ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" червня 2014 р.
Справа № 911/1552/14

Господарський суд Київської
області у складі судді Лопатіна А.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Грейд", м. Київ

до 1) Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м.Бровари

2) Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2, м.Бровари

3) Фермерського
господарства "Агротранс", с. Гоголів
Броварського району

про стягнення 150143,83 грн.

за участю представників: згідно з
протоколом судового засідання.

Обставини справи:

Товариством з обмеженою
відповідальністю "Грейд" (надалі
позивач) заявлено позов до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі
відповідач-1), Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 (надалі
відповідач-2) та Фермерського
господарства "Агротранс" (надалі
відповідач-3) про відшкодування збитків
у розмірі 150143,83 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між
позивачем та відповідачем-1,
відповідачем-2, відповідачем-3 виникли
правовідносини пов'язані з міжнародним
перевезенням вантажу, згідно яких
позивач є замовником, відповідач-1 -
експедитором, відповідач-2 -
експедитором, відповідач-3
перевізником, у зв'язку з недотриманням
останніми належних умов перевезення,
вантаж було пошкоджено, а розмір
збитків внаслідок вказаного
пошкодження становить 150143,83 грн.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 28.04.2014 р. порушено
провадження у справі та її розгляд
призначено на 21.05.2014 р.

19.05.2014 р. через канцелярію
господарського суду Київської області
відповідачем-2 подано клопотання про
відкладення розгляду справи, у зв'язку
з перебуванням останньої на
стаціонарному лікуванні.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 21.05.2014 р. задоволено
клопотання відповідача-2, розгляд
справи відкладено на 04.06.2014 р.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 04.06.2014 р. у зв'язку з неявкою
у судове засідання представників
відповідачів розгляд справи
відкладено на 13.06.2014 р.

11.06.2014 р. через канцелярію
господарського суду представник
позивача подав додаткові письмові
пояснення по суті спору.

12.06.2014 р. через канцелярію
господарського суду Київської області
представник відповідача-1 подав
клопотання про виключення неналежного
відповідача та відзив на позовну заяву.

13.06.2014 р. через канцелярію
господарського суду Київської області
відповідач-2 подала клопотання про
визнання відповідача-1 та відповідача-3
неналежними відповідачами у справі та
відзив на позовну заяву. Крім того,
представник відповідача-3 подав відзив
на позовну заяву.

У судовому засіданні 13.06.2014 р. судом
оголошено перерву до 24.06.2014 р. про що
представниками сторін підписано
відповідне повідомлення.

Присутнім у судовому засіданні
представником відповідача-2 було
подано письмові пояснення по суті
заявлених позовних вимог та клопотання
про витребування доказів, яке залишено
судом без задоволення як
необґрунтоване.

Крім того, відповідач-2 подала відзив на
позовну заяву про відшкодування
збитків у якому остання просить
відмовити у задоволенні позовних вимог
та пояснювальну записку ОСОБА_3 від
10.10.2013 р.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення присутніх у
судовому засіданні представників
сторін, суд

встановив:

15 грудня 2012 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю «Грейд»
(постачальник, позивач у справі) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Косторама РУС»
(покупець) було укладено контракт №13280
за умовами якого постачальник
зобов'язався поставити товар (кухонний
гарнітур) покупцю на умовах DDU до
розподільного центру за адресою:
АДРЕСА_1, згідно положень Інкортермс-2000
транспортом продавця. Умовами
вказаного контракту сторони погодили,
що товар постачається партіями на
підставі замовлень покупця.

17 вересня 2013 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю «Грейд»
(замовник) та ФОП ОСОБА_1 (експедитор,
відповідач-1 у справі) було укладено
разову заявку-договір на здійснення
перевезення вантажу відповідно до якої
позивач, як замовник, надає вантаж для
перевезення, здійснює організацію
завантаження (п. 1 заявки-договору), а
експедитор, як перевізник, приймає на
себе обов'язок по перевезенню вантажу,
надаючи засіб транспортування, несе
повну матеріальну відповідальність за
цілісність, збереження вантажу з
моменту його прийому від
вантажовідправника до моменту його
передачі вантажоодержувачу.

