м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/7159/14 17.06.14
За позовомПриватного акціонерного
товариства "Акціонерна страхова
компанія "Інго-Україна" доПриватного
акціонерного товариства «Європейський
страховий альянс» провідшкодування
шкоди в сумі 24 990 грн.
Суддя Борисенко І.І.
Представники: від позивача - Волобоєва
Т.В., представник за довіреністю;від
відповідача - Рибак Є.В., представник за
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Позивач звернувся до господарського
суду з позовом до відповідача про
відшкодування шкоди в сумі 24 990 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач, як страховик винної в ДТП
особи, всупереч вимогам Цивільного
кодексу України та Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" не відшкодував позивачу
матеріальну шкоду, завдану
страхувальником відповідача внаслідок
Відповідач, керуючись частиною 4 статті
267 Цивільного кодексу України, заявив
клопотання про застосування строків
позовної давності, зважаючи на те, що
ДТП сталося 01.05.2010р.
Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов і заперечення проти
нього, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
01.05.2010р. на 485 км. 70 м. автомобільної
дороги Харків-Сімферополь була скоєна
ДТП, а саме відбулося зіткнення
автомобіля "ГАРЗ-ПБ", д.р.н. НОМЕР_1, яким
керував ОСОБА_4 та автомобіля
"Шевролет", д.р.н. НОМЕР_2, яким керував
Причиною ДТП стало те, що водій ОСОБА_4,
керуючи автомобілем "ГАРЗ-ПБ", д.р.н.
НОМЕР_1 проявив неуважність та
недбалість до дорожньої обстановки, не
обрав безпечну швидкість руху, в
результаті чого виїхав на смугу
зустрічного руху та допустив зіткнення
з автомобілем "Шевролет", д.р.н. НОМЕР_2,
чим порушив вимоги пункту 1.5, 2.3, б) 11.2,
12.1, 12.2 ПДР України. Дані обставини
підтверджуються вироком Генічеського
районного суду Херсонської області від
28.03.2011р. №1-40/11, копії якої міститься у
матеріалах справи.
Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено
автомобіль "Шевролет", д.р.н. НОМЕР_2
(Застрахований автомобіль), який був
застрахований позивачем на підставі
Договору добровільного страхування
(поліс) від 04.09.2009 №250595268.
На підставі вищевказаного, за умовами
Договору добровільного страхування
від 04.09.2009р. №250595268, страхового акту
виплачено страхове відшкодування в
розмірі 48 223,40 грн., що підтверджується
наявним у матеріалах справи платіжним
дорученням №7710 від 31.08.2011р. на суму 48
Статтею 27 Закону України "Про
страхування" та статтею 993 ЦК України
визначено, що до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.
Таким чином, до позивача перейшло в
межах суми 48 223,40 грн. право зворотної
вимоги до особи, відповідальної за
Як вбачається з матеріалів справи,
шкоду було заподіяно водієм автомобіля
"ГАРЗ-ПБ", д.р.н. НОМЕР_1, ОСОБА_4, під час
експлуатації вказаного автомобіля, і
його вину у вчиненні ДТП встановлено
вироком Генічеського районного суду
Херсонської області від 28.03.2011р. №1-40/11.

Вина особи, яка керувала автомобілем
"ГАРЗ-ПБ", встановлена у судовому
порядку.

На час скоєння вищевказаної ДТП
(01.05.2010р.) цивільно-правова
відповідальність будь-яких осіб, які
експлуатують автомобіль "ГАРЗ-ПБ" на
законних підставах, була застрахована
у відповідача на підставі договору
(полісу) №ВА/7297404 обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів. Вказаним
договором (полісом) передбачено, що
ліміт відповідальності за шкоду
заподіяну майну третіх осіб становить
25 500 грн., франшиза - 510 грн., строк дії
полісу з 17.11.2009р. до 16.11.2010р.

Отже, відповідач є особою на яку
полісом №ВА/7297404 покладено обов'язок з
відшкодування шкоди, завданої під час
експлуатації автомобіля "ГАРЗ-ПБ", на
час спірної ДТП.

Доказів того, що ОСОБА_4 перебував у
автомобілі "ГАРЗ-ПБ" на момент скоєння
спірної ДТП не на законних підставах
матеріали справи не містять.
Зворотного відповідачем не доведено.

