ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2014 р.
Справа № 914/1357/14

Господарський суд Львівської області у
складі судді Ділай У.І.

при секретарі Лосик Ю.О.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовною заявою: Товариства з
обмеженою відповідальністю "Бренд-С", м.
Львів

до відповідача: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м. Львів

про: стягнення 10 338,95 грн.

Представники:

Від позивача: не з'явився.

Від відповідача: не з'явився.

Клопотань в порядку ч. 6 ст. 811 ГПК
України про технічну фіксацію судового
процесу не поступало.

В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

На розгляд Господарського суду
Львівської області надійшла позовна
заява Товариства з обмеженою
відповідальністю "Бренд-С", м. Львів до
відповідача - Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м. Львів, про
стягнення 10 338,95 грн.

Ухвалою суду від 16.04.2014 р. порушено
провадження у справі та призначено до
розгляду в судовому засіданні на 29.04.2014
р. З підстав, викладених в ухвалах суду
розгляд справи неодноразово
відкладався.

03.06.2014 р. позивачем подано в канцелярію
суду Заяву про уточнення позовних
вимог б/н від 03.06.2014 р., в якій позивач
зазначає, що сума боргу відповідача за
неоплаченими видатковими накладними №
Л-000046817 від 14.09.2013 р., № Л-000049987 від 28.09.2013
р., № Л-000049992 від 28.09.2013 р. та № Л-000051589 від
05.10.2013 р. становить 7 031,86 грн.; сума пені
становить 615,07 грн.; сума 3 % річних - 135,24
грн.

Відповідно до ст. 22 ГПК України позивач
вправі до прийняття рішення по справі
збільшити розмір позовних вимог за
умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених статтею 5
цього Кодексу, в цій частині,
відмовитись від позову або зменшити
розмір позовних вимог.

Із врахуванням вищенаведеного Заяву
про уточнення позовних вимог б/н від
03.06.2014 р. прийнято судом до розгляду, а
тому подальший розгляд спору
здійснюється судом в межах згідно
вказаної Заяви.

В судових засіданнях 03.06.2014 р. та 12.06.2014
р. представник позивача уточнені
позовні вимоги підтримав, просив суд
позов задоволити..

Відповідач явку представника в жодне
із судових засідань з невідомих причин
не забезпечив, відзиву на позовну заяву
суду не надав, хоч і був належно
повідомлений про час та місце розгляду
господарського спору.

За клопотанням представника позивача
Ухвалою суду від 12.06.2014 р. строк
вирішення спору було продовжено в
порядку ч. 3 ст. 69 ГПК України.

25.06.2014 р. від позивача на адресу суду
поступило Клопотання б/н від 23.06.2014 р.
про відкладення розгляду справи у
зв'язку з перебуванням повноважного
представника у щорічній основній
відпустці. До поданого клопотання
позивачем додано копію наказу № 105-К
про надання відпустки від 05.06.2014 р.

Відповідач явку представника в судове
засідання 24.06.2014 р. вкотре не
забезпечив.

Згідно ст. 28 ГПК України справи
юридичних осіб в господарському суді
ведуть їх органи, що діють у межах
повноважень, наданих їм законодавством
та установчими документами, через
свого представника. Представниками
юридичних осіб можуть бути також особи,
повноваження яких підтверджуються
довіреністю від імені підприємства,
організації. Довіреність видається за
підписом керівника або іншої
уповноваженої ним особи та
посвідчується печаткою підприємства,
організації.

Таким чином, керівник ТзОВ "Бренд-С" з
урахуванням того, що про дату судового
засідання було попереджено
заздалегідь, не був обмежений у праві
взяти участь у судовому засіданні
особисто або надати довіреність іншій
особі з урахуванням відомостей про те,
що певні обставини можуть перешкодити
конкретному представнику взяти участь
у засіданні суду.

У зв'язку з наведеним суд вважає, що у
відповідача було достатньо часу для
того, щоб належним чином підготуватися
до судового засідання та визначитись
щодо особи, яка представлятиме його
інтереси у судовому засіданні.

