ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 року Справа № 910/23/14

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого Іванової Л.Б.
суддівГольцової Л.А. (доповідач), Козир
Т.П.розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу
Державного територіально-галузевого
об'єднання "Південно-Західна
залізниця"на рішення та
постановуГосподарського суду міста
Києва від 10.02.2014 Київського
апеляційного господарського суду від
31.03.2014у справі№ 910/23/14господарського
судуміста Києваза позовомПублічного
акціонерного товариства
"Науково-виробниче акціонерне
товариство
"ВНДІкомпресормаш"доДержавного
територіально-галузевого об'єднання
"Південно-Західна залізниця" в особі
пасажирського вагонного депо
Бахмачпростягнення 171 501,86 грн.за участю
представників сторін:

позивача: Кисіль А.В., дов. від
14.04.2014;

відповідача: Жигала О.С., дов. від
30.01.2014;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду
міста Києва від 10.02.2014 у справі № 910/23/14
(суддя Цюкало Ю.В.) позовні вимоги
задоволено повністю. Суд стягнув з
відповідача на користь позивача
163900,00грн. заборгованості, 5611,34грн. пені,
1294,92грн. 3 % річних та 695,60грн.
інфляційних втрат.

Постановою Київського
апеляційного господарського суду від
31.03.2014 (колегія суддів у складі:
головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді -
Баранець О.М., Калатай Н.Ф.) рішення
Господарського суду міста Києва від
10.02.2014 у справі № 910/23/14 змінено,
викладено резолютивну частину рішення
в наступній редакції: "Позовні вимоги
Публічного акціонерного товариства
"Науково-виробниче акціонерне
товариство "ВНДІкомпресормаш"
задовольнити частково. Стягнути з
Державного територіально-галузевого
об"єднання "Південно-Західна
залізниця", в особі пасажирського
вагонного депо Бахмач, (01033, м. Київ, вул.
Лисенка, 6, ), з будь-якого
рахунку, виявленого державним
виконавцем під час виконання рішення
суду, на користь Публічного
акціонерного товариства
"Науково-виробниче акціонерне
товариство "ВНДІкомпресормаш" (40020, м.
Суми, Курський проспект, 6, ), на будь-який рахунок, виявлений
державним виконавцем під час виконання
рішення суду, грошові кошти: сума
заборгованості в розмірі 163900,00 грн. (сто
шістдесят три тисячі дев'ятсот гривень
00 копійок); пеню в сумі 5552,96 грн. (п'ять
тисяч п'ятсот п'ятдесят дві гривні 96
копійок); 3 % річних в сумі 1281,45 грн. (одна
тисяча двісті вісімдесят одна гривня 45
копійок); інфляційне збільшення суми
боргу в розмірі 695,60 грн. (шістсот
дев'яносто п'ять гривень 60 копійок) та
витрати по сплаті судового збору в сумі
3428,60 грн. (три тисячі чотириста двадцять
вісім гривень 60 копійок)."

Не погоджуючись із рішеннями
судів попередніх інстанцій, відповідач
звернувся до Вищого господарського
суду України з касаційною скаргою, в
якій просить їх скасувати та прийняти
нове рішення, яким відмовити повністю в
задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи підстави звернення
з касаційною скаргою, скаржник
послався на порушення судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права.

Відзив на касаційну скаргу не
надходив, що не є перешкодою для суду
касаційної інстанції переглянути в
касаційному порядку оскаржуване
судове рішення суду апеляційної
інстанції.

Ознайомившись з матеріалами та
обставинами справи на предмет надання
їм судами попередніх інстанцій
належної юридичної оцінки та повноти
встановлення обставин справи,
дотримання норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
Вищого господарського суду України
дійшла висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню, з огляду на
наступне.

Місцевим та апеляційним
господарськими судами під час розгляду
справи встановлено наступні фактичні
обставини.

Між ПАТ "Науково-виробниче
акціонерне товариство
"ВНДІкомпресормаш" (Постачальник) та
ДТГО "Південно-Західна залізниця"
(Покупець) 30.07.2013 укладений договір №
ПЗ/Л131717/НЮ, за умовами якого
Постачальник зобов'язався поставити та
передати у власність Покупцю товар
відповідно до специфікації (додаток
№1), яка є невід'ємною частиною
договору, а Покупець зобов'язався
прийняти та оплатити цей товар на
умовах договору.

