ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2014 року Справа № 924/1276/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Дроботової Т.Б. - головуючого,
Волковицької Н.О., Рогач Л.І.за участю
представників:позивачане з'явився (про
час та місце судового засідання
повідомлені належно)відповідача
прокуроране з'явився (про час та місце
судового засідання повідомлені
належно) Томчук М.О., посв. №
000606розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргуТовариства
з обмеженою відповідальністю "А.Т.К."на
постановуРівненського апеляційного
господарського суду від 20.03.2014 року у
справі№ 924/1276/13 Господарського суду
Хмельницької області за
позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю "А.Т.К."до
Старокостянтинівської районної
державної адміністраціїза
участюПрокуратури міста
Хмельницькогопровизнання права на
поновлення договору та зобов'язання
поновити договір оренди земельної
ділянки

ВСТАНОВИВ:

20.09.2013 Товариство з обмеженою
відповідальністю "А.Т.К." звернулося до
господарського суду з позовом про
визнання за собою права на поновлення
договору оренди землі на той самий
строк, що був передбачений договором,
та про зобов'язання
Старокостянтинівської районної
державної адміністрації поновити
договір оренди земельної ділянки на 11
місяців 25 днів з дня ухвалення судового
рішення, посилаючись на незаконну
відмову відповідача в поновленні
договору оренди за наявності таких
підстав відповідно до частини 3 статті
33 Закону України "Про оренду землі".

Відповідач відхилив позов, вказуючи на
недотримання позивачем процедури,
передбаченої статтею 33 Закону України
"Про оренду землі", для використання
орендарем переважного права на
укладення договору оренди на новий
строк, а також на зменшення площі
орендованих позивачем земельних
ділянок, тобто, зміну меж предмету
оренди.

Рішенням Господарського суду
Хмельницької області від 09.12.2013 (суддя
Смаровоз М.В.) у позові відмовлено.

Постановою Рівненського апеляційного
господарського суду від 20.03.2014 (судді:
Василишин А.Р. - головуючий, Юрчук М.І.,
Крейбух О.Г.) рішення місцевого
господарського суду залишено без змін
з мотивів його законності та
обґрунтованості.

Не погоджуючись з висновками
господарських судів попередніх
інстанцій, Товариство з обмеженою
відповідальністю "А.Т.К." подало до
Вищого господарського суду України
касаційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення та постанову в даній
справі та прийняти нове рішення про
задоволення позову. Касаційну скаргу
вмотивовано доводами про порушення
судами норм матеріального та
процесуального права, а саме: не
застосовано приписи частин 6 та 8 статті
33 Закону України "Про оренду землі" щодо
процедури укладення додаткової угоди,
не взято до уваги доводи позивача щодо
наявності підстав для продовження
строку оренди, висновки господарських
судів суперечать встановленим ним
обставинам справи; порушено положення
статей 16 Цивільного кодексу України та
20 Господарського кодексу України.

Відповідач не надав відзив на
касаційну скаргу; сторони не
скористалися правом на участь
представників у судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
пояснення прокурора, присутнього в
судовому засіданні, перевіривши наявні
матеріали справи на предмет
правильності юридичної оцінки
обставин справи та повноти їх
встановлення в судовому рішенні,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1117
Господарського процесуального кодексу
України, переглядаючи у касаційному
порядку судові рішення, касаційна
інстанція на підставі фактичних
встановлених обставин справи
перевіряє застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.
Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

