ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16.06.2014 Справа № 920/1199/13

за позовом: Приватного
акціонерного товариства Страхової
Компанії

"К'Ю БІ І Україна", м.
Київ,

до відповідача: Товариства з
обмеженою відповідальністю "ЕЛГА", с.
Пирогівка,

Шосткинський район,
Сумська область,

про стягнення 31 540 грн. 70 коп.,

Суддя Н.П. Лугова

Представники сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився.

За участю секретаря судового засідання
Кириченко-Шелест А.Г.

Суть спору: позивач просить суд
стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "ЕЛГА" на свою користь
в порядку регресу суму страхового
відшкодування в розмірі 31 540,70 грн. та
1720,50 грн. судового збору.

Рішенням господарського суду
Сумської області від 09.09.2013 року
(суддя І.В. Зайцева), залишеним без змін
постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 04.12.2013р. у
позові відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду
України від 08.04.2014 року рішення
господарського суду Сумської
області та постанову Харківського
апеляційного господарського суду
скасовано з направленням справи на
новий розгляд.

Під час нового розгляду даної справи
представники сторін письмових
пояснень не подавали. Відповідно до
ухвали суду від 29.05.2014 року розгляд
справи відкладався.

Про час і місце розгляду справи сторони
повідомлені належним чином, однак в
судове засідання не з'явились. У
клопотаннях № 7820/140КБ від 22.05.2014р. та №
7347/140КБ від 06.06.2014р. позивач зазначає, що
підтримує позов в повному обсязі та
просить суд розглядати справу за
відсутності його представника.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши наявні у справі докази, суд

встановив:

14.09.2009р. між позивачем (страховик) та ТОВ
"Ям Сервіс Україна" (страхувальник) був
укладений договір добровільного
страхування наземних транспортних
засобів № САS0003847, предметом якого є
страхування транспортного засобу
Mitsubishi, д.н. НОМЕР_1.

27.05.2010р. в м. Києві відбулась
дорожньо-транспортна пригода за участю
транспортних засобів Mitsubishi, державний
№ НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_1
та транспортного засобу "ЗІЛ",
державний № НОМЕР_2, під керуванням
водія ОСОБА_2.

Згідно з постановою Святошинського
районного суду м. Києва від 04.06.2010р. у
справі № 3-4046 вищевказана
дорожньо-транспортна пригода
відбулась внаслідок порушення ОСОБА_2
п.13.1 Правил дорожнього руху України.

У зв'язку із вказаною ДТП
страхувальник - ТОВ "Ям Сервіс Україна",
звернувся до позивача із заявою про
настання страхового випадку та виплату
страхового відшкодування.

04.10.2010р. позивачем, на підставі звіту
про оцінку вартості матеріального
збитку від 17.06.2010р. та рахунку-фактури №
НМРФ-12171 від 30.09.2010р. було складено
страховий акт № .

05.10.2010р. на підставі вищевказаних
документів позивач здійснив виплату
страхового відшкодування ТОВ "Ям
Сервіс Україна" в розмірі 71 200,86 грн., що
підтверджується банківською
випискою № 2038311 від 05.10.2010р.

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу
України та ст. 27 Закону України "Про
страхування" до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно з розширеною довідкою відділу
державної автомобільної інспекції №
2094 від 30.06.2010р. транспортний засіб (ЗІЛ,
д.н. НОМЕР_2), яким спричинено ДТП,
належить ТОВ "Елга".

Оскільки цивільна відповідальність
власника автомобіля ЗІЛ, д.н. НОМЕР_2,
застрахована у ВАТ "СТ "Гарантія" згідно
з полісом обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № ВС/7983122, позивач звернувся до
останнього з заявою про виплату
страхового відшкодування в порядку
регресу.

На підставі вказаної заяви ВАТ "СТ
"Гарантія" здійснило на користь
позивача страхову виплату в межах
ліміту відповідальності страховика за
договором обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № ВС/7983122 в розмірі 24 990,00 грн.

