ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2014 р.Справа № 922/1579/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Макаренко О.В.

при секретарі судового засідання
Кубах І.М.

розглянувши справу

за позовом Іноземного підприємства
"Кока - Кола Беверіджиз Україна
Лімітед", смт. В. Димерка до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Аретта", м. Харків
про стягнення 96 450,48 грн. за участю
представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Іноземне підприємство "Кока-Кола
Беверіджиз Україна Лімітед" (позивач)
звернулося до господарського суду із
позовною заявою до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Аретта"
(відповідача) про стягнення основного
боргу в розмірі 88 859,47 грн.,
пені в розмірі 5 654,50 грн. та 3% річних в
розмірі 1 936,51 грн., посилаючись на
неналежне виконання відповідачем
своїх зобов'язань за договором
поставки № від 01.03.2013 р. Позивач
також просить суд покласти на
відповідача витрати по сплаті судового
збору в розмірі 2 000,00 грн.

Представник позивача у судове
засідання не з'явився, подав до суду
клопотання від 22.05.2014 р. вх.№16962, в якому
просить суд позов задовольнити та
розглянути справу без його участі.

Відповідач про дату, час і місце
проведення судового засідання був
повідомлений належним чином, в судові
засідання, призначені на 06.05.2014 р. та
22.05.2014 р., 10.06.2014 р., свого повноважного
представника не направив, про причини
неявки суду не повідомив, відзиву на
позовну заяву і витребуваних
господарським судом документів до суду
не надав.

Розглянувши клопотання позивача про
розгляд справи без участі його
представника, суд вважає за можливе
задовольнити його як таке, що не
суперечить інтересам сторін та вимогам
чинного законодавства.

Відповідно до статті 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Господарський суд створює
сторонам та іншим особам, які беруть
участь у справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Враховуючи те, що судом вжито всіх
передбачених законом заходів для
належного повідомлення відповідача
про дату, час та місце розгляду справи,
суд вважає за можливе розглянути
справу за відсутності представника
відповідача за наявними в ній
матеріалами відповідно до вимог ст. 75
ГПК України.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, вивчивши
матеріали справи, всебічно та повно
дослідивши надані позивачем докази в
їх сукупності, суд встановив наступне.

01 березня 2013 року між позивачем
(постачальник) та відповідачем
(покупець) було укладено договір
поставки № (надалі - договір), за
умовами якого позивач зобов'язався
передати у власність відповідача, а
відповідач зобов'язався прийняти та
оплатити на умовах і у порядку,
визначених цим договором та Додатками
до нього, товар в асортименті та за
цінами, вказаними у Специфікації, яка
підписана та скріплена печатками
сторін та є невід'ємною частиною цього
договору.

Згідно з п.2.2. договору поставка товару
на склад відповідача (адреса, місце
призначення узгоджується у Замовленні)
здійснюється транспортом позивача та
за рахунок позивача на умовах DDP склад
відповідача (відповідно до "Інкотермс"
2010) з урахуванням положень чинного
законодавства України та цього
договору.

Відповідно до п. 2.3. договору право
власності на товар, а також ризик
випадкового знищення та випадкового
пошкодження (псування) товару
переходять від позивача до відповідача
з моменту фактичної передачі товару.

Частинами 1, 2 ст. 712 ЦК України
передбачено, що за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, на
виконання умов договору позивач
протягом квітня-жовтня 2013 р. передав у
власність відповідачеві, а відповідач
прийняв товар на загальну суму 90 244,50
грн., що підтверджується підписаними
сторонами товарно-транспортними
накладними: №00 ААКН 000977 ) від
23.04.2013 р. на суму 5 479,08 грн., №00 ААКН
000975 ) від 23.04.2013 р. на суму 6 546,54
грн., №00 ААКН 000984 ) від 24.04.2013 р. на
суму 23 250,30 грн., №00 ААКН 001013
) від 26.04.2013 р. на суму 32
569,20 грн., №00 ААКН 001786 ) від 24.09.2013 р.
на суму 14 191,62 грн., №00 ААКН
001786 ) від 24.04.2013 р. на суму
733,14 грн., №00 ААКН 0011993 ) від
02.10.2013 р. на суму 7 474,62 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Відповідно до п. 12.2. договору
розрахунки здійснюються протягом 50
календарних днів з моменту отримання
товару.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Проте, відповідач у встановлений
договором строк оплату за отриманий
товар здійснив частково на загальну
суму 1 385,03 грн. шляхом підписання
договорів про зарахування зустрічних
однорідних вимог від 13.12.2013 р. на суму
671,99 грн. та від 20.12.2013 р. на суму 713,04 грн.

