ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19.06.2014
Справа № 905/2374/14

Господарський суд Донецької області у
складі: головуючого судді Кротінової
О.В., суддів Уханьової О.О., Риженко Т.М.

при секретарі судового засідання
Захаровій В.Б.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«Індіго», м.Київ, ,

до відповідача, Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «ВУСО», м.Донецьк, ,

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача громадянина
ОСОБА_1, м.Донецьк,

про стягнення 18 124,01 грн.,-

за участю уповноважених представників:

від позивача: не з'явився,

від відповідача: Жигальська Ю.Ю. - за
довіреністю,

від третьої особи: не з'явився, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«Індіго», м.Київ, звернувся до
господарського суду Донецької області
з позовом до відповідача, Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «ВУСО», м.Донецьк, про
стягнення страхового відшкодування в
порядку регресу в сумі 18 124,01 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на фактичну сплату
страхового відшкодування у розмірі 18
124,01 грн. за договором страхування
наземного транспорту №206-02223-09 від
08.04.2009р. потерпілій особі у наслідок
дорожньо-транспортної пригоди, що
сталася 13.11.2009р., наявність винних дій
водія транспортного засобу ВАЗ 2115 д/н
НОМЕР_1, відповідальність за яким
забезпечена відповідачем.

На підтвердження вказаних обставин
позивач, зокрема, надав копію договору
страхування наземного транспорту
№206-02223-09 від 08.04.2009р.; заяви про настання
страхового випадку та виплату
страхового відшкодування (добровільне
страхування наземного транспорту (крім
залізничного) №12654/10 від 16.11.2009р.;
страхового акту №12355/206 б/д разом з
додатком №1 (розрахунок страхового
відшкодування) від 26.03.2010р.; листа
№25.1-003/0635 від 27.10.2011р.; платіжного
доручення №20722 від 03.11.2011р.; звіту про
оцінку вартості матеріального збитку,
завданого пошкодженням транспортного
засобу №129/1/10 від 29.01.2010р. разом з актом
огляду транспортного засобу (ТЗ) від
21.01.2010р. та ремонтною калькуляцією №0324
від 29.01.2010р.; довідки відділу ДАІ з
обслуговування адміністративної
території м.Донецька та
автомобільно-техничної інспекції при
УДАІ ГУМВС України в Донецькій області
№6105 від 07.12.2009р.; листа МТСБУ «Про
страхове покриття» №25335/7-3-11 від
17.11.2011р.; постанови Кіровського
районного суду м.Донецька від 07.12.2009р.
по справі №3-3585/09.

Нормативно свої вимоги Позивач
обґрунтовує ст.ст.1, 2, 12, 54-57, 61, 82
Господарського процесуального кодексу
України, ст.ст.990, 993, 1166, 1191, 1192
Цивільного кодексу України, ст.ст.25, 27
Закону України «Про страхування».

08.04.2014р. означений позов прийнято до
розгляду та порушено провадження у
справі №905/2374/14, а також залучено до
участі у справі в якості третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, на стороні відповідача
громадянина України ОСОБА_1.

29.04.2014р. через канцелярію суду
позивачем подано супровідний лист
№б/н, б/д, яким долучено до матеріалів
справи копії наступних документів:
окремих сторінок паспорту
представника позивача Курочкіна О.О.;
документів, що підтверджують правовий
статус підприємства; договору
страхування наземного транспорту
№206-02223-09 від 08.04.2009р.; відомості №924 від
03.11.2011р. - страхові виплати по договору
№43-4-1/107 від 02.07.2007р.; договору №43-4-1/107
від 02.07.2007р. про надання послуг по
виплаті грошових коштів через систему
грошових переказів «Аваль-Експрес» з
використанням каналів зв'язку; заяви
потерпілої особи вх.№61/1-021111/2 від
02.11.2011р. та оригінал опису вкладення у
цінний лист разом з фіскальним чеком
№7987 від 22.04.2014р., як доказ направлення
ОСОБА_1 позовної заяви разом з
додатками. Одночасно, надав заяву, якою
свідчить про відсутність у проваджені
господарських судів або іншого органу,
який в межах своєї компетенції вирішує
спір, справи зі спору між тими ж
сторонами, про той же предмет і з тих же
підстав, а також немає рішення цих
органів з такого спору. В письмових
поясненнях №б/н, б/д зазначено, що
призначення платежу у платіжному
доручені №20722 від 03.11.2011р. здійснено на
підставі договору №43-4-1/107 від 02.07.2007р.,
який укладений між позивачем та банком
(ВАТ «Райффайзен Банк Аваль») та
предметом якого є перерахування
грошових коштів страховиком
призначених, зокрема, для виплати
грошової винагороди клієнтам
останнього.

