ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

01 липня 2014 року Справа № 6/5005/8889/2012

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючий суддя: судді:Прокопанич Г.К.,
Алєєва І.В., (доповідач) Мирошниченко
С.В.,

розглянувши матеріали касаційної
скарги Товариства з обмеженою
відповідальністю "Діджилайт" на
постанову Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
14.05.2014 року (складена 19.05.2014 року)

у справі № 6/5005/8889/2012 господарського
суду Дніпропетровської області

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фамед України"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Діджилайт"

третя особа - Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інвестіо"

про розірвання договору субпідряду та
стягнення 736 604, 08 грн.

ВСТАНОВИВ:

Подана Товариством з обмеженою
відповідальністю "Діджилайт" касаційна
скарга на постанову
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 14.05.2014 року у
справі № 6/5005/8889/2012 не відповідає
вимогам розділу ХІІ1 ГПК України з
наступних підстав.

Згідно з ч. 4 ст. 111 ГПК України до
касаційної скарги додаються докази
сплати судового збору.

Постановою правління Національного
банку України від 21.01.2004 року № 22
затверджено Інструкцію про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті, якою встановлено
загальні правила, види і стандарти
розрахунків клієнтів банків та банків
у грошовій одиниці України на
території України, що здійснюються за
участю банків. Нормами інструкції
встановлені вимоги щодо заповнення
розрахункових документів, у тому числі
платіжних доручень.

Відповідно до п. 3.8. вказаної
Інструкції, реквізит "Призначення
платежу" платіжного доручення
заповнюється платником так, щоб
надавати повну інформацію про платіж
та документи, на підставі яких
здійснюється перерахування коштів
отримувачу. Повноту інформації
визначає платник з урахуванням вимог
законодавства України. Платник
відповідає за дані, що зазначені в
реквізиті платіжного доручення
"Призначення платежу".

Платіжне доручення на безготівкове
перерахування судового збору,
квитанція установи банку про прийняття
платежу готівкою додаються до позовної
заяви (заяви, скарги) і мають містити
відомості про те, яка саме позовна
заява (заява, скарга, дія) оплачується
судовим збором (п. 2.21 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
21.02.2013 р. № 7 "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України").

Скаржником у якості доказу сплати
судового збору до касаційної скарги
додано платіжне доручення від 16.05.2014
року № 65, в якому у графі "Призначення
платежу" зазначено: "22030004, "Судовий збір
Вищий господарський суд України, 070,
символ звітності 254, без ПДВ"

Таким чином, графа "Призначення
платежу" вказаного платіжного
доручення не містить відомостей про те,
по якій саме справі сплачено судовий
збір.

З огляду на викладене, додане до
касаційної скарги платіжне доручення
від від 16.05.2014 року № 65 не можна вважати
належним доказом сплати судового збору
у встановленому порядку.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1113 ГПК України
касаційна скарга не приймається до
розгляду і повертається судом, якщо до
скарги не додано документів, що
підтверджують сплату судового збору у
встановлених порядку і розмірі.

За таких обставин касаційна скарга не
може бути прийнята до розгляду Вищим
господарським судом України і підлягає
поверненню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
86, 111, п. 4 ч. 1 ст. 1113 ГПК України, Вищий
господарський суд України

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Діджилайт"
на постанову Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
14.05.2014 року у справі № 6/5005/8889/2012
повернути скаржнику.

Головуючий суддя Г.К. Прокопанич

Суддя (доповідач) І.В. Алєєва

Суддя
С.В. Мирошниченко