РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

"26" червня 2014 р.
Справа № 924/341/14

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючий суддя Петухов
М.Г.

суддя
Грязнов В.В. ,

суддя
Розізнана І.В.

за участю представників сторін:

позивача: Теперик О.В.;

відповідача: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Рівненського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу позивача -
Товариства з обмеженою
відповідальністю "СВС СІТІ МЕДІЯ"

на рішення господарського суду
Хмельницької області від 28.04.2014 р.

у справі №924/341/14 (суддя Гладій С.В.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "СВС СІТІ МЕДІЯ"

до відповідача Маківської сільської
ради

про стягнення 14492,32 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Хмельницької області від 28.04.2014 р. у
справі №924/341/14 відмовлено в
задоволенні позову Товариства з
обмеженою відповідальністю „СВС СІТІ
МЕДІЯ" до Маківської сільської ради про
стягнення 14492,32 грн. основного боргу.

При винесенні вищевказаного рішення,
суд першої інстанції виходив з того, що
22.06.2010р. між товариством з обмеженою
відповідальністю „СВС СІТІ МЕДІЯ" та
Маківською сільською радою був
укладений договір №2111, відповідно до
п.1.1. якого виконавець за завданням
замовника зобов'язується надати
послуги з розробки інформаційних
матеріалів, їх графічного оформлення
та редагування, а також з публікації
вказаних інформаційних матеріалів
(стаття-презентація) у виданні
Національний інвестиційний Путівник
(NATIONAL INVESTMENTS GUIDE) німецькою та
англійською мовами на двох сторінках.

З матеріалів справи судом першої
інстанції було встановлено, що
зобов'язання за договором №2111 від
22.06.2010р. щодо оплати за надані позивачем
послуги з розробки інформаційних
матеріалів (стаття-презентація), їх
графічного оформлення та редагування,
а також з публікації вказаних
інформаційних матеріалів відповідачем
не були виконані у встановлений строк,
як і не спростовано факту надання
позивачем послуг.

Також суд зауважив, що факт наявності у
відповідача основної заборгованості
перед позивачем у сумі 9360,00 грн.
підтверджується наявними у справі
матеріалами, а саме договором,
повідомленнями позивача, натомість
відповідачем доказів на підтвердження
добровільного погашення вказаної
заборгованості не подано.

Аналізуючи встановлені обставини у
даній справі, місцевим господарським
судом було прийнято до уваги
відповідні положення Господарського
та Цивільного кодексів України, а також
Закону України "Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань".

З урахуванням заяви відповідача про
застосування до позовних вимог
позовної давності, приписів ст.. ст.. 254,
256 ЦК України та того факту, що позовна
давність для стягнення заборгованості
за даним договором закінчилися 01.03.2014
року, суд першої інстанції відмітив, що
позивач звернувся до господарського
суду з позовом про стягнення 14492,32 грн.
лише 18.03.2014 року, внаслідок чого
пропустив позовну давність для
звернення до суду.

За наведених підстав, суд першої
інстанції дійшов висновку, що у зв'язку
із пропуском позивачем позовної
давності в задоволенні позовних вимог
слід відмовити в повному обсязі.

Не погоджуючись із винесеним рішенням
суду першої інстанції, Товариство з
обмеженою відповідальністю "СВС СІТІ
МЕДІЯ" звернулось з апеляційною
скаргою до Рівненського апеляційного
господарського суду, відповідно до
якої просить рішення господарського
суду Хмельницької області від 28.04.2014 р.
у справі №924/341/14 скасувати та прийняти
нове рішення, яким позов задоволити в
повному обсязі.

Скаржник вважає, що рішення
господарського суду є незаконним та
таким, що прийнято з порушенням
процесуального права та за неповного
з'ясування обставин, що мають значення
для справи.

На підтвердження своїх доводів,
скаржник вказує наступне.