У свою чергу, 18 березня 2013 року між ФОП
ОСОБА_1 (експедитор) та ФОП ОСОБА_2
(перевізник, відповідач-2 у справі) було
укладено договір №14 на транспортне
експедирування відповідно до умов
якого експедитор за дорученням
вантажовідправника/вантажоотримувача
(далі клієнт) замовляє, а перевізник
надає послуги з міжнародних і
внутрішніх перевезень вантажів
автомобільним транспортом, а також по
організації таких перевезень (п. 1.1.
договору).

У подальшому, 17 вересня 2013 року між ФОП
ОСОБА_1 (замовник) та ФОП ОСОБА_2 було
укладено разову договір-заявку №17/09/02.

Відповідно до умов вказаної заявки,
актів загрузки №3 та №4 від 18.09.2013 р. та
пакувальних листів №3 та № 4 від 18.09.2013
р. ФОП ОСОБА_2 здійснювала перевезення
товару, кухонний гарнітур «Зебрано»
1,4м/4 шафи, зі складу
вантажовідправника, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 за адресою: АДРЕСА_2 у
кількості 640 комплектів, що також
підтверджується міжнародними
товарно-транспортними накладними
№0546969 та №0546980 від 18.09.2013 р.

Як вбачається з матеріалів справи,
25.09.2013р. товар було доставлено на місце
розвантаження. При розвантажені товару
з автотранспорту, як зазначає позивач,
було виявлено ушкодження цілісності
упаковки, про що складено акти про
встановлення розбіжності по кількості
та якості при приманні імпортних
товарів № 1458 та № 1459 від 25.09.2013р.
Відповідно до акту № 1458 кількість
товару з мокрою упаковкою 190шт., з
порушенням цілісності упаковки -10 шт.
Відповідно до акту 1459 товар з мокрою
упаковкою у кількості 20шт, ушкоджений
товар у кількості 10 шт. Вказані акти
підписані начальником зміни ОСОБА_5,
оператором ПК та компетентним
представником незацікавленої
організації ОСОБА_3

Для об'єктивного визначення розміру
матеріальної шкоди завданої внаслідок
пошкодження вантажу, причин з яких
виникло пошкодження вантажу, позивач
звернувся до Українського центру
судових експертиз.

Відповідно до висновку №1-2101
експертного товарознавчого
дослідження, складеного 21.01.2014 p., вантаж
на момент його розвантаження містив
наступні дефекти: пошкодження
цілісності упаковки, підмочка
упаковки, здуття, пошкодження окремих
елементів, що унеможливлює його
подальшу експлуатацію. Пошкодження
вантажу могли виникнути в наслідок дії
атмосферних опадів в процесі
транспортування, а саме проникнення
води таабо вологи в причіп в якому
знаходився товар, що є наслідком
недотримання умов перевезення даного
виду товару. Розмір матеріальної шкоди,
завданої пошкодженням вантажу,
кухонного гарнітуру «Зебрано 1,4»
становить 150143,83 грн.

15.11.2013 р., як зазначає позивач,
співробітником останнього було
викуплено у ТОВ «Касторама РУС»
пошкоджений товар, що підтверджується
чеком на суму 18667,44 євро та замовленням
клієнта №00072562 від 15.11.2013 р., у зв'язку з
чим право вимоги на відшкодування
збитків, завданих пошкодженням вантажу
при його перевезені, перейшло до
позивача.

При нормативно-правовому
обґрунтуванні заявлених до стягнення
грошових вимог позивач посилається на
приписи Конвенції про договір
міжнародного автомобільного
перевезення вантажів від 19.05.1956 р., до
якої Україна приєдналася Законом
України «Про приєднання України до
Конвенції про договір міжнародного
автомобільного перевезення вантажів»
від 01.08.2006 р., ст. 14 Закону України «Про
транспортно-експедиторську
діяльність» та ст. 932 ЦК України.

Згідно з ст. 1 Конвенції, остання
застосовується до будь-якого договору
транспортного перевезення вантажів за
винагороду за допомогою автомобілів,
коли зазначені в договорі місце
прийняття до перевезення вантажу і
місце, передбачене для здачі вантажу,
знаходяться на території двох різних
країн, з яких принаймні одна є що бере
участь у Конвенції. Застосування
Конвенції не залежить від місця
проживання і національності
укладаючих договір сторін.