Відповідно до ст. 1194 Цивільного
кодексу України особа, яка
застрахувала свою цивільно-правову
відповідальність, у разі
недостатностві страхової виплати
(страхового відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Зважаючи на те, що розмір фактичного
матеріального збитку від ДТП згідно зі
звітом від 17.06.2010р. становить 56 530,70 грн.,
а страхову виплату ТОВ "СТ "Гарантія"
позивачу сплачено лише в сумі 24 990,00
грн., позивач просить стягнути з
відповідача, як з особи відповідальної
за завдану ДТП шкоду, різницю між
вказаним фактичним розміром
матеріального збитку та страховою
виплатою в сумі 31 540,70 грн.

Суд, дослідивши матеріали справи,
оцінивши зібрані по справі докази в їх
сукупності, проаналізувавши норми
чинного законодавства України та
враховуючи постанову Вищого
господарського суду України, вважає, що
позов підлягає задоволенню з наступних
підстав:

Шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку. Шкода, завдана
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки, відшкодовується
винною особою (ч. 2 ст. 1187, ст. 1188
Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про
страхування», ст.ст. 993, 1191 Цивільного
кодексу України, до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.
Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану
іншою особою, має право зворотної
вимоги (регресу) до винної особи у
розмірі виплаченого відшкодування,
якщо інший розмір не встановлений
законом.

Як встановлено судом,
дорожньо-транспортна пригода за участю
транспортних засобів Mitsubishi, державний
№ НОМЕР_1, та транспортного засобу "ЗІЛ",
державний № НОМЕР_2, сталася з вини
водія "ЗІЛ", державний № НОМЕР_2, -
ОСОБА_2, що підтверджується постановою
Святошинського районного суду м. Києва
від 04.06.2010р. у справі № 3-4046. Станом на
момент вчинення ДТП ОСОБА_2 перебував у
трудових відносинах з відповідачем -
ТОВ «Елга», а саме працював на посаді
водія, що також підтверджується
постановою Святошинського районного
суду м Києва. Цивільно-правова
відповідальність власника
транспортного засобу - винної сторони
застраховано у Відкритому
акціонерному товаристві "СТ "Гарантія"
за полісом № ВС/7983122.

Розмір страхового відшкодування, а
також розмір матеріального збитку,
завданого власнику транспортного
засобу Mitsubishi, державний № НОМЕР_1,
підтверджується Звітом від 17.06.2010 року,
рахунком-фактурою № НМРФ-12171 від
30.09.2010р., страховим актом № від
04.10.2010 року, а також випискою з банку №
2038311 від 05.10.2010р.

Строк дії договору добровільного
страхування автотранспорту № САS0003847
від 28.09.2009р. встановлено з 28.09.2009 року по
27.09.2010 року і відповідно до умов цього
договору продовження строку його дії
(пролонгації) не передбачено.

Згідно з п. 10 договору страхування, для
здійснення виплати страхового
відшкодування страховик протягом 7
(семи) днів після одержання пакету
документів від страхувальника повинен
оформити страховий акт (Акт-реліз).

Статтею 25 Закону України "Про
страхування" передбачено, що страхові
виплати та страхове відшкодування
виплати проводяться страховиком
згідно з договором страхування на
підставі заяви страхувальника і
страхового акта (аварійного
сертифіката), який складається
страховиком або уповноваженою ним
особою (аварійним комісаром) у формі, що
встановлена страховиком.

Згідно ст. 631 Цивільного кодексу
України строком договору є час,
протягом якого сторони можуть
здійснити свої права і виконати свої
обов'язки.

Статтею 28 Закону України "Про
страхування" передбачено, що дія
договору страхування припиняється та
втрачає чинність у разі закінчення
строку його дії.

Проте, як вбачається з матеріалів
прави, позивач оформив страховий акт
04.10.2010р. та на його підставі здійснив
страхове відшкодування лише 05.10.2010р.,
тобто вже після закінчення строку дії
договору добровільного страхування
автотранспорту № САS0003847 від 28.09.2009р.