Позивач належним чином виконував взяті
на себе зобов'язання по Договору №2111
від 22.06.2010 р. Так, 17.09.2010 р. листом №4
відповідачу був надісланий макет
статті-презентації на англійській та
німецькій мові до каталогу
«Національний інвестиційний путівник»
з перекладом презентації на українську
мову для узгодження змісту, як
встановлено в Договорі №2111. Однак,
відповідач взяті на себе зобов'язання
по оплаті послуг у встановлені терміни
не виконав, чим порушив умови Договору.

Також, позивач (скаржник) звертає увагу
на те, що 27.02.2014 р. ТОВ «СВС СІТІ Медія»
направлено позовну заяву до
господарського суду Хмельницької
області. Позовну заяву підписано
директором ТОВ «СВС СІТІ Медія» Шусть
Ю.С. та скріплено печаткою товариства.

Частиною 2 п. 4.2.2. постанови Пленуму
Вищого господарського суду від 29
травня 2013 року N 10 «Про деякі питання
практики застосування позовної
давності у вирішенні господарських
спорів» встановлено, що з урахуванням
положення частини четвертої статті 51
ГПК днем подання позову слід вважати
дату поштового штемпеля підприємства
зв'язку, через яке надсилається позовна
заява.

При цьому, скаржник зазначає, що
ухвалою від 04.03.2014 р. господарським
судом Хмельницької області повернено
позовну заяву ТОВ «СВС СІТІ МЕДІЯ».
Вказану ухвалу оскаржено ТОВ «СВС СІТІ
МЕДІЯ» до Рівненського апеляційного
господарського суду.

Ухвала господарського суду
Хмельницької області від 04.03.2014р. про
повернення позовної заяви у справі №
924/341/14 була отримана позивачем 12
березня 2014 року.

Крім того, скаржник наголошує на тому,
що в межах розгляду даної
господарської справи позивачем
подавалися заперечення на заяву про
застосування позовної давності від
23.04.2014р. та клопотання про поновлення
позовної давності від 28.04.2014р., які
судом не було прийнято до уваги.

З огляду на викладені вище аргументи на
підтвердження своєї правової позиції,
позивач вважає, що судом першої
інстанції було відмовлено у
задоволенні позову за відсутності на
те визначених законом підстав, у
зв'язку з чим рішення суду першої
інстанції слід скасувати.

Від відповідача надійшов відзив на
апеляційну скаргу, відповідно до якого
просить суд відмовити в задоволенні
апеляційної скарги, а оскаржуване
рішення суду першої інстанції залишити
без змін.

На спростування доводів, викладених в
апеляційній скарзі, вказує наступне.

В обґрунтування своєї правової
позиції, відповідач посилається на
положення ст.257, ст. 256 ЦК України, якими
встановлено, що загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки. Позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу. Також
згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок. Так, згідно з п. 2.2. договору
№2111 від 22.06.2010 р., укладеного між
позивачем та Маківською сільською
радою, строк оплати наданих послуг
встановлений до 01.03.2011 року. Частиною 1
ст. 261 ЦК України передбачено, що
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.
Позивач звернувся до суду із
зазначеним позовом лише 18.03.2014р.

Таким чином, процесуальний опонент
скаржника стверджує, що позивач
пропустив строки позовної давності
щодо звернення до суду із даним
позовом, у зв'язку з чим підстави для
задоволення позовних вимог відсутні, а
тому оскаржуване рішення слід залишити
без змін.

26 червня 2014 року в судовому засіданні
Рівненського апеляційного
господарського суду представник
скаржника підтримав доводи, наведені в
апеляційній скарзі, стверджує, що судом
першої інстанції при винесенні
оскаржуваного рішення було порушено
норми матеріального та процесуального
права. Наголосив на тому, що позовну
заяву було подано 27.02.2014р., проте судом
першої інстанції було повернуто
позовну заяву з підстав, визначених п. 1
ч. 1 ст. 63 ГПК України. На підставі
вказаного вважає, що позивач звернувся
з позовом в межах позовної давності. З
огляду на вказане, вважає, що рішення
господарського суду Хмельницької
області від 28.04.2014 р. у справі №924/341/14
слід скасувати та прийняти нове, яким
задоволити позов.