За приписами частин 1-5 статті 33 Закону
України "Про оренду землі" (в редакції,
чинній на час закінчення строку дії
договору оренди), по закінченню строку,
на який було укладено договір оренди
землі, орендар, який належно виконував
обов'язки за умовами договору, має
переважне право перед іншими особами
на укладення договору оренди на новий
строк (поновлення договору оренди).
Орендар, який має право скористатися
переважним правом на укладення
договору оренди землі на новий строк,
зобов'язаний повідомити про це
орендодавця у строк, встановлений цим
договором, але не пізніше, ніж за місяць
до спливу строку договору оренди землі,
додавши до листа-повідомлення про
поновлення договору оренди землі
проект додаткової угоди; орендодавець
у місячний термін розглядає надісланий
проект, за наслідками чого або приймає
рішення про поновлення договору
оренди, укладаючи з орендарем
додаткову угоду, або, за наявності
заперечень, направляє орендарю
лист-повідомлення про прийняте
рішення; укладена додаткова угода може
змінювати умови первісної у разі
наявності відповідної згоди сторін.

Разом з тим частиною 6 статті 33 Закону
України "Про оренду землі" (у
відповідній редакції) унормовано
ситуацію у випадку, коли орендар
продовжує користуватися земельною
ділянкою після закінчення строку
договору оренди за відсутності
протягом місяця листа-повідомлення
орендодавця про заперечення у
поновленні договору; в такому разі
договір вважається поновленим на строк
та на умовах, визначених попереднім
договором та здійснюється укладання
додаткової угоди.

Таким чином, наведена стаття містить
дві різні правові конструкції
поновлення договору оренди земельної
ділянки (з використанням переважного
права орендаря та за наслідками
продовження використання земельної
ділянки за відсутності відповідного
заперечення орендодавця), що
відрізняються підставами виникнення
та механізмом реалізації.

За змістом статті 54 Господарського
процесуального кодексу України
позивач самостійно визначає предмет та
підстави поданого позову, тобто, зміст
вимоги та матеріально-правові
обставини, на які він посилається; за
приписами статей 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України,
сторона зобов'язана довести власні
вимоги належними та допустимими
доказами.

Як встановлено господарськими судами
попередніх інстанцій та вбачається з
матеріалів справи, 5 квітня 2007 року
відповідач видав розпорядження №
128/2007-р. „Про надання в оренду земель за
межами населених пунктів району для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва",
яким вирішено: надати в тимчасове
користування на умовах оренди землі
державної власності, що знаходяться за
межами населених пунктів району, із
земель невизначених паїв на строк до
моменту отримання їх власниками
державних актів на право власності на
земельну ділянку, але не більше 5 років,
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.

18 серпня 2007 року позивачем та
відповідачем укладено договір оренди
землі, відповідно до пункту 1.1 якого:
відповідач надає, а позивач приймає в
строкове платне користування землі
сільськогосподарського призначення із
земель невитребуваних паїв для
здійснення товарного
сільськогосподарського виробництва,
які знаходяться на території
Чорнянської сільської ради
Старокостянтинівського району. Згідно
з пунктами 2.1, 2.5 Договору в оренду
передаються земельні ділянки
загальною площею 115 га ріллі, в тому
числі: Чорнянська сільська рада,
невитребувані паї (115 га ріллі);
нормативна грошова оцінка земельних
ділянок підтверджена окремою довідкою,
що додається до договору оренди.

Пунктами 3.1-3.2 договору передбачено, що:
договір укладено на 11 місяців 25 днів;
земельні ділянки, а саме невитребувані
паї, передаються орендарю в оренду до
часу витребування цих земельних
ділянок від орендодавця іншими особами
у зв'язку із встановленням факту
пріоритетності прав цих осіб на
володіння та розпорядження даними
землями, але в будь-якому випадку не
більше ніж на строк дії даного
договору; в даному випадку
орендодавець зобов'язується
утриматися від передачі цим особам
даних земельних ділянок до часу
закінчення орендарем циклу
сільськогосподарських робіт; після
закінчення строку договору орендар має
переважне право на поновлення його на
новий строк; цей договір та відповідно
строк оренди Земельних ділянок може
бути продовженим/поновленим на той же
строк та на тих же умовах.

