ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2014 р.
Справа № 914/1543/14

За позовом: Комунальної 3-ї клінічної
лікарні, м.Львів

До відповідача: Товариство з обмеженою
відповідальністю «Краківський ринок»,
м.Львів

Третя особа без самостійних вимог на
стороні позивача : Львівська міська
рада, м.Львів

Про стягнення неустойки у розмірі 119
345,70 грн.

В судове засідання з'явились:

від позивача: Плахунін В.Ф.- представник

від відповідача: Качмар І.О. -
представник

від третьої особи : Гнатковська М.Р.-
представник

Суддя
Березяк Н.Є.

Секретар судового засідання Кравець
О.І.

Представникам сторін роз'яснено права
та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК
України.

Суть спору: Комунальна 3-я клінічна
лікарня звернулася з позовом до
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Краківський ринок»
про витребування із чужого незаконного
володіння частини окремо стоячої
двоповерхової будівлі колишнього
гінекологічного відділення лікарні (
літера «Б-2») загальною площею 933,9 кв.м.
по вул.. Рапопорта,6 у м.Львові, яка
відповідає 23/100 часток у праві спільної
часткової власності на цю будівлю
шляхом повернення позивачеві за актом
прийому-передачі та стягнення 119345,70
грн. неустойки і судові витрати.

Розгляд справи неодноразово
відкладався з підстав викладених в
ухвалах суду.

20.06.2014 року позивачем подано заяву про
зменшення позовних вимог в якій він
відмовляється від вимоги про
витребування майна і просить стягнути
з відповідача 119345,70 грн. неустойки та
судові витрати.

В судовому засіданні 23.06.2014 року судом
оглянуто оригінали документів
долучених позивачем до матеріалів
справи.

Представник позивача зменшені позовні
вимоги підтримав, просив задоволити
позов з підстав і мотивів, викладених в
позовній заяві, матеріалах справи та
наданих в судових засіданнях
поясненнях.

Представник відповідача проти позову
заперечив, з підстав і мотивів,
викладених у відзиві на позовну заяву
та наданих поясненнях.

Представник третьої особи письмових
пояснень стосовно позовних вимог не
подала, позовні вимоги в частині
стягнення неустойки підтримала.

В судовому засіданні 23.06.2014 року
оголошувалась перерва до 26.06.2014 року.

26.06.2014 року в судовому засіданні
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Суд заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, та оцінивши докази в
їх сукупності, встановив наступне:

01.05.2001 року між Комунальною 3-ю міською
клінічною лікарнею ( Орендодавець) та
ТзОВ «Краківський ринок» ( Орендар)
було укладено договір оренди
нежитлового приміщення № 0740-В
відповідно до умов п.1.1 якого позивач
передає, а відповідач приймає в орендне
користування терміном на 10 років
окремо стоячу двоповерхову будівлю
колишнього гінекологічного відділення
лікарні ( літера «Б-2») загальною площею
933,9 кв.м. по вул.. Рапопорта, 6 у м.Львові.

Підпунктом 3.3.6 п.3.3 сторони погодили, що
після закінчення строку дії договору
оренди Орендар зобов'язується
повернути Орендодавцю об'єкт оренди за
актом прийому-передачі у стані, в якому
він буде знаходитись на момент
припинення договору оренди.

Листами від 559 від 25.05.2011 року, №643 від
27.06.2011 року, №1105 від 16.11.2011 року , №94 від
31.01.2013 року, № 171 від 14.02.2014 року позивач
вимагав повернути об'єкт оренди в
зв'язку із закінченням строку дії
договору оренди, натомість відповідач
об'єкт оренди не повернув і не
сплачував плату за користування ним.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.611 ЦК України та
ч.2 ст.785 ЦК України, позивач просить
стягнути неустойку у розмірі орендної
плати за два місяці за травень-червень
2011 року в сумі 119345,70 грн.

Від вимоги про витребування з чужого
незаконного володіння частини майна,
що перебуває у спільній частковій
власності позивач відмовився.

Проаналізувавши всі обставини та
матеріали справи, заслухавши пояснення
представників сторін, суд прийшов до
висновку, що позовні вимоги не
підлягають до задоволення .

При прийнятті рішення, суд виходив з
наступного :

Згідно ст.ст. 526,530 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Аналогічне положення містить ст. 193 ГК
України, де зазначено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Як вбачається з матеріалів справи,
01.05.2001 року між Комунальною 3-ю міською
клінічною лікарнею ( Орендодавець) та
ТзОВ «Краківський ринок» ( Орендар)
було укладено договір оренди
нежитлового приміщення № 0740-В
відповідно до умов п.1.1 якого позивач
передає, а відповідач приймає в орендне
користування терміном на 10 років
окремо стоячу двоповерхову будівлю
колишнього гінекологічного відділення
лікарні ( літера «Б-2») загальною площею
933,9 кв.м. по вул.. Рапопорта, 6 у м.Львові.

Відповідно до п.7.2 Договору оренди, він
набирає чинності з моменту передачі
будівлі-по акту.

Відповідно до п.п. 3.3.6 п.3.3 Договору
Орендар зобов'язується повернути
Орендодавцю об'єкт оренди за актом
прийому-передачі у стані, в якому він
буде знаходитись на момент припинення
договору оренди. Як стверджує позивач,
відповідач свої договірні зобов'язання
щодо повернення речі після припинення
дії договору оренди не виконав.

Відповідно до приписів ст..785 ЦК України
у разі припинення договору найму,
наймач зобов'язаний негайно повернути
наймодавцеві річ у стані, в якому вона
одержана, з урахуванням нормального
зносу, або у стані , який було
обумовлено в договорі.