Представник відповідача - Маківської
сільської ради в судове засідання не
з'явився.

Враховуючи приписи ст.ст. 101,102 ГПК
України про межі та строки перегляду
справ в апеляційній інстанції, той
факт, що сторони були належним чином та
своєчасно повідомлені про дату, час та
місце судового засідання, про що
свідчать поштові повідомлення,
направлені сторонам у справі (а.с. 74-75), а
також те, що явка представників сторін
в судове засідання обов'язковою не
визнавалася, колегія суддів визнала за
можливе здійснювати розгляд
апеляційної скарги за відсутності
представника відповідача.

Дослідивши матеріали справи,
апеляційну скаргу, заслухавши
пояснення представника позивача,
перевіривши юридичну оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
дослідивши правильність застосування
місцевим господарським судом при
винесенні рішення норм матеріального
та процесуального права, колегія
суддів вважає, що в задоволенні
апеляційної скарги слід відмовити, а
оскаржуване рішення залишити без змін,
виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції
встановлено та як вбачається з
матеріалів спарви, між сторонами
виникли договірні правовідносини на
підставі укладення 22.06.2010р. між
товариством з обмеженою
відповідальністю „СВС СІТІ МЕДІЯ"
(виконавець) та Маківською сільською
радою (замовник) договору №2111, за
умовами п.п. 1.1., 1.2. якого виконавець за
завданням замовника зобов'язується
надати послуги з розробки
інформаційних матеріалів
(стаття-презентація), їх графічного
оформлення та редагування, а також з
публікації вказаних інформаційних
матеріалів (стаття-презентація) у
виданні Національний інвестиційний
Путівник (NATIONAL INVESTMENTS GUIDE) німецькою та
англійською мовами на двох сторінках
(далі по тексту - Договір, а.с. 8-11).

За умовами п.п. 2.1.-2.3. Договору вартість
послуг складає 9360,00 грн., в тому числі
ПДВ. Строк оплати до 01.03.2011р. Виконання
грошових зобов'язань за цим договором
здійснюється у наступній черговості: 1)
пеня; 2) проценти та інфляційні витрати
відповідно до ст. 625 ЦК України; 3)
заборгованість за надані послуги
згідно умов цього договору; 4) інші
платежі.

У п.п. 3.2, 3.3. Договору визначено, що
замовник зобов'язаний протягом 7
календарних днів з дня підписання
цього Договору надіслати виконавцю
письмові матеріали та фотографії для
обробки, узгоджені в Додатку до цього
договору, в іншому випадку
інформаційні матеріали
(стаття-презентація) розробляються та
публікуються без фотографій. Замовник
має право протягом 4 робочих днів з дати
отримання розроблених Виконавцем
інформаційних матеріалів
(стаття-презентація), перекладених на
українську мову, внести будь-які
виправлення або зміни до інформаційних
матеріалів (стаття-презентація), про що
повинен письмово повідомити виконавця.
В іншому випадку, якщо виконавець не
отримає від замовника будь-яких
письмових повідомлень щодо
редагування інформаційних матеріалів
(стаття-презентація) до закінчення
вказаного в цьому пункті строку, то
вважається, що у замовника відсутні
заперечення до якості інформаційних
матеріалів (стаття-презентація), які в
цьому випадку публікуються без змін та
доповнень.

У відповідності до п.п. 4.1, 4.2. Договору
сторони погодили, що у випадку
невиконання або неналежного
(несвоєчасного) виконання грошових
зобов'язань замовник зобов'язаний
сплатити виконавцю пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
суми заборгованості за кожен день
прострочення. У випадку невиконання
або неналежного (несвоєчасного)
виконання грошових зобов'язань
замовник на вимогу виконавця
зобов'язаний сплатити суму
заборгованості з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а також п'ятнадцять
процентів річних від простроченої
суми.