Відповідно до пункту 3.3 договору
відповідач визнає за позивачем
переважне право перед іншими особами
на укладення договору оренди даних
земель на новий строк за інших рівних
умов після припинення цього договору,
за умови належного виконання позивачем
своїх зобов'язань за цим договором.

Умовами пункту 4.3 Договору визначено,
що річна орендна плата за використання
одного гектара землі на момент
підписання цього договору
встановлюється в розмірі 90 грн. на рік.
Згідно з пунктом 5.2 Договору цільове
призначення земельних ділянок -
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.

Розділом 7 Договору встановлені умови
повернення земельної ділянки, а саме:
після припинення дії договору та
небажанні сторін його продовжити,
позивач повертає відповідачу земельні
ділянки у стані, не гіршому порівняно з
тим, у якому він одержав їх в оренду.

Як передбачено пунктом 9.4 Договору,
позивач зобов'язаний, зокрема:
своєчасно сплачувати орендну плату;
повернути предмет оренди відповідачу
після припинення цього Договору
протягом 30 днів, а у випадку, якщо на
момент припинення цього договору
сільськогосподарські культури на
землях залишилися незібраними,
повернути після збору врожаю;
виконувати інші обов'язки, передбачені
цим договором та законодавством
України.

Відповідно до пунктів 12.1-12.2 договору
зміна умов договору здійснюється у
письмовій формі за взаємною згодою
сторін; у разі недосягнення згоди щодо
зміни умов договору спір розв'язується
у судовому порядку; дія цього Договору
припиняється, зокрема, у разі
закінчення строку, на який його було
укладено. Пунктом 14.4 Договору
передбачено, що усі зміни та доповнення
до цього договору здійснюються за
взаємною згодою сторін, після чого цей
договір, якщо це є обов'язковим
відповідно до законодавства України,
підлягає перереєстрації в
уповноваженому органі.

Судами також встановлено, що на
виконання умов договору 18 серпня 2007
року сторонами складено акт
прийому-передачі земельних ділянок
сільськогосподарського призначення в
натурі, відповідно до якого: сільська
рада в особі сільського голови
Борисюка Ю.В. провела передачу, а
позивач в особі директора
Андрієвського С.К. - приймання
земельних ділянок
сільськогосподарського призначення із
земель невитребуваних паїв
Чорнянської сільської ради загальною
площею 115 га, в тому числі ріллі - 115 га;
земельні ділянки передаються в
тимчасове користування на умовах
оренди для використання за цільовим
призначенням згідно з договором.

15 вересня 2008 року відповідачем та
позивачем укладено угоду про
поновлення договору оренди земельної
ділянки, за змістом якої на підставі
власного волевиявлення та відповідно
до статті 33 Закону України „Про оренду
землі", враховуючи матеріали комісії з
питань надання земель державної
власності, земель під водними
об'єктами, земель лісового фонду
(протокол № 23 від 15 вересня 2008 року)
сторони поновлюють на новий строк
договір оренди від 18 серпня 2007 року
земельної ділянки з земель
невитребуваних паїв площею 115 га, що
знаходиться за межами населених
пунктів Чорнянської сільської ради;
сторони дійшли згоди про те, що Договір
поновлюється з 15 вересня 2008 року і з
врахуванням періоду сівозміни
зберігає свою чинність до 14 вересня 2009
року; відповідач свідчить про
відсутність заборгованості по сплаті
орендної плати за час дії Договору.

2 березня 2010 року відповідачем та
позивачем укладено угоду про
продовження терміну дії Договору, за
якою договірні сторони з цього числа
продовжують термін дії договору оренди
земельної ділянки
сільськогосподарського призначення із
земель невитребуваних паїв загальною
площею 115 га, в тому числі ріллі - 115 га,
термін дії якого продовжується,
розташованої на території Чорнянської
сільської ради, укладений 18 серпня 2007
року; договірні сторони укладають цю
угоду про те, що договір продовжується
з 15 вересня 2009 року і зберігає свою
чинність до 14 вересня 2010 року;
договірні сторони, за взаємною згодою,
погодились щодо зміни істотних умов
договору в частині збільшення розміру
орендної плати і встановлення її в
розмірі 3% нормативної грошової оцінки
земельних ділянок, що встановлюється у
грошовій формі і становить 471 грн. за
один га на весь час дії договору оренди
та виплачується щомісячно рівними
долями.