Відповідно до частини першої ст. 17
Конвенції перевізник несе
відповідальність за повну або часткову
втрату вантажу або за його ушкодження,
що сталося в проміжок часу між
прийняттям вантажу до перевезення і
його здачею, а також за прострочення
доставки.

Приписами абз. 3 ст. 14 Закону України
«Про транспортно-експедиторську
діяльність» встановлено, що експедитор
несе відповідальність за дії та
недогляд третіх осіб, залучених ним до
виконання договору транспортного
експедирування, у тому ж порядку, як і
за власні дії.

Згідно з ст. 932 ЦК України експедитор
має право залучити до виконання своїх
обов'язків інших осіб. У разі залучення
експедитором до виконання своїх
обов'язків за договором транспортного
експедирування інших осіб експедитор
відповідає перед клієнтом за порушення
договору.

Відповідно до ст. 10 ЦК України чинний
міжнародний договір, який регулює
цивільні відносини, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України, є частиною
національного цивільного
законодавства України. Якщо у чинному
міжнародному договорі України,
укладеному у встановленому законом
порядку, містяться інші правила, ніж ті,
що встановлені відповідним актом
цивільного законодавства,
застосовуються правила відповідного
міжнародного договору України.

Враховуючи вищевикладене, з
урахуванням того факту, що
перевізником вантажу є ФОП ОСОБА_2, про
що, в тому числі, остання зазначає у
відзиві на позовну заяву та щодо чого
не заперечує позивач, відповідачем,
який несе відповідальність за
пошкодження вантажу при його
перевезенні, враховуючи предмет спору,
є ФОП ОСОБА_2. Проте, ст. 24 ГПК України не
передбачена така дія, як «Визнання
відповідача неналежним», а лише
містить вказівку на те, які дії може
вчинити суд, встановивши, що відповідач
є неналежним (а саме - допустити заміну
первісного відповідача належним
відповідачем за згодою позивача), тому,
враховуючи зміст самого клопотання,
відсутність письмової згоди позивача
на заміну відповідача, клопотання
відповідача-2 щодо «Визнання»
відповідача-1 та відповідача-3
неналежними залишається судом без
задоволення.

Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник,
який порушив зобов'язання, має
відшкодувати кредиторові завдані цим
збитки.

Аналогічний припис міститься у ст. 224 ГК
України, згідно з якою учасник
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушені.

Під збитками розуміються витрати,
зроблені управленою стороною, втрата
або пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управлена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Стаття 614 ЦК України передбачає, що
відповідальність за невиконання або
неналежне виконання зобов'язань
покладається при наявності вини
(умислу або необережності).

У відповідності з вимогами п. 4 частини
першої ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, у
вигляді відшкодування збитків та
моральної шкоди.

Проте, притягнення до
цивільно-правової відповідальності
можливе лише за певних, передбачених
законом умов, сукупність яких формують
склад правопорушення, що є підставою
цивільно-правової відповідальності.
При цьому складовими правопорушення,
необхідними для відповідальності у
вигляді відшкодування збитків, є
суб'єкт та об'єкт правопорушення, а
також суб'єктивна та об'єктивна
сторони.

Суб'єктом цивільного правопорушення є
боржник, а об'єктом

правопорушення - зобов'язальні
правовідносини кредитора та боржника.
Суб'єктивну сторону становить вина
боржника, а об'єктивну - протиправна
поведінка боржника (невиконання або
неналежне виконання обов'язку),
наявність збитків у майновій сфері
кредитора, причинний зв'язок між
протиправною поведінкою боржника та
збитками. За відсутності хоча б одного
з цих елементів цивільна
відповідальність не настає.

Згідно з ст. 22 ЦК України збитками є:
втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки).

Для застосування такої міри
відповідальності, як відшкодування
збитків, потрібна наявність повного
складу цивільного правопорушення,
як-то: протиправна поведінка, дія чи
бездіяльність особи; шкідливий
результат такої поведінки (шкода);
причинний зв'язок між протиправною
поведінкою та збитками; вина
правопорушника.

За відсутності хоча б одного з цих
елементів цивільна відповідальність
не настає.