Згідно з п. 5.1. Договору цей договір діє
з моменту його укладення і до виконання
сторонами своїх договірних
зобов'язань.

Вказаний Договір засвідчений
підписами сторін та скріплений їхніми
печатками.

В додатку до договору №2111 від 22.06.2010р.
міститься короткий опис основної
інформації про населений пункт с. Маків
Дунаєвецького району Хмельницької
області та його інвестиційні
можливості.

Також матеріалами справи
стверджується той факт, що 17.09.2010р.
позивач надіслав відповідачу
повідомлення №4, яким було надіслано
макет готової статті -презентації в
оригінальному вигляді та переклад
тексту презентації на українську мову.
Зі змісту вказаного повідомлення також
вбачається, що позивач запропонував
відповідачу доповнити інформацію чи
відреагувати презентацію, а якщо
протягом 4 робочих днів з дати
отримання повідомлення позивачем не
буде отримано будь-яких повідомлень
щодо заперечення або редагування даних
інформаційних матеріалів, то
вважатиметься, що ТОВ "СВС СІТІ МЕДІЯ"
виконало свої договірні зобов'язання у
розробленні та публікації
інформаційних матеріалів
(статті-презентації), і надані послуги
вважатимуться прийнятими (а.с. 12).

Зазначене повідомлення отримано
представником відповідача 28.09.2010р., про
що свідчить поштове повідомлення про
вручення кореспонденції.

Повідомленням №494 від 03.08.2011р. позивач
надіслав відповідачу каталог
Національний інвестиційний Путівник
(NATIONAL INVESTMENTS GUIDE) в оригінальному
вигляді (на німецькій та англійській
мові). При цьому повідомив, що ці
каталоги позивачем передаються в руки
потенційним інвесторам через
Торгово-промислові палати,
господарські установи та інші
організації, зокрема були відправлені
в: 95% Торгово-промислові палати
Німеччини, 90% Торгово-промислові палати
Австрії, 90% Торгово-промислові палати
Російської Федерації, 15 Європейські
Інфо-центри, 14 Бізнес-центри і 12
Професійні асоціації Європи (а.с. 13).
Зазначене повідомлення отримано
представником відповідача 05.08.2011р., що
підтверджується поштовим повідомлення
про вручення кореспонденції.

В матеріалах справи міститься копія
статті-презентації надрукованої в
Національному інвестиційному
Путівнику з публікаціями
інформаційних матеріалів, яку надано
позивачем на підтвердження факту
виконання договірних зобов'язань щодо
надання відповідачу передбачених
договором № 2111 від 22.06.10р. послуг (а.с.
14-15).

При цьому, в матеріалах справи відсутні
докази звернення відповідача до
позивача з претензіями щодо якості
наданих послуг.

Аналізуючи встановлені обставини
справи та переглядаючи спірні
правовідносини на предмет наявності
правових підстав для задоволення
позовних вимог, суд апеляційної
інстанції приймає до уваги наступні
положення діючого законодавства.

Предметом спору у даній справі є вимога
позивача про стягнення суми
заборгованості, яка включає в себе суму
основного боргу, нарахувань інфляції, 15
% за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань та пені, за договором № 2111
від 22.06.2010р.

В силу приписів ст.ст. 11, 629 Цивільного
кодексу України договір є однією з
підстав виникнення зобов'язань та є
обов'язковим для виконання сторонами.

Як свідчать встановлені обставини у
даній справі між сторонами виникли
договірні правовідносини на підставі
укладення договору про надання послуг
з розробки інформаційних матеріалів.

Статтею 901 Цивільного кодексу України
визначено, що за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.
Положення цієї глави можуть
застосовуватися до всіх договорів про
надання послуг, якщо це не суперечить
суті зобов'язання.

