РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2014 р.
Справа № 903/1042/13

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючого судді
Демянчук Ю.Г.

судді Юрчук
М.І. ,

судді
Крейбух О.Г.

при секретарі судового засідання Лелех
І.Ю.

за участю представників сторін:

позивача - Солтис Б.М. за довіреністю №
1196/1275/03 від 16.12.2013 р.; Шабат Ю.В. за
довіреністю б/н від 03.04.2014 р.

відповідача - ОСОБА_3 за довіреністю
№5457 від 12.09.2011 р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Рівненського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "ВіЕс Банк" на
ухвалу господарського суду Волинської
області від 05.05.14 р.

за заявою Публічного акціонерного
товариства "ВіЕс Банк" про перегляд за
нововиявленими обставинами рішення
господарського суду Волинської
області від 18.12.13 р.

у справі № 903/1042/13

за позовом Публічного акціонерного
товариства "ВіЕс Банк"

до Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_4

про визнання недійсним договору оренди
нежитлового приміщення

Судом роз'яснено представникам сторін
права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20,
22 ГПК України. Клопотання про технічну
фіксацію судового процесу не
поступало, заяв про відвід суддів не
надходило.

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2013 року публічне акціонерне
товариство "Фольксбанк" м.Львів,
правонаступником якого є публічне
акціонерне товариство "ВіЕс Банк"
м.Львів - звернулось до господарського
суду Волинської області з позовом до
фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 - про
визнання недійсним договору оренди
нежитлового приміщення від 04.07.2008р., за
адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням господарського суду
Волинської області від 18.12.2013 року,
залишеним без змін постановою
Рівненського апеляційного
господарського суду від 29.01.2014 року у
задоволенні позову "ВіЕс Банк"
/надалі-позивач/ до підприємця ОСОБА_4
/надалі-відповідач/ про визнання
недійсним договору оренди нежитлового
приміщення відмовлено.

Ухвалою господарського суду
Волинської області від 05.05.2014 року зі
справи №903/1042/13 заяву позивача про
перегляд за нововиявленими
обставинами рішення від 18.12.2013 року з
цієї справи не задоволено, зазначене
рішення залишено без змін.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою
господарського суду першої інстанції і
вважаючи її прийняту з порушенням норм
матеріального і процесуального права
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить її скасувати та прийняти нове
рішення, яким заяву позивача
задоволити в повному обсязі.

Ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду від 21.05.2014 р.
апеляційну скаргу прийнято до
провадження.

Відповідач у відзиві на апеляційну
скаргу, а також його повноважний
представник в судовому засіданні проти
апеляційної скарги заперечив, оскільки
вважає, що посилання скаржника,
викладені в апеляційній скарзі, є
безпідставними та необґрунтованими.

В судовому засіданні 18.06.2014 р.
представники сторін повністю
підтримали вимоги і доводи, викладені в
апеляційній скарзі та у відзиві на неї
відповідно.

Розглянувши матеріали справи,
апеляційну скаргу, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування місцевим
господарським судом при винесенні
ухвали норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Рішенням Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 19.03.2008 р. по
справі №2-2961/08 за відповідачем визнано
право власності на самочинне
будівництво - нежитлове приміщення,
переобладнане під офіс, в тому числі із
самовільно проведеною добудовою
квартири АДРЕСА_1, зі збільшенням
загальної площі до 85,3 кв.м. Право
власності на це майно зареєстроване з
відповідачем у Волинському обласному
бюро технічної інвентаризації 02.04.2008 р.
за реєстраційним № 14747070 (витяг про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно виданий КП "Волинське обласне
технічної інвентаризації" 02.04.2008 р. за №
18342878).

04.07.2008 р. між ВАТ "Електрон Банк",
правонаступником якого є позивач та
відповідачем укладений договір оренди
нежитлового приміщення (далі - Договір),
згідно з умовами якого (п.п. 1.1, 1.3),
відповідач, як орендодавець
зобов'язана передати позивачу як
орендареві у тимчасове користування
для роботи відділення банку,
здійснення банківських та інших
операцій, нежитлове приміщення - офіс,
розташований за адресою: АДРЕСА_1,
загальною площею 85,3 кв.м., За актом
приймання-передачі від 04.07.2008 р.
відповідач передала позивачу в оренду
вищевказане нежитлове приміщення.

12.04.2009 р. з ініціативи позивача спірний
Договір оренди розірваний з
письмовими попередженнями відповідача
листами банку від 04.12.2009 р. за вих. №
28-3/10838, від 14.01.2009 р.за вих. № 15-3/274.