Якщо наймач не виконує обов'язку щодо
повернення речі, наймодавець має право
вимагати від наймача сплати неустойки
у розмірі подвійної плати за
користування річчю за час
прострочення.

Обґрунтовуючи свої вимоги що сплати
неустойки за період з травня по червень
2011 року, позивач посилається на
положення ч.2 ст.785 ЦК України.

Проте, слід зазначити, що положеннями
п.2.1 Договору оренди нежитлового
приміщення № 0740-В від 01.05.2001 року
передбачено передачу приміщень
орендарю в орендне користування на
умовах цього договору терміном на 10 (
десять) років з 01.05.2001 року по 01.05.2011
року. Проте, умовами п.7.2 договору
передбачено порядок набрання ним
чинності, а саме - з моменту передачі
будівлі по акту. Як вбачається із акту
приймання - передачі, об'єкт оренди був
переданий по акту 07.09.2001 року, а відтак,
десятирічний термін оренди
закінчився 07.09.2011 року.

З огляду на викладене, вимоги позивача
про стягнення неустойки за порушення
строків повернення об'єкта оренди за
травень-червень 2011 року під час дії
договору є безпідставними.

Крім того, слід зазначити наступне:

Відповідно до ч.6 ст.283 ГК України до
відносин оренди застосовуються
відповідні положення Цивільного
кодексу України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
кодексом.

Положеннями ст..5 Цивільного кодексу
України передбачено, що акти
цивільного законодавства регулюють
відносини , які виникли з дня набрання
ними чинності. Акт цивільного
законодавства не має зворотної дії в
часі, крім випадків, коли він пом'якшує
або скасовує цивільну
відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше
і регулювалися актом цивільного
законодавства, який втратив чинність,
новий акт цивільного законодавства
застосовується до прав та обов'язків ,
що виникли з моменту набрання ним
чинності.

Як вбачається з матеріалів справи,
спірні правовідносини виникли 01.05.2001
року, тобто до набрання чинності ЦК
України. Станом на момент укладення
договору діяв ЦК Української РСРС ( в
редакції 1963 р.) , положеннями якого не
передбачено стягнення неустойки за
неповернення орендованого майна.
Цивільний кодекс УРСР ( в редакції 1963
року), що діяв на час укладення Договору
не встановлював розмірів пені, за
невиконання договірних зобов'язань, а
передбачав, що розмір неустойки
визначається законом або договором.
При цьому, відповідно до ст..180 ЦК УРСР
угода про неустойку повинна бути
укладена в письмовій формі і
недодержання письмової форми тягне
недійсність угоди про неустойку.

Відповідно до ст.. 547 ЦК України
правочин щодо забезпечення виконання
зобов'язання вчиняється у письмовій
формі. Правочин щодо забезпечення
виконання зобов'язання, вчинений із
недодержанням письмової форми, є
нікчемним. Види забезпечення виконання
зобов'язання визначені у ст.. 546 ЦК
України , серед яких є і неустойка.

Як вбачається із договору оренди
нежитлового приміщення № 0740-В ,
укладеного між сторонами 01.05.2001 року,
ним не передбачений розмір
відповідальності за неповернення
орендованого майна у визначений
договором строк.

Додаткова відповідальність орендаря у
вигляді сплати неустойки в разі
невиконання обов'язку щодо повернення
речі, була встановлена Цивільним
кодексом України 01.01.2004 року , що немає
зворотної дії в часі.

Аналогічної позиції дотримується
Вищий господарський суд України (
Постанови ВГСУ від 05.07.2007 року в справі
№6/368-06 та від 28.10.2009 року в справі №
3/8-09-386).

Крім того, слід звернути увагу на ті
обставини, що станом на 27.12.2010 року між
сторонами існував спір стосовно права
власності на спірний об'єкт оренди, що
підтверджується рішеннями
господарських судів , які набрали
законної сили і згідно яких за
Львівською міською радою та ТзОВ
«Краківський ринок» визнано право
спільної часткової власності на об'єкт
нерухомого майна загальною площею - 933,9
кв.м., що знаходиться за адресою :
м.Львів, вул.. Рапопорта,6 позначеного на
плані під літерою «Б-2».

Таким чином, враховуючи наявність
спору стосовно права власності на
орендований об'єкт, заслуговують на
увагу суду доводи відповідача про
неможливість повернення об'єкта
оренди.

Під час розгляду справи в судових
засіданнях суд неодноразово звертав
увагу позивача на необхідність подання
доказів, які б підтверджували його
право на звернення з позовом про
витребування майна з чужого
незаконного володіння та доказів,
якими він обґрунтовує свої вимоги.

Враховуючи подання заяви про зменшення
позовних вимог в якій позивач
відмовився від вимоги про витребування
майна з чужого незаконного володіння,
ця вимога судом не розглядається.

Відповідно до ст. 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Статтею 33 ГПК України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Жодними належними і допустимими
доказами позивач не обґрунтував
підставність вимог про стягнення з
відповідача неустойки в порядку
передбаченому ч.2 ст.785 ЦК України за
період травень-червень 2001 року.

З огляду на викладене, виходячи з
положень чинного законодавства
України, матеріалів та обставин справи,
враховуючи практику застосування
законодавства Вищими судовими
інстанціями, суд прийшов до висновку,
що позовні вимоги не обґрунтовані і не
підлягають до задоволення .

Керуючись 3,4,41,42,43,
44;45,46,12,22,32,33,34,35,36,43,49,82,84,85 ГПК України,
суд , -

В И Р І Ш И В:

1.В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено
протягом 10 днів до Львівського
апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення
виготовлений та підписаний 26.06.2014 року.

Суддя
Березяк Н.Є.