За приписами статей 6, 627, 628 та 638 ЦК
України сторони вільні в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості. Зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України
істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу
України та ст. ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших правових
актів , договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від виконання зобов'язань або
їх зміна не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог ст. 612 ЦК України,
боржник вважається таким, що
прострочив зобов'язання, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Як вбачається зі змісту укладеного між
сторонами договору, в останньому
сторони обумовили строк оплати до
01.03.2011 р. (п. 2.2.).

За умовами п. 3.6. Договору виконавець
зобов'язаний надіслати копію
опублікованих інформаційних
матеріалів (стаття-презентація)
замовнику, щоб підтвердити публікацію
замовлених інформаційних матеріалів
(стаття-презентація).

На виконання вказаної умови Договору,
позивачем було надіслано на адресу
відповідача презентацію населеного
пункту. При цьому, в матеріалах справи
міститься копія статті-презентації.

Натомість, як свідчать встановлені
обставини у даній справі, відповідачем
не було проведено оплату за надані
позивачем послуг з розробки
інформаційних матеріалів у
встановлений строку. Крім того,
відповідачем не спростовано того
факту, що позивачем були надані
визначені договором послуги, також
відсутні заперечення стосовно якості
наданих послуг.

При цьому, судова колегія зважає на те,
що відсутність в матеріалах справи
копії акту приймання виконаних робіт,
засвідченого підписами та печатками
обох сторін, не є належним доказом
невиконання позивачем договірних
зобов'язань. Адже складання та
підписання акта прийому-передачі
виконаних робіт договором не
передбачено, як не передбачено і главою
63 ЦК України, якою регулюються
правовідносини щодо надання послуг, а
обов'язок та строк оплати вартості
наданих послуг встановлено у договорі.

На момент розгляду справи в судах
першої та апеляційної інстанцій,
відповідачем не було подано жодних
належних доказів на підтвердження
факту погашення заборгованості в
розмірі, з урахуванням визначеної
договором вартості послуг, 9 360, 00 грн.

З урахуванням приписів ст.. ст.. 230, 232 ГК
України, ст.. ст.. 546, 547, 549, 625 ЦК України,
ст.. 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" та умов
Договору, позивачем також було
заявлено позовні вимоги про стягнення
223,70 грн. нарахувань інфляції, 4181,23 грн.
15% за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань, 727,39 грн. пені.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачем було заявлено у суді
першої інстанції заяву від 17.04.2014 р. про
застосування позовної давності (а.с. 34).

У п. 2.2. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів" №10 від 29.05.2013
року роз'яснено, що за змістом частини
першої статті 261 ЦК України позовна
давність застосовується лише за
наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну
давність, господарський суд повинен
з'ясувати та зазначити в судовому
рішенні, чи порушене право або
охоронюваний законом інтерес позивача,
за захистом якого той звернувся до
суду. У разі коли такі право чи інтерес
не порушені, суд відмовляє в позові з
підстав його необґрунтованості. І лише
якщо буде встановлено, що право або
охоронюваний законом інтерес особи
дійсно порушені, але позовна давність
спливла і про це зроблено заяву іншою
стороною у справі, суд відмовляє в
позові у зв'язку зі спливом позовної
давності - за відсутності наведених
позивачем поважних причин її
пропущення.

Як було встановлено вище та
підтверджується наявними в матеріалах
справи доказами, позивач зазнав
порушення свого права, що виразилося в
неотриманні оплати від відповідача за
надані послуги за укладеним між
сторонами договором.

Таким чином, підстави для відмови у
задоволенні позову з підстав його
необґрунтованості відсутні.

З'ясовуючи питання про те, чи існують
правові підстави для відмови у
задоволенні позову у зв'язку із спливом
позовної давності, колегія суддів суду
апеляційної інстанції виходить з
наступного.

