ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"18" червня 2014 р.Справа № 916/2056/14

За позовом: Товариство з обмеженою
відповідальністю "Торговий Дім
"УКРАГРОПРОМ";

До відповідача: Державне підприємство
"Дослідне господарство "Андріївське"
Інституту сільського господарства
Причорномор'я Національної Академії
Аграрних наук України

про стягнення 1830400,68 грн.;

Суддя Літвінов С.В.

Представники:

Від позивача: Богонос В.А. - по
довіреності № 23 від 17.09.2012р.;

Від відповідача: Похилено Т.Ю. по
довіреності №65 від 26.03.2014р.;

СУТЬ СПОРУ: Позивач, Товариство з
обмеженою відповідальністю "Торговий
Дім "УКРАГРОПРОМ" звернулось до
господарського суду Одеської області з
позовом до Державного підприємства
"Дослідне господарство "Андріївське"
Інституту сільського господарства
Причорномор'я Національної Академії
Аграрних наук України про стягнення
1830400,68грн., з яких 1816169,86грн. - основна
заборгованість, 1940,57грн.- 3% річних,
12290,25грн.- пеня.

Відповідач відзив на позов не надав
але позовні вимоги визнав в повному
обсязі. Крім того, відповідач просить
суд надати Державному підприємству
"Дослідне господарство "Андріївське"
Інституту сільського господарства
Причорномор'я Національної Академії
Аграрних наук України розстрочку
виконання рішення господарського суду
Одеської області відповідно до
наведеного в клопотанні графіку.

Обґрунтовуючи клопотання про
розстрочку виконання рішення
відповідач посилається на тяжке
фінансове становище.

Суд відмовляє в задоволенні розстрочки
виконання рішення господарського суду
Одеської області з наступних підстав.

Пунктом 6 ст. 83 ГПК України передбачено,
що господарський суд, приймаючи
рішення має право відстрочити або
розстрочити виконання рішення суду.
При цьому слід зважати на приписи ст. 121
ГПК України.

Відповідно до ч.1 ст.121 Господарського
процесуального кодексу України при
наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, за заявою сторони,
державного виконавця, за поданням
прокурора чи його заступника або за
своєю ініціативою господарський суд,
який видав виконавчий документ, у
десятиденний строк розглядає це
питання у судовому засіданні з
викликом сторін, прокурора чи його
заступника і у виняткових випадках,
залежно від обставин справи, може
відстрочити або розстрочити виконання
рішення, ухвали, постанови, змінити
спосіб та порядок їх виконання.

Зі змісту наведених норм вбачається, що
заява про відстрочку чи розстрочу
виконання рішення суду повинна містити
викладення обставин та обґрунтування
причин, що унеможливлюють чи
ускладнюють виконання рішення, а також
докази, які підтверджують обставини,
викладені в заяві, щодо неможливості чи
ускладнення виконання рішення.

При цьому, слід мати на увазі, що чинним
ГПК України не визначено переліку
обставин, які свідчать про
неможливість виконання рішення чи
ускладнюють його виконання, тому суд
оцінює докази, що підтверджують
зазначені обставини, за правилами ст. 43
ГПК, тобто за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Підставою для відстрочки, розстрочки,
зміни способу та порядку виконання
рішення можуть бути конкретні
обставини, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим у
строк або встановленим господарським
судом способом.

Як вбачається з наданого клопотання
підставою для надання розстрочки
виконання рішення суду є погіршений
фінансовий сан підприємства.

Відповідно до п. 2 Роз'яснень Вищого
арбітражного суду України від 12.09.96 р. №
02-5/333 „Про деякі питання практики
застосування статті 121 Господарського
процесуального кодексу України",
господарський суд, вирішуючи питання
про відстрочку чи розстрочку виконання
рішення, зміну способу і порядку
виконання рішення, повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи.

Як зазначалось вище, розстрочка
виконання рішення суду допускається у
виняткових випадках і залежно від
обставин справи.