Крім того, згідно ст. 69 ГПК України спір
має бути вирішено протягом двох
місяців з дня надходження позовної
заяви. У виняткових випадках за
клопотанням сторони, з урахуванням
особливостей розгляду спору,
господарський суд ухвалою може
продовжити строк розгляду спору, але не
більш як на п'ятнадцять днів.

Позовна заява ТзОВ "Бренд-С" поступила в
канцелярію суду15.04.2014 р. Згідно
клопотання позивача від 12.06.2014 р. строк
вирішення даного господарського спору
було продовжено до 01.07.2014 р.

Враховуючи термін, необхідний для
виготовлення ухвали суду про
відкладення розгляду справи та
надіслання її сторонам, суд не має
можливості черговий раз відкласти
розгляд даного спору, в межах строків,
визначених ст. 69 ГПК України. Таким
чином клопотання позивача про
відкладення розгляду справи суд
відхиляє.

З огляду на те, що суду представлено
достатньо доказів для вирішення спору
по суті, суд прийшов до висновку про
можливість розгляду справи за
відсутності представників сторін.

В процесі розгляду матеріалів справи
судом встановлено:

07.02.2011 р. між сторонами у справі було
укладено Договір поставки № 243
відповідно до умов якого позивач взяв
на себе зобов'язання поставити
(продати), а відповідач у свою чергу
зобов'язався прийняти (купити)
продовольчі товари.

Згідно п. 1.2. Договору найменування,
асортимент, кількість, ціна та сума
кожної поставки передбачається в
накладній, яка являється невід'ємною
частиною даного Договору.

У відповідності до п. 6.1. Договору
особою, уповноваженою на отримання
товару, при поставці продукції
транспортом позивача, визначено
ОСОБА_1.

Як вказує позивач у позовній заяві, у
період дії Договору відповідачу було
поставлено товар на загальну суму 28 458,20
грн.

У п. 3.2. Договору сторони обумовили, що
відпуск продукції здійснюється без
попередньої оплати при наступному
порядку розрахунків: відповідач
зобов'язується забезпечити
поступлення коштів на розрахунковий
рахунок позивача протягом 7
календарних днів від дати отримання
продукції.

Однак, як стверджує позивач,
зобов'язань щодо оплати отриманого
товару відповідач не виконав. Згідно
Заяви про уточнення позовних вимог б/н
від 03.06.2014 р. сума боргу ФОП ОСОБА_1 за
товар, отриманий згідно видаткових
накладних № Л-000046817 від 14.09.2013 р., №
Л-000049987 від 28.09.2013 р., № Л-000049992 від 28.09.2013
р. та № Л-000051589 від 05.10.2013 р. становить 7
031,86 грн.

Пунктом 4.2. Договору передбачено, що у
випадку порушення терміну оплати
покупець, відповідно до ст..ст. 549-551 ЦК
України та Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»,
зобов'язаний сплатити постачальнику
суму заборгованості з врахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а також пеню у
розмірі 0,5 % від суми заборгованості за
кожний день прострочення, включно по
день оплати, але не більше подвійної
облікової ставки НБУ.

Із посиланням на вищенаведений пункт
Договору позивач окрім суми основного
боргу за видатковими накладними №
Л-000046817 від 14.09.2013 р., № Л-000049987 від 28.09.2013
р., № Л-000049992 від 28.09.2013 р. та № Л-000051589 від
05.10.2013 р. в сумі 7 031,86 грн., просить суд
стягнути з відповідача 615,07 грн. пені.

Окрім того, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК
України позивачем заявлено до
стягнення 135,24 грн. 3 % річних.

Загальна сума позовних вимог, згідно
Заяви про уточнення позовних вимог б/н
від 03.06.2014 р. становить 7 782,17 грн.

Суд, розглянувши та дослідивши докази
по справі та оцінивши їх в сукупності,
прийшов до висновку, що в задоволенні
позовних вимог слід відмовити з
наступних підстав:

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язання є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку, при
цьому зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 174 ГК України
господарські зобов'язання виникають з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом.

