ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2014 р.
Справа № 914/1917/14

Господарський суд Львівської області у
складі судді Козак І.Б.

при секретарі Фартушку Н.Б.

Розглянув у відкритому судовому
засіданні справу за позовом:
Львівського міського комунального
підприємства «Львівтеплоенерго», м.
Львів,

до відповідача: Приватного
торговельно-посередницького малого
підприємства фірми «Едельвейс»,
Львівська область, Жовківський район,
м.Рава-Руська,

про: стягнення 19 977 грн. 39 коп. суми
основної заборгованості, 366 грн. 89 коп.
пені, 498 грн. 83 коп. інфляційних втрат, 104
грн. 92 коп. трьох відсотків річних та
стягнення судових витрат.

За участю представників:

Від позивача: Кіндрат Б. Я. - представник
(довіреність в матеріалах справи);

Від відповідача: не з'явився.

Представнику позивача роз'яснено права
та обов'язки, передбачені статтею 22 ГПК
України, зокрема, підстави відводу
судді відповідно до статті 20 ГПК
України. Заяв та клопотань про відвід
судді не подано. Представник позивача
не наполягає на фіксації судового
процесу технічними засобами.

Суть спору: розглядається справа за
позовом Львівського міського
комунального підприємства
«Львівтеплоенерго» до Приватного
торговельно-посередницького малого
підприємства фірми «Едельвейс» про
стягнення 19 977 грн. 39 коп. суми основної
заборгованості, 366 грн. 89 коп. пені, 498
грн. 83 коп. інфляційних втрат, 104 грн. 92
коп. трьох відсотків річних та
стягнення судових витрат.

Ухвалою Господарського суду
Львівської області від 30.05.2014 року
порушено провадження у справі та
розгляд справи призначено на 24.06.2014
року, про що сторони були належним
чином повідомлені під розписку:
позивач - 02.06.2014 року рекомендованою
поштою №79 0, відповідач - 04.06.2014
року рекомендованою поштою №79 3
(оригінали повідомлень про вручення
поштових відправлень в матеріалах
справи).

Розгляд справи 24.06.2014 року відкладено
на 01.07.2014 року з підстав, викладених в
відповідній ухвалі суду по справі.

Представник позивача в судове
засідання 01.07.2014 року з'явився, позовні
вимоги підтримав повністю з підстав,
викладених у позовній заяві, подав для
огляду в судовому засіданні оригінали
документів, які витребовувалися
господарським судом (копії - у справі),
надав усні пояснення аналогічні
викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, причин неявки
суду не повідомив, хоча був належно
повідомлений про час та місце розгляду
справи в порядку, передбаченому
Інструкцією з діловодства в
господарських судах України,
затвердженою наказом ДСАУ від 20.02.2013
року №28.

Враховуючи достатність, допустимість і
належність поданих позивачем доказів,
належним чином повідомлення судом
відповідача про дату і час судового
засідання, повторну неявку
повноважного представника відповідача
та неподання ним відзиву на позовну
заяву справа розглядається в порядку
статті 75 ГПК України, - за наявними в ній
матеріалами.

В ході судового розгляду встановлено:

Позивач: Львівське міське комунальне
підприємство «Львівтеплоенерго» є
юридичною особою, йому присвоєно , знаходиться за адресою:
79040, Львівська область, м. Львів, вул. Д.
Апостола, буд. 1 (докази в матеріалах
справи).

Відповідач: Приватне
торговельно-посередницьке мале
підприємство фірма «Едельвейс» є
юридичною особою, йому присвоєно , знаходиться за адресою:
80316, Львівська область, Жовківський
район, м. Рава-Руська, вул.
Калнишевського, буд. 5, що
підтверджується долученим до
матеріалів справи Витягом з ЄДРЮО та
ФОП серії АГ №907604 (докази в матеріалах
справи).

01.10.2011 року між Львівським міським
комунальним підприємством
«Львівтеплоенерго» (надалі - позивач,
теплопостачальна організація) та
Приватним торговельно-посередницьким
малим підприємством фірмою
«Едельвейс» (надалі - відповідач,
споживач) укладено Договір про
постачання теплової енергії в гарячій
воді №1155/Ф (надалі - договір), за умовами
якого теплопостачальна організація
взяла на себе зобов'язання постачати
споживачу теплову енергію для опалення
та здійснювати гаряче водопостачання в
потрібних йому обсягах, а споживач
зобов'язувався отримувати та
оплачувати теплову енергію для
опалення та гарячого водопостачання за
встановленими тарифами (цінами) в
терміни, передбачені договором.

