м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/9786/14 24.06.14

Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом Державного підприємства
"Одеська залізниця"

до товариства з обмеженою
відповідальністю "Прем"єр Лізинг"

про стягнення 3 465 000,00 грн.

Представники сторін:

від позивача: Ротар І.В. - представник
за довіреністю № 6 від 02.01.2014 року;

від відповідача: Лоєнко К.Ю. -
представник за довіреністю № 10/01-01 від
10.01.2014 року.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду м. Києва
передані позовні вимоги Державного
підприємства "Одеська залізниця" до
товариства з обмеженою
відповідальністю "Прем"єр Лізинг" про
стягнення 3 465 000,00 грн.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що 15.08.2013 року між ним
та товариством з обмеженою
відповідальністю "Прем"єр Лізинг"
укладено договір фінансового лізингу
№ОД/П-13-1084 НЮ, відповідно до умов якого
останній мав передати комплекс
зварювальний мобільний на
автомобільному шасі МАЗ типу КСМ-005 У1 у
кількості 2 одиниці.

Оскільки, відповідачем порушено умови
договору та не поставлено предмет
лізингу , тому позивач звернувся в суд
про стягнення пені в розмірі 1 995 000,00
грн. та 7% штрафу в розмірі 1 470 000,00 грн.
на підставі абз.3 п.2 статті 231 ГК
України.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 23.05.2014 року порушено провадження у
справі, розгляд справи призначено на
03.06.2014 року.

В судовому засіданні 03.06.2014 року
представники сторін виконали вимоги
ухвали суду від 23.05.2014 року.

Суд зобов'язав представника позивача
надати суду докази направлення і
отримання вимоги.

В судовому засіданні оголошена перерва
до 24.06.2014 року.

В судовому засіданні 24.06.2014 року
представник позивача надав суду докази
направлення і отримання вимоги,
позовні вимоги підтримав, просив суд
задовольнити позов.

Представник відповідача заперечував
проти позову та просив відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши наявні в матеріалах
справи докази, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні дані, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
вважає, що позовні вимоги позивача не
підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України,
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України
передбачає, що зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України,
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

15.08.2013 року між товариством з обмеженою
відповідальністю "Прем"єр Лізинг"
(лізингодавець) та Державним
підприємством "Одеська залізниця"
укладено договір №ОД/П-13-1084 НЮ
фінансового лізингу.

Відповідно до ч.1 статті 292 ГК України
лізинг - це господарська діяльність,
спрямована на інвестування власних чи
залучених фінансових коштів, яка
полягає в наданні за договором лізингу
однією стороною (лізингодавцем) у
виключне користування другій стороні
(лізингоодержувачу) на визначений
строк майна, що належить лізингодавцю
або набувається ним у власність
(господарське відання) за дорученням чи
погодженням лізингоодержувача у
відповідного постачальника (продавця)
майна, за умови сплати
лізингоодержувачем періодичних
лізингових платежів.

Згідно ч.1 статті 806 ЦК України за
договором лізингу одна сторона
(лізингодавець) передає або
зобов'язується передати другій стороні
(лізингоодержувачеві) у користування
майно, що належить лізингодавцю на
праві власності і було набуте ним без
попередньої домовленості із
лізингоодержувачем (прямий лізинг), або
майно, спеціально придбане
лізингодавцем у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов (непрямий лізинг),
на певний строк і за встановлену плату
(лізингові платежі).

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про фінансовий лізинг» фінансовий
лізинг - це вид цивільно-правових
відносин, що виникають із договору
фінансового лізингу.

За договором фінансового лізингу (далі
- договір лізингу) лізингодавець
зобов'язується набути у власність річ у
продавця (постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов і передати її у
користування лізингоодержувачу на
визначений строк не менше одного року
за встановлену плату (лізингові
платежі).

Пунктом 1.1 договору передбачено, що
предмет лізингу - це майно, вказане в
Специфікації (додаток №1), а саме:
комплекс зварювальний мобільний на
автомобільному шасі МАЗ типу КСМ-005 У1 у
кількості - 2 (дві) одиниці, яке
відповідає чинним в Україні вимогам
експлуатації та встановленим
лізингоодержувачем технічним вимогам
(додаток №2), (ТУ), тощо, і яке
лізингодавець набуває у власність у
продавця, на підставі та на умовах
договору купівлі-продажу та передає
його лізингоодержувачу у володіння та
користування на умовах цього договору.