Таким чином судом встановлено, що у
відповідача існує заборгованість
перед позивачем з оплати товару за
договором поставки № від 01.03.2013 р.
в розмірі 88 859,47 грн. (90 244,50 грн. - 1 385,03
грн. = 88 859,47 грн.).

Надаючи правову кваліфікацію
фактичним обставинам справи та спірним
правовідносинам сторін, суд виходить з
наступного.

Відповідно до статті 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом (ст.
525 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України та ч. 1 ст. 193
ГК України зобов'язання повинно
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

В силу ст. 43 ГПК України господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Враховуючи вищевказані обставини і той
факт, що суму заборгованості
відповідачем не спростовано та не
погашено, суд дійшов висновку про те, що
позовні вимоги позивача про стягнення
88 859,47 грн. заборгованості є
правомірними, обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

Крім того, позивач у позовній заяві
просить суд стягнути з відповідача
пеню в розмірі 5 654,50 грн. та 3% річних в
розмірі 1 936,51 грн.

За приписами ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Перевіривши правильність нарахування
позивачем 1 936,51 грн. 3% річних, суд дійшов
висновку про те, що дані нарахування не
суперечать вимогам чинного
законодавства України, відповідають
наданому розрахунку, тому позовні
вимоги в цій частині є обґрунтованими
та підлягають задоволенню.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: сплата
неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума, яку боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Згідно п. 8.1. договору у випадку
порушення відповідачем строків оплати
товару відповідно до п.4.4.1. договору
відповідач сплачує позивачеві пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України діючої на
момент виникнення боргу, від суми
заборгованості за кожен день затримки
платежу.

За результатами проведеного судом
перерахунку пені суд визначив, що сума
пені дорівнює 5 185,01 грн.

За таких обставин суд визнав позовні
вимоги позивача про стягнення з
відповідача пені правомірними,
обґрунтованими і такими, що підлягають
частковому задоволенню в розмірі 5 185,01
грн. В решті позовних вимог щодо
стягнення з відповідача пені в розмірі
469,49 грн. суд вважає за необхідне
відмовити у зв'язку з безпідставним
пред'явленням до стягнення.

Підсумовуючи вищевикладені обставини
та приписи закону, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
в частині стягнення основного боргу в
розмірі 88 859,47 грн., пені в розмірі 5 185,01
грн. та 3% річних в розмірі 1 936,51 грн. У
задоволенні позовних вимог про
стягнення пені в розмірі 469,49 грн. слід
відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, суд керується ст. 49 ГПК України,
покладаючи судові витрати на обидві
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 193, 232 Господарського кодексу
України, ст. ст. 525, 526, 629, 655, 692, 712
Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 4,
12, 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Аретта" (61054,
м. Харків, вул. Академіка Павлова,
120, , р/р 3094 в ХР ПАТ
"Укрексімбанк", МФО 351618) на користь
Іноземного підприємства "Кока-Кола
Беверіджиз Україна Лімітед" (07442,
Київська область, Броварський район,
смт. Велика Димерка, 51 км
Санкт-Петербурзького шосе, , р/р 7019 в ПАТ Сітібанк, МФО
300584) основний борг в розмірі
88 859,47 грн., пеню в розмірі 5 185,01 грн., 3%
річних в розмірі 1 936,51 грн. та
1 990,26 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

В решті позову відмовити.

Повне рішення складено 16.06.2014 р.

Суддя О.В. Макаренко