Як встановлено в процесі розгляду
справи спірні правовідносини між
сторонами виникли на підставі Договору
поставки № 243 від 07.02.2011 р., на виконання
умов якого, за твердженням позивача,
відповідачу було поставлено товар на
суму 7 031,86 грн.

Згідно визначення ст. 712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Судом встановлено, що на підтвердження
факту передачі відповідачу товару на
суму 7 031,86 грн. позивач посилається на
видаткові накладні № Л-000046817 від 14.09.2013
р., № Л-000049987 від 28.09.2013 р., № Л-000049992 від
28.09.2013 р. та № Л-000051589 від 05.10.2013 р.

У розумінні бухгалтерського обліку
видаткова накладна є одним із видів
первинних документів.

Відповідно до ст.ст. 1, 9 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" господарська
операція - дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства. Підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Частиною 3 ст. 8 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" відповідальність
за організацію бухгалтерського обліку
та забезпечення фіксування фактів
здійснення всіх господарських
операцій у первинних документах,
збереження оброблених документів,
регістрів і звітності протягом
встановленого терміну, але не менше
трьох років, несе власник (власники) або
уповноважений орган (посадова особа),
який здійснює керівництво
підприємством відповідно до
законодавства та установчих
документів.

Відповідно до абзацу першого пп. 2.5 п. 2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.95 р. № 88 надалі - Положення)
документ має бути підписаний особисто,
а підпис може бути скріплений печаткою.

Пунктом 2.13. Положення передбачено, що
фіксування фактів здійснення всіх
господарських операцій, що були
проведені, у первинних документах та
виконання всіма підрозділами, службами
і працівниками правомірних вимог
головного бухгалтера щодо порядку
оформлення та подання для обліку
відомостей і документів забезпечує
керівник підприємства, установи.

Керівником підприємства, установи
затверджується перелік осіб, які мають
право давати дозвіл (підписувати
первинні документи) на здійснення
господарської операції, пов'язаної з
відпуском (витрачанням) грошових
коштів і документів,
товарно-матеріальних цінностей,
нематеріальних активів та іншого
майна.

Як вбачається із п. 6.1. Договору
поставки № 243 від 07.02.2011 р. особою,
уповноваженою на отримання товару, при
поставці продукції транспортом
позивача, визначено ОСОБА_1. В даному
пункті Договору міститься також зразок
підпису уповноваженої особи.

Однак, дослідивши видаткові накладні №
Л-000046817 від 14.09.2013 р., № Л-000049987 від 28.09.2013
р., № Л-000049992 від 28.09.2013 р. та № Л-000051589 від
05.10.2013 р., суд встановив, що в графі
«Отримав(ла)» на зазначених документах
стоять підписи осіб, прізвище та
посадове становище яких не зазначені.
Вказані підписи візуально
відрізняються від зразка підпису
ОСОБА_1, який міститься у п. 6.1. Договору.

Посилання на номер та дату довіреності
на отримання товарно-матеріальних
цінностей, а також печатка ФО-П ОСОБА_1
на вищевказаних накладних відсутні.

Вищенаведене дає можливість зробити
висновок, що видаткові накладні №
Л-000046817 від 14.09.2013 р., № Л-000049987 від 28.09.2013
р., № Л-000049992 від 28.09.2013 р. та № Л-000051589 від
05.10.2013 р. не є належними доказами, які б
свідчили про отримання відповідачем
зазначеного в них товару, а відтак і не
є належними доказами на підтвердження
позовних вимог.

У відповідності з п. 4 ч. 3 ст. 129
Конституції України та ст. 33 ГПК
України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

За змістом ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

З огляду на вищевикладене, суд вважає,
що в задоволенні позову слід відмовити
за недоведеністю.

Судові витрати відповідно до ст. 49 ГПК
України покладається на позивача.

Враховуючи наведене та керуючись
ст.ст.4-3, 33, 34, 43, 49, 75, 82-84 ГПК України, суд

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову відмовити
повністю.

Повний текст рішення виготовлено та
підписано 27.06.2014 р.

Суддя
Ділай У.І.