Зазначений договір укладено у
письмовій формі, підписано
повноважними представниками двох
сторін за договором, їх підписи
засвідчено печатками сторін, що
відповідає вимогам статті 207
Цивільного кодексу України (далі - ЦК
України), в силу статті 204 ЦК України, є
правомірним правочином.

Вказаний договір за своєю правовою
природою, основними та не основними
(другорядними) ознаками є договором
постачання енергетичними та іншими
ресурсами через приєднану мережу, який
укладено відповідно до статті 714 ЦК
України.

Статтею 714 ЦК України передбачено, що за
договором постачання енергетичними та
іншими ресурсами через приєднану
мережу одна сторона (постачальник)
зобов'язується надавати другій стороні
(споживачеві, абонентові) енергетичні
та інші ресурси, передбачені договором,
а споживач (абонент) зобов'язується
оплачувати вартість прийнятих
ресурсів та дотримуватись
передбаченого договором режиму її
використання, а також забезпечити
безпечну експлуатацію енергетичного
та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними
та іншими ресурсами через приєднану
мережу застосовуються загальні
положення про купівлю-продаж,
положення про договір поставки, якщо
інше не встановлено законом або не
випливає із суті відносин сторін.

Умови і порядок постачання теплової
енергії передбачено розділом 2
договору, у розділах 3 та 4 договору
передбачено права та обов'язки сторін.

Так, зокрема, пунктом 3.2.2. договору
передбачено, що споживач
зобов'язувався виконувати умови та
порядок оплати спожитої теплової
енергії в терміни, які передбачені
договором.

Відповідно до пункту 4.2.1. договору
теплопостачальна організація
зобов'язувалась забезпечувати
постачання теплової енергії споживачу
в обсягах, зазначених в додатку №1 до
договору.

Порядок обліку теплової енергії
визначений у розділі 5 договору, а
розділом 6 договору встановлено
порядок розрахунків між сторонами.

Пунктом 6.2. договору передбачено, що
розрахунковим періодом є календарний
місяць.

Відповідно до пункту 6.3. договору
споживач до п'ятнадцятого числа місяця,
наступного за звітним, сплачує
енергопостачальній організації
вартість гарячого водопостачання,
фактично спожитої теплової енергії для
опалення та щомісячну величину плати
за приєднане теплове навантаження.

Розділом 7 договору передбачена
відповідальність сторін.

Так, пунктом 7.2.3. договору передбачено,
що за несвоєчасне виконання
розрахунків за теплову енергію
споживач сплачує теплопостачальній
організації пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, яка діяла в
період, за який стягується пеня, від
суми простроченого платежу за кожен
день прострочення.

Розділом 8 договору сторони погодили
порядок вирішення спорів, розділом 10 -
термін дії договору.

Так, відповідно до пункт 8.1. договору
розбіжності і спори між сторонами,
пов'язані із виконанням, зміною та
розірванням договору, вирішуються
шляхом проведення переговорів, обміну
листами, укладанням додаткових угод.
Пропозиції щодо зміни договірних
величин теплопостачання надаються
сторонами не пізніше ніж за тридцять
днів до початку кварталу.

Згідно пункту 10.1 договір набуває
чинності з 01.10.2011 року і діє до 01.10.2012
року.

Пунктом 10.4. договору сторони погодили,
що договір вважається пролонгованим на
кожний наступний рік, якщо за шістдесят
календарних днів до закінчення терміну
його дії про його припинення не буде
письмово заявлено однією із сторін.

Позивач свої зобов'язання за договором
виконав належним чином, впродовж
строку дії договору передавав, а
відповідач приймав теплову енергію в
гарячій воді.

Відповідач своїх зобов'язань з оплати
поставленої теплової енергії та інших
платежів за договором за період з
жовтня 2013 року по березень 2014 належним
чином не виконав, внаслідок чого
утворилась заборгованість в розмірі 19
977 грн. 39 коп.

Так, заборгованість відповідача перед
позивачем з оплати поставленої за
договором теплової енергії та інших
платежах за договором становить 19 977
грн. 39 коп., станом на час розгляду
справи по суті доказів її погашення
сторонами суду не заявлено та не
подано.

Відповідно до приписів частини першої
та пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки. Підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Статтею 173 ГК України передбачено, що
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

В даному випадку господарське
зобов'язання виникло з Договору про
постачання теплової енергії через
приєднану мережу від 01.10.2011 року №1155/Ф,
що відповідає вимогам частини 1 статті
174 ГК України.

