ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2014 року Справа № 910/21810/13 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

Головуючого судді
Демидової А.М.,

суддів
Алєєвої І.В.,

Ємельянова А.С. (доповідач у справі),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргуТовариства
з обмеженою відповідальністю
Інженерний центр "Енергомаш"на рішення
господарського суду міста Києва від
28.01.2014 р. (суддя Ломака В.С.)та на
постановуКиївського апеляційного
господарського суду від 07.04.2014 р. (судді
Сітайло Л.Г., Калатай Н.Ф., Пашкіна
С.А.)у справі№910/21810/13 господарського
суду міста Києваза позовомТовариства з
обмеженою відповідальністю
"Дельта-Сучасні
Технології"доТовариства з обмеженою
відповідальністю Інженерний центр
"Енергомаш"простягнення 506 041 грн. 24
коп.за участю представників: від
позивача Вересова О.В., довіреність б/н
від 06.11.2013 р.від відповідача Зелінський
С.А., довіреність б/н від 20.05.2014 р.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Дельта-Сучасні
Технології" (далі - ТОВ "Дельта-Сучасні
Технології") звернулося до
господарського суду міста Києва з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю Інженерний центр
"Енергомаш" (далі - ТОВ Інженерний центр
"Енергомаш") про стягнення коштів.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 28.01.2014 р. по справі №910/21810/13
позовні вимоги задоволено, стягнуто з
Товариства з обмеженою
відповідальністю Інженерний центр
"Енергомаш" 293 636 грн. 12 коп. - основного
боргу, 21 290 грн. 63 коп. - пені, 8 060 грн. 91
коп. - 3 % річних, 6 459 грн. 75 коп. - витрат по
сплаті судового збору та 3 500 грн. 00 коп. -
витрат на оплату послуг адвоката.

Постановою Київського апеляційного
суду від 07.04.2014 р. апеляційну скаргу ТОВ
Інженерний центр "Енергомаш" на
рішення господарського суду міста
Києва від 28.01.2014 р. залишено без
задоволення, вказане рішення залишено
без змін.

Не погодившись з прийнятими судовими
рішенням, ТОВ Інженерний центр
"Енергомаш" звернулось до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення господарського суду
міста Києва від 28.01.2014 р., постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 07.04.2014 р. та
передати справу №910/21810/13 на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована
неправильним застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права.

Ухвалою Вищого господарського суду
України від 10.06.2014 р. касаційну скаргу
ТОВ Інженерний центр "Енергомаш"
прийнято до провадження. Розгляд
справи призначено на 17.06.2014 р.

Через відділ документального
забезпечення діяльності судових палат
Вищого господарського суду України ТОВ
"Дельта-Сучасні Технології" 16.06.2014 р.
подано відзив на касаційну скаргу.

В судове засідання 17.06.2014 р. з'явились
представники позивача та відповідача.

Представник відповідача в судовому
засіданні підтримав доводи, викладені
в касаційній скарзі, просив скасувати
рішення господарського суду міста
Києва від 28.01.2014 р. та постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 07.04.2014 р.,
передати справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Представник позивача в судовому
засіданні заперечив проти задоволення
касаційної скарги та просив залишити
оскаржувані судові рішення без змін.

Перевіривши повноту встановлення
господарськими судами обставин справи
та правильність застосування норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого господарського
суду України дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Предметом судового розгляду по справі
№910/21810/13 є позовні вимоги, обґрунтовані
тим, що відповідно до укладеного між
сторонами договору №261112 від 26.11.2012 р.
ТОВ "Дельта-Сучасні Технології"
поставило обладнання та виконало
роботи з його пусконалагодження, що в
порушення вз'ятих зобов'язань не було
оплачено ТОВ Інженерний центр
"Енергомаш" в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи та
досліджено судами попередніх
інстанцій, п. 2.3. вказаного договору в
редакції додаткової угоди №1 від 01.02.2013
р. встановлено, що ціна обладнання
складає 1 422 118 грн. 66 коп., в тому числі
ПДВ 20 % - 237 019 грн.78 коп.