Статтею 256 Цивільного кодексу України
унормовано, що позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 Цивільного
кодексу України загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Статтею 261 Цивільного кодексу України
передбачено, що перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звернувся з позовною заявою до
суду першої інстанції з дотриманням
вимог процесуального закону лише 18.03.2014
р. При цьому, Договором визначено, що
відповідач повинен виконати
зобов'язання у строк до 01.03.2011 р. Таким
чином, позовна давність для звернення з
вимогою про стягнення заборгованості
спливла 01.03.2014 р.

Відповідно до частин 3,4,5 статті 267
Цивільного кодексу України позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення. Сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові. Якщо
суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту.

При цьому, колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
зазначає, що нормою ч. 5 ст. 267 Цивільного
кодексу України закріплено можливість
визнання судом поважними певних причин
пропуску позовної давності, проте не
закріплено вичерпного переліку таких
причин. Відтак, під час вирішення цих
питань, суди повинні керуватися
правилами ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України, якою
передбачено, що господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді у судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Виходячи з
загальних засад цивільного
(господарського) законодавства та
судочинства, до поважних причин
пропуску позовної давності мають бути
віднесені обставини, що виникли
незалежно від волі особи, яка мала
право відповідної вимоги та об'єктивно
унеможливили звернення цієї особи за
судовим захистом у період дії строку
позовної давності.

При цьому, абзацами 3 - 5 пункту 2.2.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів" №10 від 29.05.2013
року роз'яснено про те, що позовна
давність не є інститутом
процесуального права та не може бути
відновлена (поновлена) в разі її спливу,
але за приписом частини 5 статті 267 ЦК
України позивач вправі отримати
судовий захист у разі визнання
поважними причин пропуску строку
позовної давності. Питання щодо
поважності цих причин, тобто наявності
обставин, які з об'єктивних, незалежних
від позивача підстав унеможливлювали
або істотно утруднювали своєчасне
подання позову, вирішується
господарським судом у кожному
конкретному випадку з урахуванням
наявних фактичних даних про такі
обставини. Закон не визначає, з чиєї
ініціативи суд визнає причини
пропущення позовної давності
поважними, як правило, це здійснюється
за заявою (клопотанням) позивача з
наведенням відповідних доводів і
поданням належних та допустимих
доказів.

Отже, у випадку заявлення відповідачем
про застосування строку позовної
давності, позивач вправі звернутися до
суду з письмовою заявою або
клопотанням (письмовим чи усним), в якій
(якому) викласти обставини, що, на його
думку, є поважними причинами пропуску
строку позовної давності, з поданням
належних та допустимих доказів на їх
підтвердження.

Матеріалами справи підтверджується
той факт, що позивач 28.04.2014 р. звернувся
до суду першої інстанції з клопотанням
про поновлення позовної давності від
28.04.2014р. (а.с. 47).

В обґрунтування поважності причин
пропуску позовної давності, заявник
посилається на те, що позивач звернувся
з позовом до господарського суду
Хмельницької області 27.02.2014 р., ухвалою
суду від 04.03.2014 р. позовну заяву було
повернуто на підставі п. 1 ст. 63 ГПК
України, в зв'язку з чим 13.03.2014 р. ТОВ
«СВС СІТІ МЕДІЯ» повторно звернулося
до суду з позовом про стягнення
заборгованості. При цьому, позивач
вказує на те, що позовна заява,
надіслана 27.02.2014 р., була підписана з
допущенням механічної помилки, що
зумовило звернення з позовом поза
межами позовної давності.

У п. 4.4.2. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №10 від
29.05.2013 року роз'яснено, що за змістом
частини другої статті 264 ЦК України
переривання перебігу позовної
давності шляхом пред'явлення позову
матиме місце у разі не будь-якого
подання позову, а здійсненого з
додержанням вимог процесуального
закону, зокрема, статей 54, 56, 57 ГПК. Тому
якщо господарським судом у прийнятті
позовної заяви відмовлено (стаття 62
ГПК) або її повернуто (стаття 63
названого Кодексу), то перебіг позовної
давності не переривається.