Статтею 175 ГК України визначено, що
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 509 ЦК
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК
України та статті 193 ГК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 530 ЦК України, передбачено, що
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Якщо строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Статтею 216 ГК України передбачено, що
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Окрім стягнення суми основної
заборгованості позивач просить суд
стягнути з відповідача на користь
позивача 366 грн. 89 коп. пені за період з
16.11.2013 року по 31.03.2014 року, нарахованої у
відповідності до пункту 7.2.3 договору
(розрахунок суми пені в матеріалах
справи).

Стаття 218 ГК України передбачає, що
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання,
частиною 2 зазначеної статті
встановлено, що Учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення. У разі якщо інше не
передбачено законом або договором,
суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов'язання несе
господарсько-правову
відповідальність, якщо не доведе, що
належне виконання зобов'язання
виявилося неможливим внаслідок дії
непереборної сили, тобто надзвичайних
і невідворотних обставин за даних умов
здійснення господарської діяльності.
Не вважаються такими обставинами,
зокрема, порушення зобов'язань
контрагентами правопорушника,
відсутність на ринку потрібних для
виконання зобов'язання товарів,
відсутність у боржника необхідних
коштів.

Статтею 219 ГК України визначено, що за
невиконання або неналежне виконання
господарських зобов'язань чи порушення
правил здійснення господарської
діяльності правопорушник відповідає
належним йому на праві власності або
закріпленим за ним на праві
господарського відання чи
оперативного управління майном, якщо
інше не передбачено цим Кодексом та
іншими законами.

Приписами статті 610 ЦК України
встановлено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

У відповідності до частини третьої
статті 549 ЦК України пенею є неустойка,
що обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Статтею 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» із
змінами і доповненнями внесеними
Законом України від 10.01.2002 року №2921-ІІІ,
передбачено, що платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 вищенаведеного Закону
встановлено, що розмір пені,
передбачений статтею 1 Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Відповідно до частини шостої статті 232
ГК України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Частиною 2 статті 343 ГК України чітко
визначено, що платник грошових коштів
сплачує на користь одержувача цих
коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін, але не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

В судовому засіданні 01.07.2014 року
перераховано розмір пені, яку слід
стягнути з відповідача на користь
позивача і вона становить:

1 074,27 х 6,5% х 2 х 136 / 365 = 52 грн. 04 коп.

2 474,95 х 6,5% х 2 х 106 / 365 = 93 грн. 44 коп.

4 089,68 х 6,5% х 2 х 75 / 365 = 109 грн. 24 коп.

5 606,67 х 6,5% х 2 х 44 / 365 = 87 грн. 86 коп.

4262,51 х 6,5% х 2 х 16 / 365 = 24 грн. 29 коп.

Так, загальний розмір пені, яку слід
стягнути з відповідача на користь
позивача, становить 366 грн. 87 коп. (52,04 +
93,44 + 109,24 + 87,86 + 24,29).

Таким чином позовні вимоги позивача
про стягнення з відповідача на користь
позивача 366 грн. 89 коп. пені підлягають
до задоволення частково шляхом
стягнення з відповідача на користь
позивача 366 грн. 87 коп.

Окрім того, позивач просить суд
стягнути з відповідача на користь
позивача 498 грн. 83 коп. інфляційних
втрат та 104 грн. 92 коп. трьох відсотків
річних, нарахованих у відповідності до
статті 625 ЦК України (розрахунок суми
інфляційних втрат та трьох відсотків
річних в матеріалах справи).

Частиною другою статті 625 ЦК України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Рекомендаціями Верховного Суду
України щодо порядку застосування
індексів інфляції при розгляді судових
справ (Лист Верховного Суду України від
03.04.1997 року № 62-97Р) встановлено, що сума,
внесена за період з першого по
п'ятнадцяте число відповідного місяця
індексується за період з врахуванням
індексу інфляції цього місяця, а якщо з
16 по 31 число, то розрахунок
розпочинається з наступного місяця. За
аналогією, якщо погашення
заборгованості відбулось з 1 по 15 число
відповідного місяця, то інфляційна
зміна розраховується без врахування
цього місяця, а якщо з 16 по 31 число
місяця - інфляційна зміна
розраховується з врахуванням індексу
інфляції цього місяця.