Відповідно до п. 2.4. договору №261112 від
26.11.2012 р. оплата за обладнання
здійснюється покупцем в повному об'ємі
в гривнях та вказана в п. 2.3.
договору. Оплата за обладнання
проводиться покупцем п'ятьма частинами
шляхом банківського переводу грошових
коштів по вказаним в договорі
реквізитам, на підставі виставлених
рахунків продавця в наступному
порядку:

а) перша частина оплати складає 500 000
грн. 00 коп. та сплачується покупцем на
розрахунковий рахунок продавця у
вигляді попередньої оплати за
обладнання. Оплата проводиться
покупцем протягом трьох днів після
підписання Договору, але не пізніше
29.11.2012 р.;

б) друга частина оплати складає 475 213
грн. 21 коп. та сплачується покупцем на
розрахунковий рахунок продавця у
вигляді попередньої оплати за
обладнання. Оплата проводиться
покупцем не пізніше 31.01.2013 р.;

в) третя частина оплати складає 153 269
грн. 33 коп. та сплачується покупцем на
розрахунковий рахунок продавця у
вигляді попередньої оплати за
обладнання. Оплата проводиться
покупцем протягом трьох днів з дати
надходження обладнання на митний
термінал по місцю знаходження
продавця;

г) четверта частина оплати складає 146 818
грн. 06 коп. та сплачується покупцем на
розрахунковий рахунок продавця у
вигляді попередньої оплати за
поставлене продавцем обладнання.
Оплата проводиться покупцем протягом
тридцяти днів з дати відвантаження
обладнання продавцем на адресу
покупця, яка зазначена в документах на
відвантаження обладнання;

д) п'ята частина оплати складає 146 818 грн.
06 коп. та оплачується покупцем на
розрахунковий рахунок продавця у
вигляді доплати за поставлене
продавцем обладнання та виконання
шеф-монтажних і пусконалагоджувальних
робіт. Оплата проводиться покупцем
протягом десяти днів з дати виконання
продавцем робіт по договору та
підписання сторонами акта виконаних
робіт.

Як вбачається з матеріалів справи, на
виконання умов договору відповідач
перерахував позивачу грошові кошти на
загальну суму 1 128 482 грн. 54 коп.

Місцевим та апеляційним
господарськими судами встановлено, що
01.02.2014 р. позивач поставив відповідачу
стрічкопиляльний верстат моделі МЕВА
steel 1250 DG.

Також, 09.02.2013 р. позивач провів
пусконалагоджувальні роботи.

Відповідач свої зобов'язання за
договором належним чином не виконав та
не сплатив четверту та п'яту частини
оплати, в результаті чого виникла
заборгованість в розмірі 293 636 грн. 12
коп.

Вказане, зокрема, підтверджується
актами: приймання-передачі товару,
виконаних робіт, технічного огляду;
накладними та платіжними дорученнями,
що містяться в матеріалах справи.

За таких обставин, суди попередніх
інстанцій дійшли висновку, що факт
поставки позивачем та прийняття
відповідачем товару на умовах №261112 від
26.11.2012 р., так само як і факт наявності
заборгованості відповідача перед
позивачем, підтверджені належним
чином.

Проте, колегія суддів вважає, що,
внаслідок порушення та неправильного
застосування норм матеріального та
процесуального права, за відсутності
повного і всебічного з'ясування
обставин справи, суди першої та
апеляційної інстанцій дійшли
помилкових висновків та прийняли
необґрунтовані рішення, які підлягають
скасуванню.

Так, п. п. 1, 2 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 23.03.2012
р. №6 "Про судове рішення" роз'яснено, що
рішення з господарського спору повинно
прийматись у цілковитій відповідності
з нормами матеріального і
процесуального права та фактичними
обставинами справи, з достовірністю
встановленими господарським судом,
тобто з'ясованими шляхом дослідження
та оцінки судом належних і допустимих
доказів у конкретній справі.

Рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого: чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються; чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин; яка правова кваліфікація
відносин сторін, виходячи з фактів,
установлених у процесі розгляду
справи, та яка правова норма підлягає
застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Вимоги щодо
належності та допустимості доказів
встановлені ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Пунктом 4 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 23.03.2012
р. №6 "Про судове рішення" передбачено,
що господарським судам слід виходити з
того, що рішення може ґрунтуватись лише
на тих доказах, які були предметом
дослідження і оцінки судом. При цьому
необхідно мати на увазі, що згідно зі
статтею 43 Господарського
процесуального кодексу України наявні
докази підлягають оцінці у їх
сукупності і жодний доказ не має для
господарського суду заздалегідь
встановленої сили.