Важливим елементом доказування
наявності збитків є встановлення
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою заподіювача та збитками
потерпілої сторони. Слід довести, що
протиправна дія чи бездіяльність
заподіювача є причиною, а збитки, які
завдані особі, - наслідком такої
протиправної поведінки.

Аналогічна позиція міститься у
постанові Вищого господарського суду
України від 03.07.2012 року у справі №
5024/2462/2011.

Протиправна поведінка відповідача-2, як
зазначає позивач, полягає у діях
останньої по пошкодженню вантажу при
його перевезенні.

Як на докази пошкодження відповідачем-2
вантажу при перевезенні позивач
посилається на наявні у матеріалах
справи акти про встановлення
розбіжності по кількості та якості при
приманні імпортних товарів № 1458 та №
1459 від 25.09.2013р.

Вказані акти не є належними доказами,
які б підтверджували факт пошкодження
відповідачем-2 вантажу при перевезенні,
оскільки у них зазначено супровідними
документами до вантажу ТН №13-1258 та ТН
№13-1259, у той час, як супровідними
документами до вантажу є міжнародні
товарно-транспортні накладні (МТТН)
№0546969 та №0546980 від 18.09.2013 р. Крім того, з
вказаних актів вбачається, що останні
були складені 25.09.2013 р. о 05:47 год. та 05:59
год., у той час, коли розвантаження
вантажу поставленого по МТТН №0546969
було закінчено 25.09.2013р. о 05:55 год., а по
МТТН №0546980 - 06:10 год. Разом з тим,
зазначені акти складені за відсутності
водіїв автотранспортних засобів, а у
МТТН відсутні будь-які записи щодо
пошкодження вантажу, яке було б
виявлено після зняття пломби та
здійснення розвантаження товару.

Крім того, позивач як докази
пошкодження відповідачем-2 вантажу при
перевезенні посилається на наявні у
матеріалах справи акти огляду товару
від 21.11.2013 р.

Зазначені акти також не є належними
доказами, які б підтверджували факт
пошкодження відповідачем-2 вантажу при
перевезенні, оскільки вони були
складені майже через два місяці з дати
розвантаження товару та за його
місцезнаходженням у м.Зеленоград, у той
час, як відповідачем-2 вантаж,
відповідно до умов договору-заявки,
було поставлено у м. Домодєдово,
відповідно, пошкодження вантажу, про
які зазначено у вказаних актах, могли
бути нанесені вантажу при його
зберіганні у неналежних умовах чи
транспортуванні з м. Зеленоград у м.
Домодєдово.

Разом з тим, позивачем не доведено
належними та допустимими доказами,
наявність вини відповідача-2 та
причинно-наслідкового зв'язку між
діями відповідача-2 (на думку позивача)
по пошкодженню вантажу при перевезенні
останнього та наявністю збитків (на
думку позивача) на суму 150143,83 грн.

Таким чином, в порушення вимог ст. 22 ЦК
України позивачем не доведено
належними та допустимими доказами у
розумінні ст. 34 ГПК України наявності
протиправної поведінки у діях
відповідача-2, причинно-наслідкового
зв'язку між діями відповідача і
заявленою позивачем до стягнення сумою
збитків, наявності вини відповідача та
факту завдання збитків саме на суму
150143,83 грн., оскільки наявний у
матеріалах справи висновок №1-21/01
експертного товарознавчого
дослідження Українського центру
судових експертиз від 21.04.2014 р. не може
вважатись належним доказом нанесення
позивачу збитків на суму 150143,83 грн.,
тому що зазначену експертизу було
проведено майже через 4 місяці з дати
поставки товару відповідачем-2.

За таких обставин, враховуючи
недоведеність позивачем наявності у
сукупності всіх елементів складу
правопорушення, яке тягне за собою
відповідальність у вигляді
відшкодування збитків, суд дійшов
висновку, що вимога позивача про
стягнення з відповідача 150143,83 грн.
збитків з підстав визначених у
позовній заяві є необґрунтованою, а
тому задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини п'ятої статті 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати та інші витрати,
пов'язані з розглядом справи, при
відмові в задоволенні позову,
покладаються на позивача.

Враховуючи вищезазначене, керуючись
статтею 124 Конституції України,
статтями 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд

вирішив:

1. У задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 01.07.2014 року.

Суддя
А.В. Лопатін