Відповідно до п. 2.2 договору,
лізингодавець зобов'язується передати
лізингоодержувачу в тимчасове платне
володіння і користування на умовах,
передбачених договором предмет
лізингу - комплекс зварювальний
мобільний на автомобільному шасі МАЗ
типу КСМ-005 У1 у кількості 2 одиниці, що
не були в експлуатації, які виготовлені
не раніше 2013 року але не більше ніж 6-ть
місяців від дати постачання,
відповідають встановленим
лізингоодержувачем технічним вимогам,
визначеним у додатку № 2 до цього
договору.

15 .08.2013 року між сторонами укладено
додаткову угоду № 1 до договору від
15.08.2013 року)", відповідно до якої п. 3.1 та
3.3 договору від 15.08.2013 року викладено в
новій редакції, а саме:

3.1 вартість предмета лізингу за
договором складає 21 000 000.00 (двадцять
один мільйон) гривень 00 копійок, в тому
числі ПДВ (20%) 3 500 000.00 (три мільйони
п'ятсот тисяч) гривень 00 коп.

3.3 Загальна сума договору на момент
укладення договору визначається
виходячи з базового графіку лізингових
платежів (додаток № 4) та складає 28 823
381.55 (двадцять вісім мільйонів вісімсот
двадцять три тисячі триста вісімдесят
одна) гривня, 55 коп. у тому числі ПДВ 20% - 3
500 000.00 (три мільйони п'ятсот тисяч)
гривень 00 коп. або еквівалент 3 606 078.01
(три мільйони шістсот шість тисяч
сімдесят вісім) доларів США. 01 цент, за
курсом НБУ 7,9930 на день укладення даної
додаткової угоди

Згідно з п.2.3 договору, строк передачі
лізингодавцем лізингоодержувачу
предмета лізингу та умови постачання
визначаються відповідно до Графіку
поставки предмета лізингу (додаток №3
до договору). За взаємною згодою сторін
строк поставки може змінюватися в
межах 3-х місяців, що передують/слідують
за місяцем поставки відповідно до
графіку поставки предмета лізингу.

Додатком № 3 до договору передбачено,
що одна одиниця предмету лізингу мала
бути поставлена в січні 2014 року, а друга
- в лютому 2014 року.

Листами №НЗЕ02/333 від 26.02.2014 року та
№НЮ-09/57 від 25.04.2014 року позивач
звернувся до відповідача та зазначив,
що останнім прострочено виконання
зобов'язання по поставці та у зв'язку з
цим просив сплатити пеню та штраф.

Відповіддю на претензію №НЮ-09/57 від
25.04.2014 року за вих.. №06/05-02 від 06.05.2014 року
відповідач зазначив, що вимоги ДП
«Одеська залізниця» щодо сплати
штрафних санкцій за договором
фінансового лізингу №ОД/П-13-1084 від
15.08.2013р. є необґрунтованими та
підлягають відхиленню у повному
обсязі.

Згідно з ч.1 статті 2 Закону України «Про
фінансовий лізинг» відносини, що
виникають у зв'язку з договором
фінансового лізингу, регулюються
положеннями Цивільного кодексу
України про лізинг, найм (оренду),
купівлю-продаж, поставку з урахуванням
особливостей, що встановлюються цим
Законом.

Відповідно до абз. 3 п. 3 Рішення
Конституційного Суду України від 03
грудня 2008 року у справі № 1-30/2008 (№
27-рп/2008) «... норми законів, які регулюють
окремі сектори на ринку фінансових
послуг, зокрема, законів України «Про
недержавне пенсійне забезпечення»,
«Про кредитні спілки», «Про фінансовий
лізинг» є спеціальними».

Отже, відповідно до договору від 15.08.2013
року, з врахуванням положень
додаткової угоди від 15.08.2013 року, між
ТОВ «Прем'єр Лізинг» та ДП «Одеська
залізниця» виникли відносини з
фінансового лізингу, які регулюються
положеннями Цивільного кодексу
України про лізинг, найм (оренду),
купівлю-продаж, поставку з урахуванням
особливостей, що встановлюються
Законом України «Про фінансовий
лізинг».