Позивач посилаючись на:

- ухвалу Луцького міськрайонного суду
від 01.07.2012 р. у справі № 2-2961/08 про
задоволення заяви прокурора про
перегляд рішення у зв'язку з
нововиявленими обставинами, згідно з
якою за заявою прокурора міста Луцька
рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 19.03.2008 р. у
справі № 2-2961/08 переглянуте за
нововиявленими обставинами та
скасоване;

- витяг про державну реєстрацію права
власності від 15.11.2010 р. № 27996580, виданий
КП "Волинське обласне бюро технічної
інвентаризації", згідно з яким за
відповідачем зареєстровано право
власності на квартиру АДРЕСА_1 за
реєстраційним номером 1474079 на підставі
договору купівлі-продажу від 13.11.2006 р.
за реєстраційним №2914 посвідченим
приватним нотаріусом Луцького
міського нотаріального округу
зазначив, що фактично за спірним
договором оренди відповідач передала в
оренду позивачу для розміщення
відділення банку не офіс, а житлове
приміщення - квартиру. Оскільки
використання житлового приміщення
(квартири) для інших цілей, окрім як для
проживання фізичних осіб,
законодавством заборонено, спірний
договір оренди суперечить нормам,
закріпленим у ч. 2 ст. 813, ч. 1 ст. 815, ч. 1 ст.
816 ЦК України та ст. 6 Житлового кодексу
УРСР, а тому є недійсним.

В постанові Вищого господарського суду
України від 03.04.2014 р., якою касаційну
скаргу позивача залишено без
задоволення, а постанову Рівненського
апеляційного господарського суду від
29.01.2014 р. у справі № 903/1042/13 залишено без
змін відмічено, що згідно з рішенням
Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 19.03.2008 р. у
справі № 2-2961/08, витягом з реєстру прав
власності на нерухоме майно № 19411733 від
04.07.2008 р., договором оренди від 04.07.2008, на
момент укладення спірного правочину,
об'єкт оренди мав статус нежитлового
приміщення. А тому доводи позивача,
щодо того, що на момент укладення
спірного договору приміщення, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, було
житловим є безпідставними, оскільки
спростовуються наявними в справі
матеріалами.

На момент укладення спірного договору,
він не порушував жодних вимог чинного
законодавства, а тому посилання
позивача на застосування ст.ст. 203, 215 ЦК
України є безпідставними.

Судами зазначено, що безпідставними є і
доводи позивача про застосування вимог
ст. 229 ЦК України відповідно до якої,
якщо особа при вчиненні правочину
помилилася щодо обставин, які мають
істотне значення, такий правочин може
бути визнаний судом недійсним. Істотне
значення має помилка щодо природи
правочину, прав та обов'язків сторін,
таких властивостей і якостей речі, які
значно знижують її цінність або
можливість використання за цільовим
призначенням.

Позивач наполягає на тому, що на момент
вчинення правочину, предметом оренди
було житло, і в цьому вбачається його
помилка щодо оцінки властивостей і
якості предмету оренди. Однак, таке
твердження спростовується витягом з
реєстру прав на нерухоме майно, де
чітко вказаний об'єкт оренди, та актом
приймання передачі предмета оренди в
користування, з якого вбачається, що
позивач не мав жодних претензій щодо
властивостей та якості предмету
оренди.

Доводи позивача про введення його в
оману є безпідставними та суперечать
вимогам ст. 230 ЦК України, згідно якої,
якщо одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення
(частина перша статті 229 цього Кодексу),
такий правочин визнається судом
недійсним. Обман має місце, якщо
сторона заперечує наявність обставин,
які можуть перешкодити вчиненню
правочину, або якщо вона замовчує їх
існування.

На момент укладення договору оренди,
його предмет відповідав вимогам
законодавства, щодо прав власності та
реєстрації. Обставини, щодо зміни
правового статусу приміщення
відбулись після розірвання договору
оренди. Так, 01.07.2010 р. Луцьким
міськрайонним судом переглянуто
рішення від 19.03.2008 р. та його скасовано
із закриттям провадження у справі.
15.11.2010 р. КП "Волинське ОБТІ" здійснило
реєстрацію за відповідачем квартири №
2 замість нежитлового приміщення.

Вказані обставини свідчать про те, що
такі обставини змінились після
припинення дії договору (шляхом
розірвання), а також що ці обставини не
були наявними ні в момент укладення
договору, ні протягом його дії, а чинним
законодавством передбачене визнання
недійсним правочину лише при наявності
порушень в момент його вчинення.