29.04.2014р. відповідачем надано відзив
вих.№б/н від 29.04.2014р. на позовну заяву,
відповідно до якого вимоги стосовно
страхового відшкодування шкоди в
порядку регресу в розмірі 18 124,01 грн.
вважає безпідставними,
необґрунтованими та просить відмовити
у задоволенні позову в повному обсязі
за наступних підстав: по-перше,
зазначає, що звітом про оцінку вартості
матеріального збитку, заподіяного
пошкодженням транспортного засобу
№129/1/10 від 29.01.2010р. розраховано вартість
матеріального збитку в розмірі 21 748,81
грн., проте означена сума визначена без
урахування значення коефіцієнту
фізичного зносу транспортного засобу,
відповідно до вимог встановлених ст.29
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів»; по-друге,
позивачем не представлено належним
чином засвідчених, придатних для
читання та системного аналізу
документів, які підтверджують, що
ремонт транспортного засобу здійснено
саме на офіційному СТО; по-третє, у разі
неможливості страховика (МТСБУ)
встановити факт дорожньо-транспортної
пригоди, причини та обставин її
настання або розмір заподіяної шкоди,
означене є підставою для відмови у
здійснені страхового відшкодування
Приватним акціонерним товариством
«Страхова компанія «ВУСО».

Разом із відзивом суду подано копії:
документів, що підтверджують правовий
статус підприємства, полісу
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів №ВВ/5961614, звіту про оцінку
вартості матеріального збитку,
завданого пошкодженням транспортного
засобу №129/1/10 від 29.01.2010р. разом з актом
огляду транспортного засобу (ТЗ) від
21.01.2010р., листа вих.№1942/50544 від 20.03.2012р., а
також фіскальний чек № від
29.04.2014р.

12.05.2014р. через канцелярію суду
позивачем подано супровідний лист
№б/н, б/д, яким долучено до матеріалів
справи копії картки рахунку: 36.1.01.2 з
контрагентом ОСОБА_7 на підставі
договору страхування №206-02223-09 від
08.04.2009р. за 01.01.2009р.-30.05.2013р. та банківські
виписки від 09.04.2009р., 29.04.2009р., 07.10.2009р.

15.05.2014р. від Кіровського районного суду
м.Донецька надійшли копії матеріалів
про притягнення до адміністративної
відповідальності ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП
України.

20.05.2014р. від Моторного (транспортного)
страхового бюро України надійшов лист
№7/2-28/13089 від 14.05.2014р. із інформацією з
єдиної централізованої бази даних
МТСБУ щодо полісу страхової компанії
ПрАТ СК «ВУСО» №ВВ/5961614 станом на
13.11.2009р..

Також, 20.05.2014р. представником
відповідача представлені додаткові
пояснення вих.№2053 від 19.05.2014р. до
відзиву на позовну заяву, з яких
вбачається, що позивачем не надана
заява про страхове відшкодування в
порядку регресу у строк встановлений
ст.37 Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів»; відповідно до
ст.257 Цивільного кодексу України строк
позовної давності в означених
правовідносинах сплив 13.11.2012р., тому це
є підставою для відмови у позові; з
представленої копії договору позивача
неможливо встановити яким саме пунктом
договору передбачено право останнього,
здійснювати розрахунок страхового
відшкодування на підставі рахунку СТО,
а не на підставі проведеної експертизи;
в документах наданих позивачем
зазначено, що розрахунок суми
страхового відшкодування здійснювався
на підставі звіту експерта, що
додатково обґрунтовує заперечення
відповідача щодо не проведення
відновлювального ремонту на СТО
офіційного дилера і застосування на
цій підставі вартості нормо-годин ТОВ
«Ніко-Донецьк».

Разом із письмовими поясненнями суду
подано копії заяви вих.№44/2-150212/1 від
15.02.2012р. та оригінал фіскального чеку
№4784 від 20.05.2014р., як доказ направлення
письмових пояснень позивачу.