Однак, як місцевий, так і апеляційний
господарські суди, всупереч
вищенаведеним приписам процесуального
законодавства, належним чином не
дослідили фактичні обставини справи, а
саме не встановили наявність або
відсутність належного виконання
позивачем свого обов'язку перед
відповідачем за договором №261112 від
26.11.2012 р. щодо відповідності якості
поставленого обладнання технічним
вимогам заводу-виробника та умовам
договору.

При цьому, п. 2.4 договору передбачена
остаточна оплата після підписання
сторонами актів виконаних
шеф-монтажних та
пусконалагоджувальних робіт. Проте,
судами попередніх інстанцій не було
надано оцінки тій обставині, що вказані
акти підписані сторонами із
зауваженнями.

Колегія суддів вважає вказану
обставину істотною для правильного
вирішення спору по справі №910/21810/13,
оскільки саме на неї відповідач
посилається, як на підставу оплати не в
повному обсязі за поставлене
обладнання та виконані роботи.

Крім того, оскільки визначення
відповідності якісних характеристик
поставленого товару дійсно потребує
застосування спеціальних знань,
безпідставною та необґрунтованою є
відмова, як суду першої інстанції, так і
апеляційного господарського суду в
задоволенні клопотання відповідача
про призначення судової експертизи.

Отже, порушивши та неправильно
застосувавши норми матеріального та
процесуального права, не з'ясувавши
повно і всебічно обставин та не
дослідивши всі належні та допустимі
докази, суди першої та апеляційної
інстанцій дійшли помилкових висновків
та прийняли рішення, які підлягають
скасуванню.

Згідно з ч. 2 ст. 1117 Господарського
процесуального кодексу України
касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1119 вказаного
кодексу касаційна інстанція за
результатами розгляду касаційної
скарги має право, зокрема, скасувати
рішення першої інстанції або постанову
апеляційної інстанції і передати
справу на новий розгляд, якщо суд
припустився порушень норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи. Справа направляється
на новий розгляд до суду апеляційної
інстанції, якщо порушення норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи, допущені тільки цим
судом. У всіх інших випадках справа
направляється до суду першої
інстанції.

Пунктом 11 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 24.10.2011
р. №11 "Про деякі питання практики
застосування розділу XII1
Господарського процесуального кодексу
України" передбачено, що, відповідно до
частини першої статті 47 Господарського
процесуального кодексу України судове
рішення приймається за результатами
обговорення усіх обставин справи, а
частиною першою статті 43 названого
кодексу передбачено всебічний, повний
і об'єктивний розгляд в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності. Недодержання судом першої
або апеляційної інстанції цих норм
процесуального права, якщо воно
унеможливило встановлення фактичних
обставин, які мають значення для
правильного розгляду справи, також є
підставою для скасування судового
рішення з передачею справи на

новий розгляд до відповідного суду (п. 3
ч. 1 ст. 1119 Господарського
процесуального кодексу України),
оскільки касаційна інстанція не має
права сама встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені у рішенні або постанові
місцевого чи апеляційного
господарського суду чи відхилені ним,
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими, збирати нові
докази або додатково перевіряти
докази.

За таких обставин справа підлягає
передачі на новий розгляд, під час
якого суду необхідно врахувати
викладене, всебічно і повно перевірити
доводи, на яких ґрунтуються вимоги та
заперечення сторін, і, в залежності від
установлених обставин, вирішити спір у
відповідності з нормами матеріального
і процесуального права, що підлягають
застосуванню до наявних
правовідносин.

Керуючись ст.ст. 1117, 1119 - 11112
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю Інженерний
центр "Енергомаш" задовольнити.

Рішення господарського суду міста
Києва від 28.01.2014 р. та постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 07.04.2014 р. у
справі №910/21810/13 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя
А.М. Демидова

Судді:
І.В. Алєєва

А.С. Ємельянов