ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2014 року Справа № 910/67/14 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого судді суддівДобролюбової
Т.В., Дроботової Т.Б., Швеця В.О.
(доповідач)розглянувши касаційну
скаргуДержавного підприємства
"Дарницький вагоноремонтний завод"на
постановуКиївського апеляційного
господарського суду від 24.04.14у справі№
910/67/14 Господарського суду міста
Києваза позовомДержавного
підприємства "Дарницький
вагоноремонтний завод"доТовариства з
обмеженою відповідальністю "Прем'єр
лізинг"простягнення боргу та неустойки
у сумі 113 467 406,58 грн.

Ухвалою Вищого господарського суду
України від 19.06.14 розгляд касаційної
скарги Державного підприємства
"Дарницький вагоноремонтний завод"
було відкладено на 26.06.14 на 13 год. 10 хв.

за участю представників сторін від:

позивача: Дмитрасевич М.О. (дов. від
23.06.14),

відповідача: Лоєнко К.Ю. (дов. від 10.01.14).

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Дарницький
вагоноремонтний завод" звернулося з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Прем'єр лізинг" про
стягнення 62 400 000 грн. авансового
платежу, 4 475 406,58 грн. - 12 % річних за
користування коштами, 17 472 000 грн. пені
та 29 120 000 грн. - 7 % штрафу. Обґрунтовуючи
позов, позивач вказував на порушення
відповідачем зобов'язань за договором
фінансового лізингу № ФЛ-29/08-2012 від
29.08.12 внаслідок неповної поставки
відповідачу напіввагонів протягом
червня-жовтня 2013 року та неповернення
сплаченої позивачем суми авансу.
Позивач вказував на порушення
відповідачем умов пункту 3.5. договору
фінансового лізингу, відповідно до
якого у разі непоставки (не передачі у
лізинг) лізингодавцем партії предмету
лізингу у визначений термін, останній
на письмову вимогу лізингоодержувачва,
повинен повернути отриманий аванс та
сплатити відсотки за користування
коштами у розмірі 12 % річних від
отриманої суми авансу. При цьому
позивач посилався на приписи статті 231
Господарського кодексу України.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 18.02.14, ухваленим суддею
Паламар П.І., у позові відмовлено.
Вмотивовуючи оскаржуване рішення,
місцевий господарський суд виходив з
обставин відсутності відмови позивача
від договору фінансового лізингу. З
огляду на що, суд дійшов висновку про
відсутність підстав для повернення
авансового платежу, який становить
суму попередньої оплати за викуп
предмету лізингу, а також процентів на
суму попередньої оплати. При цьому суд
керувався приписами статей 693, 806
Цивільного кодексу України, статті 7
Закону України "Про фінансовий лізинг".

Київський апеляційний господарський
суд, колегією суддів у складі: Отрюха
Б.В. - головуючого, Михальської Ю.Б.,
Тищенко А.І., постановою від 24.04.14
перевірене рішення місцевого
господарського суду залишив без змін з
тих же підстав.

Не погоджуючись з прийнятими у справі
судовими актами, Державне підприємство
"Дарницький вагоноремонтний завод"
звернулося з касаційною скаргою до
Вищого господарського суду України, в
якій просить рішення і постанову у
справі скасувати та прийняти нове
рішення, яким позов задовольнити.
Обґрунтовуючи доводи касаційної
скарги, скаржник вказує на
неврахування судами відсутності у
позивача наміу щодо відмови від
укладеного договору фінансового
лізину та дострокового викупу предмета
лізингу. Відтак, на думку скаржника,
суди дійшли хибного висновку про
можливість повернення авансового
платежу виключно за умови відмови та
розірвання договору. Водночас скаржник
зазначає про неврахування судами умов
пункту 3.5. договору фінансового
лізингу, яким врегульовано порядок
повернення авансових платежів та
сплати відсотків за користування
коштами у випадку нездійснення
поставки місячної партії товару. При
цьому скаржник посилається на
порушення судами приписів статей 549, 598,
599, 614 Цивільного кодексу України,
статей 218, 230 Господарського кодексу
України, статті 7 Закону України "Про
фінансовий лізинг".