Тому, Закон України «Про фінансовий
лізинг» є спеціальним законом, яким
регулюються відносини між ТОВ «Прем'єр
Лізинг» та ДП «Одеська залізниця», в
тому числі, виключно Законом України
«Про фінансовий лізинг» регулюються
питання щодо штрафних санкцій за
договором від 15.08.2013 року.

Пунктом 10.1 договору передбачено, що за
невиконання або неналежне виконання
умов цього договору сторони несуть
відповідальність, передбачену чинним
законодавством України.

Отже, договором від 15.08.2013 року не
встановлений розмірі штрафних
санкцій.

Як вбачається з позовної заяви позивач
посилаючи на абз. 3 п.2 статті 231 ГК
України просить стягнути з відповідача
пеню за прострочення поставки предмету
лізингу у розмірі 1 995 000,00 грн. та 7%
штрафу у розмірі 1 470 000,00 грн.

Відповідно до ч.1 статті 231 ГК України
законом щодо окремих видів зобов'язань
може бути визначений розмір штрафних
санкцій, зміна якого за погодженням
сторін не допускається.

Згідно з абз. 3 ч.2 статті 231 ГК України у
разі якщо порушено господарське
зобов'язання, в якому хоча б одна
сторона є суб'єктом господарювання, що
належить до державного сектора
економіки, або порушення пов'язане з
виконанням державного контракту, або
виконання зобов'язання фінансується за
рахунок Державного бюджету України чи
за рахунок державного кредиту, штрафні
санкції застосовуються, якщо інше не
передбачено законом чи договором, у
таких розмірах: за порушення строків
виконання зобов'язання стягується пеня
у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів
(робіт, послуг), з яких допущено
прострочення виконання за кожний день
прострочення, а за прострочення понад
тридцять днів додатково стягується
штраф у розмірі семи відсотків
вказаної вартості.

Пунктом 4 статті 231 ГК України
встановлено, що у разі якщо розмір
штрафних санкцій законом не визначено,
санкції застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно п. 4 ч. 1 ст. 11 Закону України
«Про фінансовий лізинг»
лізингоодержувач має право вимагати
від лізингодавця відшкодування
збитків, завданих невиконанням або
неналежним виконанням умов договору
лізингу.

Згідно з абз. 3 п. 2.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 14
від 17.12.2013 року, якщо у вчиненому
сторонами правочині розмір та базу
нарахування пені не визначено або
вміщено умову (пункт) про те, що пеня
нараховується відповідно до чинного
законодавства, суму пені може бути
стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та
умови її сплати визначено певним
законодавчим актом.

Оскільки, Законом України «Про
фінансовий лізинг» не передбачено
застосування штрафних санкцій у
вигляді пені та штрафу, а договором від
15.08.2013 року не визначено розмір та базу
нарахування пені та містить положення
про те, що пеня нараховується
відповідно до чинного законодавства,
тому вимоги позивача щодо стягнення з
відповідача пені за прострочення
поставки предмету лізингу у розмірі 1
995 000,00 грн. штрафу у розмірі 1 470 000,00
грн. є необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Проте, як встановлено судом, позивач,
всупереч наведених норм, не надав
доказів наявності усіх елементів
складу цивільного правопорушення, а
саме: протиправної поведінки
відповідача, збитків, причинного
зв'язку між протиправною поведінкою
відповідача та збитками та вини
відповідача в ненаданні кредиту.

Відповідно до статті 44 ГПК України,
судові витрати складаються з судового
збору, сум, що підлягають сплаті за
проведення судової експертизи,
призначеної господарським судом,
витрат, пов'язаних з оглядом та
дослідженням речових доказів у місці
їх знаходження, оплати послуг
перекладача, адвоката та інших витрат,
пов'язаних з розглядом справи. Розмір
судового збору, порядок його сплати,
повернення і звільнення від сплати
встановлюються законом.

Судовий збір, відповідно до статті 49
Господарського процесуального кодексу
України, покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись
ч.1 ст. 32, ч.1 ст. 33, ст.ст. 34, 44, 49, ст.ст. 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК
України, рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Дата підписання рішення: 03.07.2014 року.

Суддя
С.М. Мудрий