Дослідивши матеріали справи та
клопотання, суд доходить висновку про
відсутність винятковості обставин для
надання такої розстрочки, а отже і у
відсутності підстав для задоволення
клопотання відповідача.

У судовому засіданні 18.06.2014р. було
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення суду в порядку статті
85 ГПК України.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи, заслухавши
представників сторін, оцінивши докази
які мають значення для справи, - суд
встановив:

17.07.2012 року товариство з обмеженою
відповідальністїо «Торговий Дім
Украгропром» (надалі - Позивач,
Продавець) уклало із Державним
підприємством «Дослідне господарство
«Андріївське» Національної академії
аграрних наук України», яке в
подальшому змінило назву на Державне
підприємство «Дослідне господарство
«Андріївське» Інституту сільського
господарства Причорномор'я
Національної академії аграрних наук
України» (надалі - Відповідач, Покупець)
Договір купівлі-продажу № ПТМЦ-17/07/12-01
від 17.07.2012 року (надалі - Договір).

Згідно із п. 1.1. Договору Продавець
зобов'язаний поставити та передати у
власність Покупця, а Покупець
зобов'язаний прийняти і сплатити за
товарно-матеріальні цінності (надалі -
«Товар»), згідно Специфікацій на кожну
окрему партію на умовах даного
Логовору (Додатків).

Відповідно до умов Договору та
Специфікацій(Додатків) № 1 -3 до
Договору Продавець передав у власність
Покупцю Товар на загальну суму 1 837 294,18
(один мільйон вісімсот тридцять сім
двісті дев'яносто чотири) грн. 18 коп. з
ПДВ, що підтверджується видатковою
накладною № 1052 від 27.07.2012 року на суму 339
498,00 гривень, видатковою накладною № 1053
від 27.07.2012 року на суму 54 457,57 гривень,
видатковою накладною № 1242 від 31.08.2012
року на суму 101 098,80 гривень, видатковою
накладною № 1277 від 10.09.2012 року на суму
983,28 гривень, видатковою накладною № 1412
від 30.09.2012 року на суму 221 259,84 гривень,
видатковою накладною № 1413 від 30.09.2012
року на суму 52 549,44 гривень, видатковою
накладною № 1443 від 30.09.2012 року на суму 54
601,20 гривень, видатковою накладною № 1459
від 30.09.2012 року на суму 181 180,20 гривень,
видатковою накладною № 1514 від 30.09.2012
року на суму 712 425,60 гривень, видатковою
накладною № 1811 від 27.11.2012 року на суму 119
240,25гривень.

29.09.2012 року Покупець повернув частину
товару на суму 21 124,32 гривень, таким
чином загальна вартість поставленого
Товару Покупцю склала 1816 169,86 грн.

Згідно п. 2.4. Договору Покупець бере на
себе зобов'язання провести оплату за
поставлений Товар в національній
валюті України шляхом перерахування
грошових коштів на розрахунковий
рахунок Продавця. Оплату за Товар
Покупець проводить на протязі 3-х
банківських днів з моменту виставлення
рахунку-фактури Продавця згідно
замовлення Покупця.

Відповідач в порушення умов не сплатив
вартість отриманого Товару.

22.04.2014 року Позивачем було направлено
на адресу Відповідача вимогу про
оплату отриманого Товару протягом 7
(семи) календарних днів з моменту
отримання даної вимоги та повторно
було надіслано рахунки на оплату, яку
Відповідач отримав 29.04.2014 року і
повинен був сплати кошти до 06.05.2014 року,
однак відповіді від Відповідача про
результати розгляду вимоги Позивачем
не отримано та оплату отриманого
Товару Відповідачем не здійснено.

Таким чином, за захистом своїх прав
позивач звернувся до суду з позовною
заявою про стягнення 1830400,68грн., з яких
1816169,86грн. - основна заборгованість,
1940,57грн.- 3% річних, 12290,25грн.- пеня.