Відзиву на касаційну скаргу до Вищого
господарського суду України не
надходило.

Від Товариства з обмеженою
відповідальністю "Прем'єр лізинг" судом
отримані клопотання про продовження
строку розгляду касаційної скарги та
клопотання про відкладення розгляду
справи, призначеної на 26.06.14, які
залишається колегію суддів без
задоволення через обмеженість строків
розгляду касаційної скарги, крім того
колегія суддів зауважує, що явка
представників сторін не визнавалася
обов'язковою.

Вищий господарський суд України,
заслухавши доповідь судді Швеця В.О.,
пояснення представників сторін,
переглянувши матеріали справи і доводи
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування
господарськими судами приписів
чинного законодавства, відзначає
наступне.

Судами попередніх інстанцій
установлено та підтверджується
матеріалами справи, що 29.08.12 між
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Прем'єр лізинг"
(лізингодавець) та Державним
підприємством "Дарницький
вагоноремонтний завод"
(лізингоодержувач) укладено договір
фінансового лізингу № ФЛ-29/08-2012, згідно
з яким лізингодавець зобов'язався
протягом 2012-2013 років відповідно до
погодженого графіку передати
лізингоодержувачу у тимчасове платне
володіння і користування на 84
календарні місці предмет лізингу -
напіввагони, придатні для експлуатації
на залізницях колії 1520 мм, які мають
можливість виходу на колії 1435 мм" у
кількості 2000 одиниць, та не були в
експлуатації, побудови 2012-2013 років.
Додатковою угодою № 7 від 28.05.13 сторони
змінили умови вищевказаного договору в
частині предмету лізингу, його
вартості, порядку та строків його
передачі, загальної суми договору. З
урахуванням зазначених змін сторони
зменшили кількість належних до
передачі у лізинг на піввагонів до 1916
одиниць, їх вартість за одиницю,
вартість всього предмета лізингу
зменшено до 1 259 900 000 грн., а загальну
сума договору на момент його укладання
виходячи з базового графіку лізингових
платежів - до 1 729 265 617,40 грн. або
еквівалент 216 347 506,24 доларів США за
курсом НБУ на день укладання
додаткової угоди. Змінено також графік
поставки предмету лізингу, згідно з
яким поставка повинна бути проведена
чотирма партіями протягом
лютого-травня, червня-жовтня, листопада
та грудня 2013 року. Судами також
установлено, що за умовами пункту 3.5.
договору в редакції додаткової угоди №
7 сплата авансового платежу у розмірі 15
% від вартості партії, що поставляється
за період червень-жовтень 2013 року у
кількості 700 одиниць відповідно
графіку поставки предмета лізингу
складає 68 250 000 грн. Установлено судами і
те, що зазначена сума авансу була
сплачена позивачем на користь
відповідача, що підтверджується
банківськими виписками від 30.04.13 та
10.07.13. Водночас відповідачем свій
обов'язок з поставки товару за вказаний
період виконано частково, з 700 одиниць
партії поставлено 60 штук напіввагонів.
Як вбачається з матеріалів справи,
предметом спору у даній справі є вимоги
Державного підприємства "Дарницький
вагоноремонтний завод" до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Прем'єр
лізинг" про стягнення 62 400 000 грн.
авансового платежу за непоставлену
частину товару, 4 475 406,58 грн. - 12 %
річних за користування коштами, 17 472 000
грн. пені та 29 120 000 грн. - 7 %
штрафу. Спірні відносини, що виникли
між сторонами регулюються, зокрема,
Цивільним кодексом України та Законом
України "Про фінансовий лізинг".
Відповідно до статті 806 Цивільного
кодексу України за договором
фінансового лізингу одна сторона,
лізингодавець, передає або
зобов'язується передати другій
стороні, лізингоодержувачеві, у
користування майно, що належить
лізингодавцю на праві власності і було
набуте ним без попередньої
домовленості із лізингоодержувачем,
або майно, спеціально придбане
лізингодавцем у продавця відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов, на певний строк і
за встановлену плату, лізингові
платежі. Згідно з частиною 2 статті 1
Закону України "Про фінансовий лізинг"
за договором фінансового лізингу
лізингодавець зобов'язується набути у
власність річ у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов і передати її у