15 вересня 2010 року відповідачем та
позивачем укладено угоду про
продовження терміну дії договору, за
якою сторони продовжують термін дії
договору із земель невитребуваних паїв
загальною площею 115 га, в тому числі
ріллі - 115 га, термін дії якого
продовжується, розташованої на
території Чорнянської сільської ради,
укладений 18 серпня 2007 року; договір
продовжується з 15 вересня 2010 року і
зберігає свою чинність до 14 вересня 2011
року; сторони погодились щодо зміни
істотних умов договору в частині
збільшення розміру орендної плати і
встановлення її в розмірі 3%
нормативної грошової оцінки земельних
ділянок, що встановлюється у грошовій
формі і становить 471 грн. за один га та
виплачується щомісячно рівними долями.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач направив відповідачу
клопотання від 14 березня 2012 року про
внесення змін до договору оренди від 18
серпня 2007 року, яким просив відповідача
прийняти розпорядження про внесення
змін до Договору щодо зменшення площі
орендованої землі з 115 га на 55 га, позаяк
у зв'язку з витребуванням власниками
земельних ділянок площа наявних у
користуванні земельних ділянок
зменшилася до 60 га; у листі вказано, що
після прийняття даного розпорядження
позивач буде готовий підписати дані
зміни до Договору. Клопотання позивача
про внесення змін до Договору щодо
зменшення площі розглянуто 27 березня
2012 року на засіданні конкурсної
комісії з надання земель державної
власності, земель під водними
об'єктами, земель лісового фонду;
комісія ухвалила рекомендувати
відповідачу задовольнити клопотання в
частині зменшення площі орендованих
земель по Чорнянській сільській раді
із 115 га на 55 га.

За змістом довідки Чорнянської
сільської ради № 310 від 6 грудня 2013 року
розмір земельних ділянок (115 га), що
передавались в оренду Позивачеві за
Договором, фактично змінився
(зменшився) з огляду на витребування
частини земельних ділянок фізичними
особами.

Також у матеріалах справи знаходиться
лист відповідача за № 48/1500-28/2013 від 27
серпня 2013 року, адресований позивачу,
за змістом якого відповідач повідомляв
про закінчення терміну дії договору 14
вересня 2011 року, після якого заяв про
поновлення договору від позивача не
надходило, відтак, термін дії Договору
не поновлюватиметься.

Позивач звернувся з позовом, у якому
просив визнати за Позивачем право на
поновлення укладеного між сторонами у
справі договору на той самий строк, що
був передбачений договором, та
зобов'язати відповідача в місячний
термін поновити вказаний договір
оренди землі на 11 місяців 25 днів з дня
ухвалення судового рішення, визнати за
позивачем право на поновлення
договору.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, місцевий господарський суд, з
яким погодився суд апеляційної
інстанції, вказав на відсутність
правових підстав для поновлення
договору оренди земельної ділянки,
станом на день прийняття судового
рішення, як в порядку, врегульованому
частинами 1-5 статті 33 Закону України
"Про оренду землі" (у відповідній
редакції), так і в порядку та з підстав,
визначених частиною вказаної норми
Закону, встановивши, що позивач не
виконав вимоги частини 2 статті 33
Закону України "Про оренду землі", не
повідомивши своєчасно орендодавця про
намір скористатися переважним правом,
а також встановивши, що змінилася площа
(відтак, і межі) орендованої земельної
ділянки, що зумовлює застосування до
спірних правовідносин положень
частини 10 статті 33 Закону України "Про
оренду землі".