З урахуванням положення частини
четвертої статті 51 ГПК днем подання
позову слід вважати дату поштового
штемпеля підприємства зв'язку, через
яке надсилається позовна заява (а в
разі подання її безпосередньо до
господарського суду - дату реєстрації
цієї заяви в канцелярії суду). Якщо
позовну заяву було повернуто, перебіг
позовної давності переривається з того
дня, коли заяву подано до суду з
додержанням установленого порядку.

В разі скасування ухвали
господарського суду про відмову у
прийнятті позовної заяви або про її
повернення перебіг позовної давності
переривається з дня первісного подання
цієї заяви до суду.

Таким чином, в даному випадку відсутні
підстави для переривання перебігу
позовної давності, оскільки позивач
звернувся з позовом з додержанням
вимог процесуального закону лише 13.03.2014
р. (вказаний факт підтверджується
штемпелем Укрпошти на конверті,
направленому позивачем на адресу
господарського суду Хмельницької
області (а.с.21)), тоді як при первісному
зверненні з позовом позивачем було
допущено порушення вимог закону (п. 1 ч. 1
ст. 63 ГПК України).

При цьому, не заслуговують на увагу
твердження скаржника стосовно того, що
ухвалу суду першої інстанції про
повернення позовної заяви від 04.03.2014 р.
було оскаржено в апеляційному порядку,
що є підставою для переривання
перебігу позовної давності. Адже в
матеріалах справи відсутні будь-які
належні докази на підтвердження того
факту, що оскаржувану ухвалу суду
першої інстанції було скасовано за
результатами апеляційного
провадження.

Окрім того, позивач не навів жодних
поважних причин на обгрунтування того
факту, чому він не звертався протягом
трьох років до суду з позовом для
захисту свого права.

За наведених підстав, колегія суддів
суду апеляційної інстанції констатує
той факт, що підстави для визнання
поважними причин пропуску позивачем
позовної давності є відсутніми, а
відповідно й відсутні підстави для
захисту права позивача.

Отже, суд першої інстанції цілком
правомірно встановив факт відсутності
поважних причин пропуску строків
позовної давності, у зв'язку з чим
відмовив у задоволені позовних вимог
за наявності на те правових підстав.

Відповідно до ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об`єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Статтею 129 Конституції України
встановлено, що основними засадами
судочинства є змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Згідно із ст. 4-3
Господарського процесуального кодексу
України судочинство у господарських
судах здійснюється на засадах
змагальності. Сторони та інші особи,
які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Відповідно до ст. 33 вказаного Кодексу
кожна сторона повинна довести ті
обставини справи, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
та заперечень.

Натомість, скаржником не надано жодних
належних та допустимих доказів у
розумінні ст. ст.. 32, 33, 34 ГПК України на
підтвердження своєї правової позиції,
викладеної в апеляційній скарзі.

Отже, судовою колегією не встановлено
порушень або неправильного
застосування норм процесуального чи
матеріального права судом першої
інстанції, які можуть бути підставою
для скасування оскаржуваного рішення в
порядку статті 104 ГПК України.

Враховуючи вищевикладене,
рішення господарського суду
Хмельницької області від 28.04.2014 р. у
справі №924/341/14 слід залишити без змін, а
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "СВС СІТІ
МЕДІЯ" - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Рівненський апеляційний
господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського Хмельницької
області від 28.04.2014 р. у справі №924/341/14
залишити без змін, а апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "СВС СІТІ МЕДІЯ" - без
задоволення.

2. Справу № 924/341/14 надіслати
господарському суду Хмельницької
області.

Головуючий суддя
Петухов М.Г.

Суддя
Грязнов В.В.

Суддя
Розізнана І.В.