Пунктом 5.1 договору встановлено, що
товар повинен бути поставлений Покупцю
не пізніше 10 робочих днів від дня
отримання Постачальником заявки
Покупця.

Згідно з п.6.1. Договору Покупець
зобов'язаний оплатити поставлений
Постачальником товар за ціною,
вказаною у специфікації (п. 6.1 договору).

Господарськими судами
досліджено, що на виконання умов
Договору позивач поставив відповідачу
товар на загальну суму 173900,00 грн., однак
останній розрахувався з позивачем за
отриманий товар частково, а саме в сумі
10000,00 грн., в результаті чого виникла
заборгованість на суму 163900,00 грн.

Предметом позовних вимог, як
вірно зазначили суди, є стягнення з
відповідача заборгованості в сумі
163900,00 грн. за отриманий по договору №
ПЗ/Л131717/НЮ товар, 5611,34грн. пені, 1294,92 грн.
3% річних та 695,60 грн. інфляційних втрат.

Задовольняючи позовні вимоги в
повному обсязі, місцевий господарський
суд виходив з положень ст.ст.509, 530, 610, 611,
625, 626, 627, 692, 712 ЦК України, ст.ст. 173, 175, 180,
230, 232 ГК України та зазначив про
обґрунтованість позову і його
задоволення в повному обсязі.

Здійснюючи перегляд рішення суду
першої інстанції в апеляційному
порядку, суд, керуючись нормами ст.ст. 11,
525, 549, 638, 625, 629, 665, 712 ЦК України, ст.ст. 173,
265 ГК України, надавши оцінку
матеріалам справи та врахувавши доводи
і заперечення, викладені відповідачем
в апеляційній скарзі, дійшов висновку,
що місцевим господарським судом
невірно розраховано розмір пені та 3%
річних, а тому здійснивши перерахунок,
змінив рішення суду в цій частині. В
частині стягнення з відповідача суми
боргу та інфляційний втрат, суд
апеляційної інстанції погодився з
висновками Господарського суду міста
Києва.

Згідно положень ч. 2 ст. 1115 ГПК
України, касаційна інстанція перевіряє
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення у рішенні
місцевого господарського суду та
постанові апеляційного господарського
суду.

Відповідно абз. 2 п. 1 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
23.03.2012 № 6 "Про судове рішення", рішення з
господарського спору повинно
прийматись у цілковитій відповідності
з нормами матеріального і
процесуального права та фактичними
обставинами справи, з достовірністю
встановленими господарським судом,
тобто з'ясованими шляхом дослідження
та оцінки судом належних і допустимих
доказів у конкретній справі.

Рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого: чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються; чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин; яка правова кваліфікація
відносин сторін, виходячи з фактів,
установлених у процесі розгляду
справи, та яка правова норма підлягає
застосуванню для вирішення спору (п.2
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 23.03.2012
№ 6).

Договір є підставою виникнення
цивільних прав і обов'язків (ст. ст. 11, 626
ЦК України), які мають виконуватись
належним чином і в установлений строк
відповідно до договору (ст. 526 ЦК
України), а одностороння відмова від
виконання зобов'язання не допускається
(ст. 525 ЦК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 692 ЦК
України, покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

За умовами ст. 611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Статтею 614 ЦК України визначено,
що особа, яка порушила зобов'язання,
несе відповідальність за наявності її
вини (умислу або необережності), якщо
інше не встановлено договором або
законом. Особа є невинуватою, якщо вона
доведе, що вжила всіх залежних від неї
заходів щодо належного виконання
зобов'язання. Відсутність своєї вини
доводить особа, яка порушила
зобов'язання.

Як вірно встановлено судами
попередніх інстанцій, матеріалами
справи доведено наявність непогашеної
заборгованості відповідача перед
позивачем по спірному договору за
отриманий товар, в зв'язку з чим позовна
вимога про стягнення суми основного
боргу є такою, що підлягає задоволенню.

Статтею 625 ЦК України визначено,
що боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Слід зазначити, що передбачене законом
право кредитора вимагати сплати боргу
з урахуванням індексу інфляції та
процентів річних є способами захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові.

Апеляційний господарський суд,
дослідивши правильність нарахування
позивачем до стягнення з відповідача
суми інфляційних втрат та 3% річних на
відповідність цього розрахунку
наявним матеріалам справи, з
урахуванням норм ст. 625 ЦК України,
дійшов вірного висновку про здійснення
перерахунку 3% річних та його
задоволення в сумі 1281,45грн. В частині
заявленої вимоги та стягнутої судом
першої інстанції суми інфляційних
втрат, апеляційний господарський суд
погодився з нарахованою сумою до
стягнення з відповідача.

