ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2014 р.Справа № 922/713/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Лавренюк Т.А.

при секретарі судового засідання
Вознюк С.В.

розглянувши справу

за позовом ДП "Підприємство
Суходільської виправної колонії
управління Державної пенітенціарної
служби України в Луганській області
(№36), м. Суходільськ до ТОВ "ВІР К", м.
Харків про стягнення 202 500,00грн. за
участю представників сторін:

позивача - Манохіна А.М., довіреність №
79/2 від 10.02.14 р.;

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною
заявою, в якій просить суд стягнути з
відповідача заборгованість в розмірі
202 500,00грн. за неналежне виконання
відповідачем зобов'язань за договором
поставки № М-8 від 09.08.12р., а також
покласти на відповідача понесені
витрати зі сплати судового збору.

Представник позивача позовні вимоги
підтримує, просить позов задовольнити
в повному обсязі.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив, про час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином.

Враховуючи те, що судом вжито всі
заходи для належного повідомлення
відповідача про час та місце розгляду
справи, проте відповідач не
скористався своїм правом, передбаченим
ст.22 Господарського процесуального
кодексу України, тому суд вважає за
можливе розглядати справу за
відсутності представника відповідача
за наявними в справі матеріалами,
відповідно до ст.75 Господарського
процесуального кодексу України.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
всебічно та повно дослідивши матеріали
справи та надані учасниками судового
процесу докази, заслухавши пояснення
представника позивача, суд встановив
наступне.

09.08.12р. між Державним підприємством
"Підприємство Суходільської виправної
колонії управління Державної
пенітенціарної служби України в
Луганській області (№ 36)" (позивач) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "ВІР К" (відповідач)
було укладено договір поставки № М-8
(далі договір), відповідно до умов якого
позивач зобов'язався постачати, а
відповідач приймати та оплачувати у
встановлені цим договором строки
борошно пшеничне (хлібопекарське) за
якісними показниками не нижче 1 ґатунку
(далі товар).

Пунктом 3 додаткової угоди № 1 від
09.08.12р. до договору сторони погодили
умови оплати, а саме: оплата за
поставлений за цим договором товар
здійснюється відповідачем по факту
поставки до установ виконання покарань
і слідчих ізоляторів Державної
пенітенціарної служби України в
Луганській області і тільки після
повної оплати контрагентом (ТОВ
"Слов'янська деревня" - утримувачем
контракту з ДПтС України).

Зобов'язання позивача з поставки
товару вважаються виконаними з моменту
двостороннього підписання видаткової
накладної (п.2.1 договору).

Номенклатура, кількість, ціна за
одиницю, загальна вартість партії
товару визначаються сторонами у
видаткових накладних, які є невід'ємною
частиною договору (п.2.2 договору).

Надаючи правову кваліфікацію спірним
правовідносин суд зазначає наступне.

За своєю правовою природою укладений
між сторонами договір є договором
поставки.

За договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму
(ст.265 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст.193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

За приписами ч.ч.1, 2 ст.712 Цивільного
кодексу України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Позивач на виконання умов договору
15.08.12р. поставив на адресу відповідача
товар на загальну суму 202 500,00грн., що
підтверджується накладними на відпуск
готової продукції № 840, № 841, № 842, № 843,
оформленими належним чином та наявними
у справі.

Відповідач за отриману продукцію не
розрахувався, у зв'язку з чим позивач
звернувся до суду з позовом про
стягнення з відповідача суми основного
боргу в розмірі 202 500,00грн.

Дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

За приписами ч.1 ст.530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Як вже було встановлено судом, умови
оплати товару, поставленого за
договором, сторони визначили у п.3
додаткової угоди № 1 від 09.08.12р. до
договору (а.с. 13), відповідно до якого
оплата за поставлений товар
здійснюється відповідачем лише після
повної оплати контрагентом (ТОВ
"Слов'янська деревня" - утримувачем
контракту з ДПтС України) своїх
зобов'язань.

Відповідно до абз.2 ч.1 ст.530 Цивільного
кодексу України зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події.

Сторони у договорі визначили подію,
після настання якої відповідач
зобов'язався здійснити кінцевий
розрахунок за отриману продукцію,
зокрема після повної оплати ТОВ
"Слов'янська деревня" своїх зобов'язань.

Як зазначає відповідач, між сторонами
існували правовідносини не лише в
рамках спірного договору та в цих
правовідносинах брало участь також
ТОВ "Слов'янська деревня", і
саме тому договір був укладений з
відкладальною умовою стосовно строку
оплати лише після отримання
відповідачем коштів від
ТОВ "Слов'янська деревня".

Позивач доказів настання цієї умови
суду не надав.

Згідно довідки № РЗ-В43/135 від 03.04.14р. на
рахунок відповідача у період з 04.12.13р.
по 03.04.14р. грошові кошти за наказом про
стягнення з ТОВ "Слов'янська деревня" на
користь ТОВ "ВІР К" не надходили (а.с.96).

Статтею 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Відповідач в обґрунтування своїх
заперечень надав суду докази
здійснення ним заходів по отриманню
ним коштів від ТОВ "Слов'янська деревня"
для можливості розрахунку з позивачем
за спірним договором.

Відповідач у судовому порядку стягнув
з ТОВ "Слов'янська деревня" кошти, що
підтверджується постановою Вищого
господарського суду України від 06.11.13р.
по справі № 905/4145/13 (а.с.74), на примусове
виконання якої 04.12.13р. господарським
судом Донецької області було видано
наказ.

З метою прискорення отримання від ТОВ
"Слов'янська деревня" коштів відповідач
звертався до Генеральної прокуратури
України та до Головного управління
Державної казначейської служби
України у Донецький області (а.с. 98-105).

Відповідно до відповіді Державної
казначейської служби України у
Донецький області № 092-08/570-5111 від 08.05.14р.
(а.с. 108) платіжні доручення Головного
управління юстиції у Донецькій області
щодо перерахування коштів, стягнутих з
ТОВ "Слов'янська деревня" на
користь відповідача не виконані з
причини відсутності відповідного
фінансового ресурсу на єдиному
казначейському рахунку.

Таким чином, судом вбачається, що
відповідачем було здійснено всі
можливі від нього заходи для настання
події, з якою сторони пов'язали момент
оплати за спірним договором.

Враховуючи те, що сплата відповідачем
вартості товару за договором
пов'язується з фактом повної оплати
контрагентом ТОВ "Слов'янська деревня"
заборгованості відповідачу та
враховуючи те, що позивач не довів суду
факт настання цієї події, суд дійшов
висновку, що у відповідача не настав
обов'язок оплатити вартість
поставленого позивачем товару, в
зв'язку з чим у суду відсутні правові
підстави для задоволення позову.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, суд керується ст.49
Господарського процесуального кодексу
України, відповідно до якої витрати по
сплаті судового збору при відмові у
позові покладаються на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись
ст.ст.530, 712 Цивільного кодексу України,
ст.ст.193, 265 Господарського кодексу
України, ст.ст.1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 23.06.2014 р.

Суддя Т.А. Лавренюк