користування лізингоодержувачу на
визначений строк не менше одного року
за встановлену плату (лізингові
платежі). Статтею 16 цього ж Закону
передбачено, що сплата лізингових
платежів здійснюється в порядку,
встановленому договором. Статтею 627
Цивільного кодексу України унормовано,
що відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладанні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості. Згідно з частиною 1
статті 628 цього ж Кодексу зміст
договору становлять умови, визначені
на розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.
Статтею 629 Цивільного кодексу України
унормовано, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами. Відповідно до
приписів статей 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Дана норма
кореспондує з приписами статті 193
Господарського кодексу України. За
приписами частини 1 статті 7 Закону
України "Про фінансовий лізинг"
лізингоодержувач має право
відмовитися від договору лізингу в
односторонньому порядку, письмово
повідомивши про це лізингодавця, у разі
якщо прострочення передачі предмета
лізингу становить більше 30 днів, за
умови, що договором лізингу не
передбачено іншого строку.
Лізингоодержувач має право вимагати
відшкодування збитків, у тому числі
повернення платежів, що були сплачені
лізингодавцю до такої відмови. Разом з
тим, згідно з умовами пункту 3.5.
договору фінансового лізингу,
сторонами визначено самостійну
підставу для повернення лізингових
платежів за порушення лізингодавцем
обов'язку щодо поставки партії товару у
визначений договорм строк. Про вказану
обставину позивач наголошував як під
час розгляду справи у суді першої
інстнції, так і під час апеляційного
перегляду справи. Частиною 1 статті 33
вказаного Кодексу встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до статті 43 цього Кодексу
наявні докази підлягають оцінці у їх
сукупності, і жодний доказ не має для
господарського суду заздалегідь
встановленої сили. Відхиляючи будь-які
доводи сторін чи спростовуючи подані
стороною докази, господарський суд
повинен у мотивувальній частині
рішення навести правове обґрунтування
і ті доведені фактичні обставини, з
огляду на які ці доводи або докази не
взято до уваги судом. Отже, суди повинні
навести зміст всіх заперечень та
викласти обставини, з огляду на які ці
заперечення не взято до уваги, адже
викладення у судовому акті лише
доводів та доказів сторони, на користь
якої приймається рішення, є порушенням
вимог статті 42 Господарського
процесуального кодексу України щодо
рівності всіх учасників судового
процесу перед законом і судом. Проте,
здійснюючи судовий розгляд справи,
судами першої та апеляційної інстанції
оцінка умовам договору фінансового
лізингу (пункт 3.5. договору в редакції
додаткової угоди №7 від 28.05.13) щодо
погодження сторонами самостійної
підстави для повернення лізингодавцем
отриманої частини авансового платежу
за непоставлену партію товару та
сплати відсотків за користування
коштами не надана. З огляду на що,
висновок судів про відмову у позові
визнається передчасним. Оскільки
передбачені процесуальним законом
межі перегляду справи в касаційній
інстанції не дають їй права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені судом
чи відхилені ним, вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими, збирати нові докази або
додатково перевіряти докази, рішення
та постанова у даній справі підлягають
скасуванню, з направленням справи на
новий розгляд до Господарського суду
міста Києва. При новому розгляді справи
суду необхідно врахувати викладене,
всебічно і повно перевірити доводи, на
яких ґрунтуються вимоги та заперечення
сторін, і в залежності від установлених
обставин вирішити спір у відповідності
з нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного
підприємства "Дарницький
вагоноремонтний завод" задовольнити
частково.

Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 24.04.14 у справі
№ 910/67/14 Господарського суду
міста Києва і рішення Господарського
суду міста Києва від 18.02.14 скасувати.

Матеріали справи скерувати для нового
розгляду до Господарського суду міста
Києва.

Головуючий суддя:
Т.
Добролюбова

Судді:
Т. Дроботова

В. Швець