Враховуючи зазначене, судом
встановлено, що позивач мав суб'єктивне
право на відшкодування завданої шкоди
в межах заявленої суми.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» передбачено, що у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України.

Відповідно до Звіту №1128/12 від 10.12.2010р.
враховуючи, що відновлювати
пошкоджений транспортний засіб
економічно не вигідно, то вартість
матеріального збитку дорівнює
ринковій вартості на момент ДТП та
складає 78 147,24 грн.

Разом з тим, статтею 256 ЦК України
передбачено, що особа може звернутися
до суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу протягом
строку позовної давності. Загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК
України). Відповідно до статті 261 ЦК
України перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

Відповідно до частин 1, 2 статті 509 ЦК
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з пунктами 1, 3 частини 2 статті 11
ЦК України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини; завдання
майнової (матеріальної) та моральної
шкоди іншій особі.

Пунктом 4 частини 1 статті 512 ЦК України
передбачено, що кредитор у зобов'язанні
може бути замінений іншою особою
внаслідок виконання обов'язку боржника
третьою особою.

Відповідно до ст. 262 ЦК України заміна
сторін у зобов'язанні не змінює порядку
обчислення та перебігу позовної
давності.

Таким чином, у деліктних зобов'язальних
правовідносинах з відшкодування
завданої шкоди кредитором виступає
потерпіла особа, а боржником - особа,
яка завдала збитків (особа на яку
покладається обов'язок їх
відшкодувати).

У спірному зобов'язанні відбулася
заміна кредитора - страхувальник
передав страховикові, який виплатив
страхове відшкодування за договором
майнового страхування, у межах
фактичних витрат право вимоги до особи,
відповідальної за завдані збитки.

Відтак, перебіг строку позовної
давності починається з моменту
виникнення страхового випадку (у
даному разі ДТП).

Аналогічних висновків дійшов
Верховний Суд України у постанові від
25.12.2013р. прийнятої з питань
неоднакового застосування судами
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, а саме:
частин шостої статті 261 та частини
першої статті 1191 ЦК України.

Відповідно до ст. 111-28 ГПК України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішеннями Верховного
Суду України.

Таким чином, потерпіла особа отримала
право на відшкодування завданої в
результаті ДТП шкоди в момент
нанесення збитків, тобто 01.05.2010р.

Отже, правовідносини що виникли між
потерпілою особою та ПАТ "Акціонерна
страхова компанія «Інго Україна»
підпадають під регулювання статті 27
Закону України "Про страхування" та
статті 993 ЦК України, тому, посилання
позивача на статтю 1191 ЦК України
(регрес) суд визнає неправомірним,
оскільки спеціальною нормою, що
регулює дані правовідносини, є саме
стаття 993 ЦК України (стаття 27 Закону
України "Про страхування").

Відтак, перебіг строку позовної
давності повинен обчислюватися від
дати початку перебігу строку позовної
давності основного зобов'язання - з
моменту нанесення шкоди, тобто з
01.05.2010р.

Трирічний строк позовної давності
сплив 01.05.2013.

З даним позовом позивач звернувся до
суду 15.04.2014р., про що свідчить штемпель
на конверті, в якому надійшли позовні
матеріали.

Суд також зауважує, що на спірні
правовідносини не поширюється дія
пункту 5 частини 1 статті 268 ЦК України,
оскільки позов заявлено не
страхувальником (застрахованою
особою).

Частиною 4 статті 267 ЦК України
передбачено, що сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Судом враховано, що згідно з частиною 5
статті 267 ЦК України ЦК України якщо
суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту.

Проте, клопотання про визнання
поважними причин пропуску строку
позовної давності позивачем заявлено
не було.

Відмова у задоволенні позову внаслідок
спливу позовної давності позбавляє
заінтересовану особу можливості
здійснити своє матеріальне право
примусово. Проте не заперечує
добровільного виконання боржником
свого цивільного обов'язку.

Враховуючи викладене, у зв'язку із
закінченням строку позовної давності,
господарський суд дійшов висновку про
відмову у задоволенні заявлених
позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до статті 49 ГПК України
витрати, пов'язані з розглядом справи,
покладаються при відмові в позові на
позивача.

Виходячи з викладеного та керуючись
статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Рішення набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку та в строки,
встановлені ст. 93 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 20.06.2014

Суддя
І.І. Борисенко