та від 30.07.2013р. № не було
визначено строк поставки товару за
умови стовідсоткової передоплати його
вартості.

12.09.2013р. позивач звернувся до
відповідача з листом вих.№ 20 з вимогою
передати товар, що зазначений в
рахунках від 21.01.2013р. № та від
30.07.2013р. № у кількості відповідно
до здійснених оплат товару. Проте дана
вимога залишена відповідачем без
відповіді та виконання.

Вказані обставини слугували підставою
для звернення з даним позовом до
господарського суду.

Предмет позову становить вимога про
зобов'язання відповідача виконати
умови договору поставки від 15.11.2012р. №
149КР, а саме: передати позивачу товар -
арматуру 10 мм А 500 міра кількістю 5 тонн,
арматуру 12 мм А 500 міра кількістю 10
тонн та арматуру 12 мм А 500 міра
кількістю 16 тонн 280 кг.

Зобов'язанням, згідно зі статтею 509
Цивільного кодексу України, є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу,
зокрема договорів та інших правочинів.

В силу положень статей 525, 526 Цивільного
кодексу України передбачено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Вказані норми кореспондуються з
положеннями статті 193 Господарського
кодексу України.

Договір, згідно зі статтею 629
Цивільного кодексу України, є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 712 Цивільного
кодексу України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

За приписами статей 662, 663 Цивільного
кодексу України продавець зобов'язаний
передати покупцеві товар, визначений
договором купівлі-продажу, у строк,
встановлений цим договором, а якщо
зміст договору не дає змоги визначити
цей строк, - відповідно до положень
статті 530 цього Кодексу.

У відповідності до статті 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Якщо строк (термін)
виконання боржником обов'язку не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги, кредитор має право
вимагати його виконання у будь-який
час. Боржник повинен виконати такий
обов'язок у семиденний строк від дня
пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Відповідно до статей 610, 612 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Згідно з частиною 2 статті 693 Цивільного
кодексу України якщо продавець, який
одержав суму попередньої оплати
товару, не передав товар у встановлений
строк, покупець має право вимагати
передання оплаченого товару або
повернення суми попередньої оплати.

В силу статей 15, 16 Цивільного кодексу
України, статті 20 Господарського
кодексу України кожна особа має право
на судовий захист своїх прав та
інтересів у разі їх порушення,
невизнання або оспорювання, у тому
числі шляхом примусового виконання
обов'язку в натурі.

Враховуючи викладене та зважаючи на ту
обставину, що відповідач не здійснив
поставку оплаченого позивачем товару
за рахунком від 21.01.2013р. № , у
останнього в силу частини 2 статті 693
Цивільного кодексу України, виникло
право вимагати передання оплаченого
товару.

Колегія суддів вважає обґрунтованими
висновки судів попередніх інстанцій
стосовно наявності підстав для
задоволення позовних вимог про
зобов'язання відповідача виконати
умови договору поставки від 15.11.2012р. №
149КР в частині передання позивачу
оплаченого ним товару - арматури 10 мм А
500 міра кількістю 5 тонн та арматури
12 мм А 500 міра кількістю 10 тонн.

Також колегія суддів погоджується з
висновками судів у частині відмови в
задоволенні позовних вимог про
зобов'язання відповідача передати
позивачу арматуру 12 мм А 500 міра
кількістю 16 тонн 280 кг, з огляду на
встановлені ними обставини стосовно
того, що поставка товару з такими
характеристиками сторонами не
узгоджувалась.

Слід зазначити, що в силу частини 3
статті 1117 Господарського
процесуального кодексу України у
касаційній інстанції не приймаються і
не розглядаються вимоги, що не були
предметом розгляду в суді першої
інстанції.

У зв'язку з чим вимога касаційної
скарги в частині зобов'язання
відповідача передати позивачу
арматуру 12 мм А 400 міра кількістю 16 тонн
280 кг, яка не була предметом розгляду в
суді першої інстанції, не приймається
та не підлягає розгляду в касаційній
інстанції.

Відповідно до статті 1117 Господарського
процесуального кодексу України
переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних
обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

Враховуючи межі перегляду справи в
касаційній інстанції, колегія суддів
Вищого господарського суду України
вважає, що доводи, викладені заявником
у касаційній скарзі, не спростовують
висновки судів першої та апеляційної
інстанцій щодо наявності підстав для
часткового задоволення позову і
фактично зводяться до переоцінки
доказів та встановлених судами
обставин, що в силу положень статті 1117
Господарського процесуального кодексу
України не відноситься до повноважень
касаційної інстанції.

При цьому, перевіривши у відповідності
до частини другої статті 1115
Господарського процесуального кодексу
України юридичну оцінку обставин
справи, повноту їх встановлення в
рішенні та постанові, колегія суддів
дійшла висновку, що місцевим та
апеляційним судами в порядку статті 43
Господарського процесуального кодексу
України всебічно, повно і об'єктивно
розглянуто всі обставини справи, їм
дана належна юридична оцінка, порушень
норм матеріального та процесуального
права не вбачається, у зв'язку з чим
підстави для задоволення касаційної
скарги та скасування чи зміни
оскаржуваних судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного
підприємства "Ворон" залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 30.01.2014р.
та постанову Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
23.04.2014р. у справі № 904/8145/13 залишити без
змін.

Головуючий суддя
О.О. Євсіков

Судді:
О.А. Кролевець

О.В. Попікова