Дослідивши матеріали справи та
заслухавши представників сторін суд
приходить до висновку про задоволення
позовних вимог повністю на підставі
слідуючього:

Відповідно ст.. 173 Господарського
кодексу України господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до п. п. 1,2 ст. 193 ГК України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання
-відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом. Кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Згідно ч.1 ст.530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно з частиною 2 статті 509 Цивільного
кодексу України, зобов'язання
виникають з підстав, встановлених
статтею 11 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 2 статті 11
Цивільного кодексу України, підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Згідно ст.626 Цивільного кодексу України
договором є домовленість сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Зміст договору становлять
умови (пункти), визначені на розсуд
сторін і погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства (ст.628
Цивільного кодексу України).
Відповідно до ст.629 цього ж Кодексу
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Статтю 655 ЦК України передбачено, що за
договором купівлі - продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов"язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов"язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновків про наявність порушень умов
договору з боку відповідача, а тому
позовні вимоги щодо стягнення з
відповідача заборгованості за
договором, суд вважає обґрунтованими
та такими, що підлягають задоволенню в
сумі 1816169,86грн..

Відповідно до частини 2 статті 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Також, згідно ст. 625 ЦК України позивач
просить стягнути з відповідача 3%
річних від простроченої суми та індекс
інфляції.

Оскільки Відповідачем не належним
чином виконані умови Договору щодо
оплати товару, тому він зобов'язаний
сплатити на користь Позивача три
проценти річних від простроченої суми,
розмір яких складає 1940,57 грн. (3%річних)

Отже, згідно розрахунку позивача, сума
3% річних складає 1940,57грн., які
підлягають стягненню.

Згідно з ч.2 ст.218 Господарського
кодексу України, учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов`язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення. У разі якщо інше не
передбачено законом або договором,
суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов`язання несе
господарсько-правову
відповідальність, якщо не доведе, що
належне виконання зобов`язання
виявилося неможливим внаслідок дії
непереборної сили, тобто надзвичайних
і невідворотних обставин за даних умов
здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями в
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
зобов'язання. Водночас вимогами п.3 ч.1
ст.611 Цивільного кодексу України
передбачено, що одним із наслідків
порушення зобов'язання є сплата
неустойки (штрафу, пені), а відповідно
до вимог ч.2 ст.551 Цивільного кодексу
України, якщо предметом неустойки є
грошова сума, її розмір встановлюються
договором або актом цивільного
законодавства.

Згідно п. 6.3. Договору у разі затримки
оплати на термін більше ніж 3 робочих
дня, Покупець сплачує Продавцеві пеню у
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
за кожен день прострочення.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу
України встановлено, що нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Враховуючи вищевикладене, суд
перевіривши розрахунок позивача щодо
сплати відповідачем пені за прострочку
виконання зобов'язання у розмірі 12290,25
грн. вважає його обґрунтованим та таким
що відповідає нормам чинного
законодавства, а тому підлягає
задоволенню.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом (ст. 43 ГПК
України).

На підставі вищевикладеного, суд
вважає, що позовні вимоги обґрунтовані,
підтверджуються матеріалами справи та
підлягають задоволенню в розмірі
1816169,86грн. - основна заборгованість,
1940,57грн.- 3% річних, 12290,25грн.- пеня.

Витрати по сплаті судового збору
віднести за рахунок відповідача,
згідно ст. ст. 44, 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд ,-

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного
підприємства "Дослідне господарство
"Андріївське" Інституту сільського
господарства Причорномор'я
Національної Академії Аграрних наук
України /67742, Одеська область,
Білгород-Дністровський район, с.
Андріївна, вул. Леніна, 58, / на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий Дім
"УКРАГРОПРОМ" /04060, м. Київ, вул. Щусєва, 36,
/ 1816169,86грн. - основна
заборгованість, 1940,57грн.- 3% річних,
12290,25грн.- пеня та судовий збір в розмірі
36608,02 грн.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
господарським судом.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Повний текст рішення складено та
підписано 23.06.2014р.

Суддя
Літвінов С.В.