Розпорядженням в.о.голови
господарського суду Донецької області
від 26.05.2014р. справу №905/2374/14 передано на
розгляд колегії суддів у
вищенаведеному складі.

29.05.2014р. від позивача надійшли письмові
пояснення б/н б/д, у яких викладена
позиція на спростування доводів
відповідача.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, витребувані
документи у повному обсязі не надав,
причин неявки не повідомив. Про час та
місце судового засідання повідомлений
належним чином.

Представник відповідача у судовому
засіданні 19.06.2014р. проти задоволення
позовних вимог заперечив, з підстав
викладених у представленому суду
відзиві та письмових поясненнях.

Представник третьої особи у судове
засідання не з'явився, витребувані
документи не надав. Про час та місце
судового засідання повідомлений
належним чином.

Як зазначено в п.3.12 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №18
від 26.12.11 р. «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» неявка у судове
засідання однієї із сторін, належним
чином повідомленої про час та місце
цього засідання, не перешкоджає такому
переходові до розгляду позовних вимог,
якщо у господарського суду відсутні
підстави для відкладення розгляду
справи, передбачені ч.1 ст.77 ГПК України.
При цьому, відкладення розгляду справи
є правом та прерогативою суду, основною
умовою для якого є не відсутність у
судовому засіданні представників
сторін, а неможливість вирішення спору
у відповідному судовому засіданні.

Так, враховуючи об'єктивні обставини
складної ситуації у державі, суть
спору, загальну тривалість провадження
по даній справі, а також належного
забезпечення з боку суду можливості
позивача та відповідача для реалізації
своїх процесуальних прав, в тому числі
шляхом направлення поштою (іншим
належним засобом зв'язку) відповідних
доказів до суду, за цих підстав суд
дійшов висновку про можливість
розглянути спір за наявними в справі
матеріалами, у цьому судовому
засіданні.

Дослідивши матеріали справи та
оцінивши подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

За приписами статей 4-2, 4-3
Господарського процесуального кодексу
України, правосуддя у господарських
судах здійснюється на засадах рівності
всіх учасників судового процесу перед
законом і судом та на засадах
змагальності.

Відповідно до вимог статті 33
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається,
як на підставу своїх вимог та
заперечень. Судовими доказами за
визначенням статей 32-38 Господарського
процесуального кодексу України слід
вважати документи, які можуть
підтвердити або спростувати обставини,
що мають значення для правильного
вирішення спору.

В силу ст.43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Як свідчать фактичні обставини справи,
позивачем здійснено виплату
страхового відшкодування на рахунок
ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в розмірі 18
124,01 грн., з призначенням платежу:
«Перерахув. коштів «Аваль-Експрес
(страхові виплати) зг. Відомості №924 від
03.11.11р. по дог.№43-4-1/107 від 02.07.07р. без
ПДВ.» (платіжне доручення №20722 від
03.11.2011р.).

Така виплата страхового відшкодування
здійснена на підставі складеного
страхового акту №12355/206, виходячи з умов
договору страхування, за виключенням
податку на додану вартість (згідно
розрахунку суми страхового
відшкодування від 26.03.2010р.).

Виходячи з даних, що містить означений
страховий акт та розрахунок страхового
відшкодування, підставою для
останнього прийнято вартість деталей
визначена у звіті про оцінку вартості
матеріального збитку, завданого
пошкодженням транспортного засобу
№129/1/10 від 29.01.2010р. проведеного
суб'єктом підприємницької діяльності
ОСОБА_6 франчайзинг-партнер та
офіційний представник ТОВ
«УКРАЇНО-НІМЕЦЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО «ДЕКРА
ЕКСПЕРТ». Так, вартість матеріального
збитку у ньому, заподіяного власнику
транспортного засобу Mitsubishi Lancer, д/н
НОМЕР_2, внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, складає
21 748,81 грн. (із урахуванням 20% податку на
додану вартість, за вирахуванням
розміру цього податку - 18 124,01 грн.). При
цьому, фактичним оцінщиком вказано
(мовою оригіналу): «ОСОБА_8».

Стаття 3 Закону України «Про оцінку
майна, майнових прав та професійну
оціночну діяльність в Україні»
визначає, що оцінка майна, майнових
прав - це процес визначення їх вартості
на дату оцінки за процедурою,
встановленою нормативно-правовими
актами, зазначеними в ст.9 цього Закону,
і є результатом практичної діяльності
суб'єкта оціночної діяльності.