Статтями 13 і 41 Конституції України
визначено, що від імені Українського
народу права власності здійснюють
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування в межах,
визначених Конституцією, і усі суб'єкти
права власності рівні перед законом.
Кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю. Частиною 2 статті 19
Конституції України передбачено, що
органи державної влади та місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

За статтею 2 Закону України "Про оренду
землі" відносини, пов'язані з орендою
землі, регулюються Земельним кодексом
України, Цивільним кодексом України,
цим Законом, законами України, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до них, а також
договором оренди землі.

Частиною першою статті 116 Земельного
кодексу України встановлено, що
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом або за результатами аукціону.
Зі змісту частини першої статті 124
Земельного кодексу України (у редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) вбачається, що передача
в оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування чи договору
купівлі-продажу права оренди земельної
ділянки (у разі продажу права оренди)
шляхом укладення договору оренди
земельної ділянки.

Згідно із статтею 1, 2 Закону України
"Про оренду землі" оренда землі - це
засноване на договорі строкове платне
володіння і користування земельною
ділянкою, необхідною орендареві для
проведення підприємницької та інших
видів діяльності; відносини, пов'язані
з орендою землі, регулюються Земельним
кодексом України, Цивільним кодексом
України, цим Законом, законами України,
іншими нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до них, а також
договором оренди землі.

Відповідно до частини 1 статті 31 Закону
України "Про оренду землі" договір
оренди землі припиняється, зокрема, у
разі закінчення строку, на який його
було укладено; аналогічне положення
викладено у пункті 12.2 Договору.

Разом з тим, як вже зазначено вище,
згідно з частинами 1-5 статті 33 Закону
України "Про оренду землі" по
закінченню строку, на який було
укладено договір оренди землі, орендар,
який належно виконував обов'язки за
умовами договору, має переважне право
перед іншими особами на укладення
договору оренди землі на новий строк
(поновлення договору оренди землі);
орендар, який має намір скористатися
переважним правом на укладення
договору оренди землі на новий строк,
зобов'язаний повідомити про це
орендодавця до спливу строку договору
оренди землі у строк, встановлений цим
договором, але не пізніше ніж за місяць
до спливу строку договору оренди землі;
до листа-повідомлення про поновлення
договору оренди землі орендар додає
проект додаткової угоди; при
поновленні договору оренди землі його
умови можуть бути змінені за згодою
сторін; у разі недосягнення
домовленості щодо орендної плати та
інших істотних умов договору переважне
право орендаря на укладення договору
оренди землі припиняється;
орендодавець у місячний термін
розглядає надісланий орендарем
лист-повідомлення з проектом
додаткової угоди, перевіряє його на
відповідність вимогам закону, узгоджує
з орендарем (за необхідності) істотні
умови договору і, за відсутності
заперечень, приймає рішення про
поновлення договору оренди землі (щодо
земель державної та комунальної
власності), укладає з орендарем
додаткову угоду про поновлення
договору оренди землі; за наявності
заперечень орендодавця щодо
поновлення договору оренди землі
орендарю направляється
лист-повідомлення про прийняте
орендодавцем рішення.

Відповідно до частини 6-10 статті 33
Закону України "Про оренду землі" (у
редакції закону 17 лютого 2011 року № 3038-VI,
який набрав чинності 12 березня 2011 року)
у разі якщо орендар продовжує
користуватися земельною ділянкою
після закінчення строку договору
оренди і за відсутності протягом
одного місяця після закінчення строку
договору листа-повідомлення
орендодавця про заперечення у
поновленні договору оренди землі такий
договір вважається поновленим на той
самий строк і на тих самих умовах, які
були передбачені договором. У цьому
випадку укладання додаткової угоди про
поновлення договору оренди землі
здійснюється із: власником земельної
ділянки (щодо земель приватної
власності); уповноваженим керівником
органу виконавчої влади або органу
місцевого самоврядування без
прийняття рішення органом виконавчої
влади або органом місцевого
самоврядування про поновлення
договору оренди землі (щодо земель
державної або комунальної власності).
Керівник органу виконавчої влади або
органу місцевого самоврядування, який
уповноважений підписувати додаткову
угоду до договору оренди землі щодо
земельної ділянки державної або
комунальної власності, визначається
рішенням цього органу. Додаткова угода
до договору оренди землі про його
поновлення має бути укладена сторонами
у місячний строк в обов'язковому
порядку.