Однак, у відповідності до ст. 526
Цивільного кодексу України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Зобов'язання припиняється частково або
у повному обсязі на підставах,
встановлених договором або законом.
Зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином (ч.1 ст. 598 та
ст. 599 ЦК України).

За таких обставин, враховуючи приписи
ст. 27 Закону України "Про страхування"
та ст.ст. 526, 598, 599, 993, 1191 ЦК України,
набуття позивачем права регресу до
роботодавця винної особи (відповідача)
ніяким чином не залежить від того, коли
саме виконано основне зобов'язання за
договором добровільного страхування
наземних транспортних засобів, а саме
під час дії цього договору чи після
закінчення строку його дії.

Страховий випадок (ДТП) настав під час
дії договору добровільного
страхування наземних транспортних
засобів № САS0003847 від 14.09.2009р., тому
згідно з ч. 4 ст. 631 ЦК України виплата
позивачем страхового відшкодування
своєму страхувальнику за межами строку
дії цього договору ніяким чином не
впливає на набуття права регресної
вимоги до відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, ВАТ
"СТ "Гарантія" здійснило на користь
позивача страхову виплату в межах
ліміту відповідальності страховика за
договором обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № ВС/7983122 в розмірі 24 990,00 грн,
чим фактично визнало розмір завданих
збитків.

Згідно з ч. 1 ст. 1172 та ст. 1194 ЦК України
юридична або фізична особа відшкодовує
шкоду, завдану їхнім працівником під
час виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків. Особа, яка
застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Постановою Святошинського районного
суду м. Києва від 04.06.2010р. у справі № 3-4046
водія автомобіля ЗІЛ, д.н. НОМЕР_2,
визнано винним у вчиненні ДТП
внаслідок порушення п. 13.1 Правил
дорожнього руху України та притягнуто
до адміністративної відповідальності
за ст. 124 Кодексу про адміністративні
правопорушення України.

Станом на момент вчинення ДТП ОСОБА_2
перебував у трудових відносинах з
відповідачем, а саме працював на посаді
водія, що підтверджується постановою
Святошинського районного суду м. Києва.

Щодо факту доведеності розміру
збитків, визначеного у звіті від 17.06.2010
року, слід зазначити, що правовідносини
за участю сторін договору
добровільного страхування наземних
транспортних засобів регулюються
Законом України «Про страхування». У
відповідності до ч. 3 статті 25 Закону
України «Про страхування» страховик та
страхувальник мають право залучити за
свій рахунок аварійного комісара до
розслідування обставин страхового
випадку.

Отже, залучення аварійного комісара до
розслідування обставин страхового
випадку є правом, а не обов'язком
позивача, тому звіт про оцінку вартості
матеріального збитку від 17.06.2010 року є
належним доказом, про що також
зазначено в постанові Вищого
господарського суду України від 08.04.2014
року.

За таких обставин, відповідач
зобов'язаний, як роботодавець
винуватої у вчиненні ДТП особи,
відшкодувати позивачу в порядку
регресу спірну суму страхового
відшкодування, яка є різницею між
фактичним розміром шкоди і страховою
виплатою (страховим відшкодуванням).

Враховуючи викладене, позовні вимоги
щодо стягнення 31 540,70 грн. суми
виплаченого позивачем страхового
відшкодування суд вважає
обґрунтованими і такими, що підлягають
задоволенню.

Відповідно до вимог ст. ст. 44, 49
Господарського процесуального кодексу
України, судовий збір покладається на
відповідача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю "ЕЛГА" (41123,
Сумська область, Шосткинський район, с.
Пирогівка, пров. Річний, 6, код 14002505) на
користь Приватного акціонерного
товариства Страхової Компанії "К'Ю БІ І
Україна" (02094, м. Київ, бульвар Праці, 2/27,
код 25395057) в порядку регресу суму
виплаченого страхового відшкодування
в розмірі 31 540,70 грн. та 1720,50 грн.
судового збору.

3. Видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 23.06.2014
року.

Суддя Н.П. Лугова