Позивач звернувся до суду з вимогою про
визнання недійсним договору оренди у
відповідності до положень ст. 229 - 230 ЦК
України з підстав того, що предмет
оренди не міг бути об'єктом оренди,
метою якого передбачена банківська
діяльність, оскільки такий об'єкт є
об'єктом житлового призначення.
Договір оренди на час звернення
позивача з позовом є припиненим.

В обгрунтування поданої до місцевого
суду заяви про перегляд за
нововиявленими обставинами позивач
посилається на те, що оцінюючи такий
доказ по справі як Акт готовності
об'єкта до експлуатації від 23.06.2008 р.,
суд виходив з припущення, що зазначений
доказ є належним та допустимим у
розумінні ст. 34 ГПК України. Зазначений
Акт готовності об'єкта до експлуатації
від 23.06.2008 р., за висновком суду
апеляційної інстанції, є доказом
прийняття в експлуатацію нежитлового
приміщення офісу, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1. Судовим рішенням по
справі встановлено фактичні обставини,
згідно з якими нежитлове приміщення -
офіс за адресою: АДРЕСА_1, є прийнятим в
експлуатацію.

Також зазначає, що на момент розгляду
справи судом йому не було відомо ні про
наявність Акту готовності об'єкта до
експлуатації від 23.06.2008 р., ні про
обставини складання і підписання
даного Акту, ні про обставини прийняття
до експлуатації нежитлового
приміщення - офісу за адресою: АДРЕСА_1.
Після винесення Рівненським
апеляційним господарським судом
постанови від 29.01.2014 р. на свої запити і
скарги позивач отримав письмові
відповіді виконавчого комітету
Луцької міської ради від 19.02.2014 р. №
1.1-34/915 (отримано позивачем поштою 21.02.2014
р.), територіального управління
Держгірпромнагляду у Волинській
області від 13.02.2014 р. № 154/01-13 (отримано
позивачем поштою 19.12.2014 р.), інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Волинській області від
14.02.2014 р. № 488/01-10 (отримано позивачем
поштою 18.02.2014 р.), з яких вбачається
наявність нових фактичних даних, про
які позивачу не було відомо на час
розгляду справи, але які існували на
час розгляду справи судом та які є
істотними для справи, позаяк
спростовують покладений в основу
судового рішення факт введення в
експлуатацію нежитлового приміщення -
офісу по АДРЕСА_1.

По суті заяви нововиявленою обставиною
позивач вважає факт невведення в
експлуатацію орендованого ним
приміщення по спірному договору, що
підтверджує отриманими відповідями
від запитуваних органів.

Відповідач у наданих місцевому та
апеляційному суду
запереченнях/відзиві, а також її
представник в судовому засіданні в
задоволенні заяви позивача просить
відмовити, мотивуючи тим, що доводи про
відсутність на момент укладення
договору оренди акта введення в
експлуатацію нежитлового приміщення
не є нововиявленою обставиною для
перегляду рішення, оскільки:

Відповідно до ст. 112 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд може переглянути
прийняте ним судове рішення, яке
набрало законної сили, за
нововиявленими обставинами.

Підставами для перегляду судових
рішень господарського суду за
нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не
були і не могли бути відомі особі, яка
звертається із заявою, на час розгляду
справи;

2) встановлені вироком суду, що набрав
законної сили, завідомо неправильний
висновок експерта, завідомо
неправильний переклад, фальшивість
документів або речових доказів, що
потягли за собою ухвалення незаконного
або необґрунтованого рішення;

3) встановлення вироком суду, що набрав
законної сили, вини судді у вчиненні
злочину, внаслідок якого було ухвалено
незаконне або необґрунтоване рішення;

4) скасування судового рішення, яке
стало підставою для ухвалення рішення
чи постановлення ухвали, що підлягають
перегляду;

5) встановлена Конституційним Судом
України неконституційність закону,
іншого правового акта чи їх окремого
положення, застосованого судом при
вирішенні справи, якщо рішення суду ще
не виконане.

Постановою пленуму Вищого
Господарського суду України від
26.12.2011р. № 17 "Про деякі питання практики
перегляду рішень, ухвал, постанов за
нововиявленими обставинами"
встановлено, що до нововиявлених
обставин відносяться
матеріально-правові факти, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші факти, які мають
значення для правильного вирішення
спору або розгляду справи про
банкрутство. Необхідними ознаками
існування нововиявлених обставин є,
одночасна наявність таких трьох умов:
по-перше, їх існування на час розгляду
справи, по-друге, те, що ці обставини не
могли бути відомі заявникові на час
розгляду справи, по-третє, істотність
даних обставин для розгляду справи
(тобто коли врахування їх судом мало б
наслідком прийняття іншого судового
рішення, ніж те, яке було прийняте).