Суб'єктом оціночної діяльності є,
зокрема суб'єкти господарювання -
зареєстровані в установленому
законодавством порядку фізичні особи -
суб'єкти підприємницької діяльності, а
також юридичні особи незалежно від їх
організаційно-правової форми та форми
власності, які здійснюють господарську
діяльність, у складі яких працює хоча б
один оцінювач, та які отримали
сертифікат суб'єкта оціночної
діяльності відповідно до цього Закону
(ст.5 цього нормативного акту).

Проведення оцінки майна є обов'язковим
у випадку визначення збитків або
розміру відшкодування у випадках,
встановлених законом (ч.2 ст.7 Закону
України «Про оцінку майна, майнових
прав та професійної оціночної
діяльності в Україні»).

Згідно зі ст.12 Закону України «Про
оцінку майна, майнових прав та
професійної оціночної діяльності в
Україні» звіт про оцінку майна є
документом, що містить висновки про
вартість майна та підтверджує виконані
процедури з оцінки майна суб'єктом
оціночної діяльності - суб'єктом
господарювання відповідно до договору.
Звіт підписується оцінювачами, які
безпосередньо проводили оцінку майна,
і скріплюється печаткою та підписом
керівника суб'єкта оціночної
діяльності.

Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Приймаючи до уваги вищеперелічені
норми процесуального законодавства,
згідно ст.34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Обов'язок доказування та подання
доказів, відповідно до наведеної ст.33
Господарського процесуального кодексу
України розподіляється між сторонами
виходячи з того, хто посилається на
певні юридичні факти, які
обґрунтовують його вимоги та
заперечення. У даному випадку, це
стосується позивача, яке мала довести
розмір оціненої шкоди, яка була
заподіяна застрахованому ним
автомобілю у результаті
дорожньо-транспортної пригоди, та
покладена в основу визначення розміру
страхового відшкодування, яке в
подальшому сплачено.

Однак, позивачем, не зважаючи на не
однократні вимоги суду, не надано
підтвердження повноважень суб'єкта
оціночної діяльності, яким складено
звіт про оцінку, а отже, приймаючи до
уваги наявні протиріччя між сторонами
з приводу розміру суми відшкодування,
підстав вважати такий звіт правомірним
суд не вбачає.

За таких обставин, позивачем не надано
суду належних та допустимих доказів на
підтвердження вартості матеріального
збитку в розмірі 21 748,81 грн. завданого
автомобілю Mitsubishi Lancer, д/н НОМЕР_2
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, що сталася 13.11.2009р. за участю
забезпеченого відповідачем
транспортного засобу згідно полісу
№ВВ/5961614.

З оглядку на таке, суму страхового
відшкодування у розмірі 18 124,01 грн. не
можна вважати обґрунтованою та
доведеною належним чином.

Виходячи з системного аналізу
наведених норм та обставин, з
урахуванням вищевикладеного,
існування протиріччя, суд вважає, що
позивачем, у супереч вимог ст.ст.32-38
Господарського процесуального кодексу
України, належним чином не доведено
факту наявності спірної суми.

Відтак, у задоволенні позовних вимог
позивача про стягнення страхового
відшкодування в порядку регресу в сумі
18 124,01 грн., слід відмовити.

Заперечення відповідача викладені у
представлених суду відзиві та
поясненнях судом до уваги не прийнято,
оскільки вони суперечать дійсності та
правовій площині спірних
правовідносин.

Судові витрати підлягають розподілу з
урахуванням вимог статті 49
Господарського процесуального кодексу
України та покладаються на позивача у
повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.1, 27, 32-38, 43, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд ,-

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Товариства з
додатковою відповідальністю «Страхова
компанія «Індіго», м.Київ, до
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «ВУСО», м.Донецьк,
про стягнення страхового
відшкодування в порядку регресу в сумі
18 124,01 грн., відмовити.

2. В судовому засіданні 19.06.2014р.
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

3.Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку протягом десяти
днів з дня його оголошення. Зазначений
строк обчислюється з дня підписання
рішення, оформленого відповідно до
ст.ст.84, 85 Господарського
процесуального кодексу України.

4. Повний текст рішення складено та
підписано 24.06.2014р.

Головуючий суддя
О.В.
Кротінова

Суддя
Т.М. Риженко

Суддя
О.О. Уханьова