В судовому засіданні 01.07.2014 року
перераховано розмір інфляційних втрат
та трьох відсотків річних, які слід
стягнути з відповідача на користь
позивача і вони становлять:

Інфляційні втрати:

(1 074,27 х 1,035) - 1 074,27 = 37 грн. 96 коп.

(2 474,95 х 1,030) - 2 474,95 = 74 грн. 71 коп.

(4 089,68 х 1,028) - 4 089,68 = 115 грн. 05 коп.

(5 606,67 х 1,022) - 5 606,67 = 123 грн. 35 коп.

Так, загальний розмір інфляційних
втрат становить 351 грн. 07 коп. (37,96 + 74,71 +
115,05 + 123,35).

Три відсотки річних:

1 074,27 х 3% х 136 / 365 = 12 грн. 01 коп.

2 474,95 х 3% х 106 / 365 = 21 грн. 56 коп.

4 089,68 х 3% х 75 / 365 = 25 грн. 21 коп.

5 606,67 х 3% х 44 / 365 = 20 грн. 28 коп.

4262,51 х 3% х 16 / 365 = 5 грн. 61 коп.

Так, загальний розмір трьох відсотків
річних становить 84 грн. 67 коп. (12,01 + 21,56 +
25,21 + 20,28 + 5,61).

Таким чином позовні вимоги позивача
про стягнення з відповідача на користь
позивача 498 грн. 83 коп. інфляційних
втрат та 104 грн. 92 коп. трьох відсотків
річних підлягають до задоволення
частково шляхом стягнення з
відповідача на користь позивача 351 грн.
07 коп. інфляційних втрат та 84 грн. 67 коп.
трьох відсотків річних.

Відповідно до статті 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Відповідно до статті 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно приписів статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 статті 34 ГПК
України обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно пункту 2.3 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» від 26.12.2011 року №18, у
випадку, якщо стороною (або іншим
учасником судового процесу) у
вирішенні спору не подано суду в
обґрунтування її вимог або заперечень
належні і допустимі докази, в тому
числі на вимогу суду, або якщо в разі
неможливості самостійно надати докази
нею не подавалося клопотання про
витребування їх судом (частина перша
статті 38 ГПК), то розгляд справи
господарським судом може
здійснюватися виключно за наявними у
справі доказами, і в такому разі у суду
вищої інстанції відсутні підстави для
скасування судового рішення з мотивів
неповного з'ясування місцевим
господарським судом обставин справи.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Заслухавши пояснення представника
позивача, оглянувши та дослідивши
матеріали справи і подані докази,
оцінивши їх в сукупності, суд прийшов
до висновку, що позов є документально
та нормативно обґрунтований,
відповідачем не спростований, підлягає
до задоволення частково.

Судові витрати: сплачений позивачем
Платіжним дорученням від 29.04.2014 року
№4442 судовий збір в розмірі 1 827 грн. 00
коп. покласти на сторони пропорційно до
задоволених позовних вимог у
відповідності до статті 49 ГПК України,
стягнути з відповідача на користь
позивача 1 812 грн. 34 коп. судового збору,
оскільки спір виник внаслідок
неналежного виконання відповідачем
взятих на себе договірних зобов'язань з
оплати поставленої за договором
теплової енергії.

На підставі вищенаведеного та
керуючись ст.ст. 20, 22, 32 - 34, 43, 44, 49, 75, 77, 82 -
85, 116, 117 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з боржника: Приватного
торговельно-посередницького малого
підприємства фірми «Едельвейс» (80316,
Львівська область, Жовківський район,
м. Рава-Руська, вул. Калнишевського, буд.
5; ) на користь стягувача:
Львівського міського комунального
підприємства «Львівтеплоенерго» (79040,
Львівська область, м. Львів, вул. Д.
Апостола, буд. 1; ) 19 977
грн. 39 коп. суми основної
заборгованості, 366 грн. 87 коп. пені, 351
грн. 07 коп. інфляційних втрат, 84 грн. 67
коп. трьох відсотків річних та 1 812 грн. 34
коп. судового збору.

3. В задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

4. Наказ видати у відповідності до
статей 116 та 117 ГПК України.

01.07.2014 року прийнято, підписано та
проголошено вступну і резолютивну
частини рішення. Описову та
мотивувальну частину рішення
оформлено відповідно до статті 84 ГПК
України 03.07.2014 року.

Рішення може бути оскаржено в порядку
ст. ст. 91 - 93 ГПК України.

Рішення набирає законної сили
відповідно до статті 85 ГПК України.

Суддя
Козак І.Б.