Нововиявлені обставини за своєю
юридичною суттю є фактичними даними, що
в установленому порядку спростовують
факти, які було покладено в основу
судового рішення. Ці обставини мають
бути належним чином засвідчені, тобто
підтверджені належними і допустимими
доказами.

Не може вважатися нововиявленою
обставина, яка ґрунтується на
переоцінці тих доказів, які вже
оцінювалися господарським судом у
процесі розгляду справи. Необхідно
чітко розрізняти поняття
нововиявленої обставини (як факту) і
нового доказу (як підтвердження факту);
так, не можуть вважатися такими
обставинами подані учасником судового
процесу листи, накладні, розрахунки,
акти тощо, які за своєю правовою
природою є саме новими доказами.

Не можуть визнаватися нововиявленими
обставинами, на які посилався учасник
судового процесу в своїх поясненнях в
суді будь-якої з інстанцій, або які
могли бути встановлені судом в разі
виконання вимог процесуального закону,
зокрема ст. 38 ГПК України.

При перегляді ухвали по суті місцевим
судом взято до уваги, що відмовляючи в
позові суд першої інстанції в
мотивувальній частині рішення від
18.12.2013 р. зіслався на те, що на момент
укладення спірного договору оренди
існувало рішення Луцького
міськрайонного суду від 19.03.2008р., яким
за відповідачем було визнано право
власності на нежитлове приміщення про
що відмічено в договорі оренди
нежитлового приміщення від 04.07.2008 року,
а також відсутність посилання на те, що
на момент укладення спірного договору
оренди нежитлове приміщення по АДРЕСА_1
було введено в експлуатацію, а тому
таке твердження в заяві відповідача не
відповідає дійсності.

Судом першої інстанції при вирішенні
даного спору встановлено, що із
матеріалів справи, а також із заяви
позивача про перегляд за
нововиявленими обставинами рішення
суду вбачається, що відповідач акт
готовності об'єкта до експлуатації від
23.06.2008 р. надала саме до Рівненського
апеляційного господарського суду,
оцінку якому надавав саме апеляційний
суд.

Справа переглядалась в касаційній
інстанції якою рішення та постанова з
цієї справи залишені без змін і саме в
касаційній скарзі ПАТ"ВіЕс Банк"
посилався на обставини, які вважає
нововиявленими по даній заяві
(постанова Вищого господарського суду
від 03.04.2014 року зі справи №903/1042/13).

Також, в постанові зазначено, що
зважаючи на те, що оспорюваний договір
оренди сторонами виконався і припинив
свою дію та характер правовідносин
договору оренди (користування майном),
колегія суддів доходить до висновку
про відсутність правових підстав для
встановлення порушеного або
оспорюваного права орендаря (ст.1 ГПК
України). Незалежно від мотиві в
викладених у оскаржуваних судових
рішеннях,судові рішення слід залишити
без змін.

Відповідно до статті 35 Господарського
процесуального кодексу України,
обставини визнані господарським судом
загальновідомими, не потребують
доказування. Факти встановлен рішенням
господарського суду, за винятком
встановлених рішенням третейського
суду, під час розгляду одніеї справи, не
доводяться знову при вирішенні інших
спорів, в яких беруть участь ті самі
сторони. Факти, які відповідно до
закону вважаються встановленими, не
доводяться при розгляді справи. Таке
припущення може бути спростовано в
загальному порядку.

З урахуванням наведених правових
положень та встановлених обставин
даної справи колегія суддів вважає, що
доводи викладені позивачем в
апеляційній скарзі є необгрунтованими,
оскільки вони спростовуються
зібраними по справі доказами і не
відповідають вимогам закону, що
регулює спірні правовідносини. За
таких обставин колегія суддів не
знаходить законних підстав для повного
чи часткового задоволення вимог
апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 101, 103, 105, 106, 112-114
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу господарського суду Волинської
області від 05.05.2014р. зі справи №903/1042/13
залишити без змін, а апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"ВіЕс Банк" без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України у
касаційному порядку через апеляційний
господарський суд протягом двадцяти
днів.

Головуючий суддя
Демянчук Ю.Г.

Суддя
Юрчук М.І.

Суддя
Крейбух О.Г.