Змінюючи суму пені, яка
задоволена судом першої інстанції в
повному обсязі, апеляційний
господарський суд виходив з положень
ст. 549 ЦК України та умов договору (п.11.2),
що, на думку касаційної інстанції, є
обґрунтованим висновком.

Відносно посилань відповідача, що
судами не досліджено обставин
отримання ним позовної заяви з
додатками, що є порушенням положень ст.
57 ГПК України, слід зазначити, що
відповідно до ч. 1 ст. 56 ГПК України,
позивач, прокурор зобов'язані при
поданні позову надіслати сторонам
копії позовної заяви та доданих до неї
документів відповідно до кількості
відповідачів та третіх осіб листом з
описом вкладення.

Як встановлено судом апеляційної
інстанції, позивачем в якості доказу
направлення відповідачу копії
позовної заяви та додатків до неї
документів, надано чек відділення
поштового зв'язку та належним чином
оформлений опис вкладення в цінний
лист (а.с. 16-17).

Відповідно до п. 59 Правил надання
послуг поштового зв'язку, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 05.03.2009 № 270, внутрішні поштові
відправлення з оголошеною цінністю з
описом вкладення подаються для
пересилання відкритими для перевірки
їх вкладення.

Пунктом 61 вищезазначених Правил
встановлено, що у разі приймання
внутрішніх поштових відправлень з
оголошеною цінністю з описом вкладення
бланк опису заповнюється відправником
у двох примірниках. Працівник
поштового зв'язку повинен перевірити
відповідність вкладення опису,
розписатися на обох його примірниках і
проставити відбиток календарного
штемпеля. Один примірник опису
вкладається до поштового відправлення,
другий видається відправникові.

Згідно зі ст. 32 ГПК України,
наявний в матеріалах справи опис
вкладення у цінний лист є, як вірно
з'ясував апеляційний господарський
суд, належним доказом направлення
відповідачу копії позовної заяви з
додатками.

При цьому, як вірно встановив суд
апеляційної інстанції, відповідач був
належним чином повідомлений про час та
місце судового засідання, що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення (а.с. 3),
а тому не був позбавлений можливості, у
відповідності до ст. 22 ГПК України,
скористатись своїми правами та
ознайомитись з матеріалами справи в
разі наявності сумніву щодо отриманих
ним від позивача документів по даній
справі.

Водночас, ст. 57 ГПК України
визначено обов'язок суду перевірити
лише наявність документів, що
додаються до позовної заяви, які
підтверджують в т.ч. відправлення
відповідачеві копії позовної заяви і
доданих до неї документів. Зазначена
вимога судом першої інстанції була
дотримана, про що встановлено
апеляційним господарським судом.

Доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору (ст. 32
ГПК України).

Статтею 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом (ч. 1 ст. 43
ГПК України).

Колегія суддів Вищого
господарського суду України вважає, що
вищезазначені висновки суду
апеляційної інстанції щодо часткового
задоволення позовних вимог, зроблені з
дотриманням вимог ст. ст. 43, 47, 43 ГПК
України щодо повного та всебічного
дослідження фактичних обставин справи
і перевірки їх наявними доказами з
урахуванням визначених меж позовних
вимог та правильного застосування
законодавства під час розгляду справи.

Переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних
обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.
Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази (ст. 1117
ГПК України).

Колегія суддів Вищого
господарського суду України зазначає,
що доводи скаржника фактично зводяться
до оцінки доказів та переоцінки
обставин справи, що не є компетенцією
касаційної інстанції, з огляду на
приписи ст.ст. 1115, 1117 ГПК України.

Враховуючи межі перегляду справи
в суді касаційної інстанції та
повноваження останнього, колегія
суддів приходить до висновку, що
оскаржуване судове рішення
апеляційного господарського суду
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права і підстав для
його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України,-

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного
територіально-галузевого об'єднання
"Південно-Західна залізниця" залишити
без задоволення, а постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 31.03.2014 у справі
№ 910/23/14 - без змін.

Головуючий суддя
Л.Б. ІВАНОВА

Судді
Л.А. ГОЛЬЦОВА

Т.П. КОЗИР