Відмова, а також наявне зволікання в
укладенні додаткової угоди до договору
оренди землі може бути оскаржено в
суді.

У разі зміни межі або цільового
призначення земельної ділянки
поновлення договору оренди землі
здійснюється у порядку одержання
земельної ділянки на праві оренди.

Застосовуючи наведені вище положення
законодавства, господарські суди
попередніх інстанцій вірно взяли до
уваги достовірно встановлені ними
обставини справи щодо недотримання
позивачем порядку реалізації
переважного права на поновлення
договору оренди земельної ділянки в
порядку частин 1-5 статті 33 Закону
України "Про оренду землі" (доказів
протилежного матеріали справи не
містять) та обґрунтовано вказали на
неможливість застосування положень
частини 6 статті 33 Закону України "Про
оренду землі" та пролонгації дії
договору на попередніх умовах з
моменту прийняття судового рішення за
доведеної документально необхідності
зміни меж орендованої земельної
ділянки (клопотання позивача про
зменшення площі орендованої землі з 115
га до 55 га з огляду на витребування
паїв).

Судова колегія відзначає, що всупереч
наведеним вище положенням статті 54
Господарського процесуального кодексу
України, позивач не розмежував у
позовній заяві підстави поданого
позову, не визначивши зміст порушеного
права відповідно до конкретної
правової конструкції з викладених у
статті 33 Закону України "Про оренду
землі"; разом з тим суди попередніх
інстанцій розглянули та дослідили
кожну з наведених у позові правових
підстав, відобразивши належним чином
відповідні висновки у рішенні та
постанові; доводи касаційної скарги
щодо неврахування господарськими
судами приписів частини 6 статті 33
Закону України "Про оренду землі"
суперечать змісту розглянутих судових
рішень.

Решта доводів касаційної скарги
зводиться до переоцінки обставин,
належно та повно встановлених
господарськими судами попередніх
інстанцій; підстав для скасування
судових рішень з мотивів, наведених у
касаційній скарзі, не вбачається.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги процесуального
законодавства і всебічно перевіривши
обставини, вирішив справу у
відповідності з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин. Обґрунтованим
визнається рішення, в якому повно
відображені обставини, які мають
значення для даної справи, висновки
суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Перевіривши у відповідності до частини
2 статті 1115 Господарського
процесуального кодексу України
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення у рішенні
місцевого та постанові апеляційного
господарського суду, колегія суддів
дійшла висновків про те, що
господарські суди в порядку статей 43, 99,
101 Господарського процесуального
кодексу України всебічно, повно та
об'єктивно розглянули у судовому
процесі всі обставини справи в їх
сукупності; дослідили подані сторонами
в обґрунтування своїх вимог та
заперечень докази; належним чином
проаналізували спірні правовідносини,
правильно застосували норми
матеріального та процесуального права,
що їх регулюють.

Керуючись статтями 43, 1117, пунктом 1
статті 1119, статтями 11110, 11111
Господарського процесуального кодексу
України Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "А.Т.К."
залишити без задоволення.

Постанову Рівненського апеляційного
господарського суду від 20.03.2014 у справі
№ 924/1276/13 Господарського суду
Хмельницької області та рішення
Господарського суду Хмельницької
області від 09.12.2013 залишити без змін.

Головуючий
Т. Дроботова

Судді:
Н. Волковицька

Л. Рогач