ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ
Незалежності, 1 тел. 71-81-84, факс 71-81-98
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"01" липня 2014 р.Справа № 924/771/14

Господарський суд Хмельницької
області у складі:

суддя Олійник Ю.П., розглянувши
матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" м.Київ

до Комунального підприємства
"Красилівське підприємство теплових
мереж" м.Красилів, Красилівський район,
Хмельницька область

про стягнення 892202,09 грн., у т.ч.
781854,28 грн. основного боргу, 80207,76 грн.
пені, 10856,99 грн. суми, на яку збільшився
борг внаслідок інфляційних процесів за
весь час прострочення, 19283,06 грн. три
відсотки річних

Представники сторін:

від позивача - Остапенко В.М. - за
дов. від 18.04.2014р.,

від відповідача - Швед О.Л. -
начальник згідно статуту

У судовому засіданні відповідно до
ст.85 ГПК України оголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

Позивач у позовній заяві просив
стягнути з відповідача 892202,08 грн., у т.ч.
781854,28 грн. основного боргу, 80207,76 грн.
пені, 10856,99 грн. суми на яку збільшився
борг внаслідок інфляційних процесів за
весь час прострочення, 19 283,06 грн. три
відсотки річних. Позовні вимоги
обґрунтовуються тим, що відповідно до
договору купівлі-продажу природного
газу від 28.12.12 позивач як постачальник
поставив відповідачу природний газ на
загальну суму 3657854,28грн., натомість
відповідачем проведені розрахунки
лише частково на суму 2876000,00грн.
Відповідно, за спожитий газ у
січні-квітні та жотвні-грудні 2013р. у
відповідача виникла заборгованість у
розмірі 781854,28грн. За порушення строків
оплати природного газу позивачем
нараховані пеня, інфляційні та 3%
річних.

Судом згідно ст.22 ГПК України
прийнято заяву позивача про збільшення
позовних вимог, згідно яких загальна
сума заборгованості, що підлягає
стягненню з відповідача становить
892202,09грн.

Відповідач у відзиві на позов та його
представник у судовому засіданні проти
позову заперечують, посилаючись на те,
що основна причина виникнення
заборгованості за природній газ -
невідповідність затверджених тарифів
на послуги теплопостачання (опалення)
та не погашення різниці в тарифах на
теплову енергію. Звертається увага, що
згідно Порядку перерахування у 2014 році
субвенції з державного бюджету
місцевим бюджетам по погашенню
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, що вироблялася,
транспортувалася, та постачалася
населенню, яка виникла у зв'язку з
невідповідністю тарифам, що
затверджувалися або погоджувалися
відповідними органами державної влади
чи органами місцевого самоврядування",
затв.Постановою Кабінету Міністрів
України від 29.01.2014р. №30, згідно якого
перерахунок субвенції з державною
бюджету місцевим бюджетам на
погашення заборгованості з різниці
в тарифах здійснюється на суму
заборгованості з різниці в тарифах, що
утворилася у період з 1.11.2012р. по 31.12.2013р.
і не погашена. Засіданням Хмельницької
облкомісії з питань погашення
заборгованості підприємств
паливно-енергетичного комплексу було
узгоджено обсяги заборгованості з
різниці в тарифах на послуги з
теплопостачання, що підлягають
відшкодування відповідно до цієї
Постанови, всього в сумі 2293500грн., проте
відшкодовано для підприємства лише 364500
гри. Вини відповідача, в тому що
субвенції з державного бюджету на
погашення заборгованості з різниці в
тарифах не перераховано, не має.

Відповідач посилається на норми
Постанови Кабінету Міністрів України
№ 986 від 15.10.2012р.,ст.8 та ст.20 Закону
України "Про теплопостачання", ст.614 ЦК
України та ст.218 ГК України, Постанову
Вищого господарського суду України від
9.09.2013р. по справі №-5011-35/1271-2012, ст.1 та 3
Закону України "Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань", а також на відсутність
юридичних підстав для стягнення суми,
на яку змінився борг внаслідок
інфляційних процесів, 3% річних від
простроченої суми, пені з простроченої
суми.

Розглядом матеріалів справи
встановлено:

28.12.12 між сторонами укладений договір
купівлі-продажу природного газу
№13/2410-БО-34. Відповідно до п. п.1.1., 1.2
договору позивач зобов'язався передати
у власність відповідачу у 2013 році
природний газ, а відповідач
зобов'язався прийняти та оплатити газ
на умовах цього договору. Газ, що
продається , використовується
виключно для виробництва теплової
енергії, яка споживається бюджетними
установами та організаціями та іншими
споживачами. Згідно з п.2.1 договору
визначено кількість газу, що
передається. Зокрема, з 01.01.13 по 31.12.13
обсягом 938 тис.куб.м. , у т.ч. визначено
помісячну поставку.

Згідно з п.3.3 договору
приймання-передача газу, переданого
позивачем відповідачу у відповідному
місяці продажу, оформлюється актом
приймання-передачі газу, який є
підставою для проведення остаточних
розрахунків згідно з п. 3.4 Згідно з п. 5.2
договору до сплати за 1000 куб.м. газу
становить 4661,74грн. з ПДВ.

Зі змісту п. 6.1 договору убачається, що
остаточний розрахунок за фактично
перееданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця, наступного за
розрахунковим.

Згідно з п. 7.2 у разі невиконання вимог
п.6.1 договору відповідач у безспірному
порядку зобов'язується сплатити
позивачу, крім суми заборгованості,
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки НБУ, що діяла у період, за який
сплачується пеня, від суми
простроченного платежу за кожний день
прострочення.

Додатковою угодою №1 від 10.07.13 сторони
внесли зміни до п.5.2 договору та
визначили, що до сплати за 1000куб.м. газу
належить 4588,54грн. з ПДВ та до п.5.5
договору, згідно якого загальна
вартість природного газу за цим
договором складається із сум вартості
місячних поставок газу.

На виконання умов договору позивачем
передано відповідачу природний газ на
загальну суму 3657854,28грн., що
підтверджується актами
приймання-передачі газу за січень 2013р.,
лютий 2013р. та березень 2013р.,
підписаними 31.03.13, актом
приймання-передачі газу за квітень 2013р.
від 30.04.13, актом приймання-передачі
газу, спожитого у жовтні 2013р. від 31.10.13,
актом приймання-передачі газу,
спожитого у листопаді 2013р. від 30.11.13,
актом приймання-передачі газу,
спожитого у грудні 2013р. від 31.12.13.

Відповідачем проведені розрахунки
частково на суму 2876000,00грн., в
результаті чого виникла
заборгованість за поставлений газ у
розмірі 781854,28грн.

У зв'язку з несвоєчасною оплатою за
поставлений природний газ позивачем
нарахована пеня за період з 14.02.13 по
26.02.13 у розмірі 218,34грн., з 14.03.13 по 09.04.13 у
розмірі 1970,83грн., з 14.04.13 по 29.11.13 у
розмірі 29882,60грн., з 14.05.13 по 31.12.13 у
розмірі 16716,34грн., з 14.11.13 по 24.01.14 у
розмірі 4094,65грн., з 14.12.13 по 03.04.14 у
розмірі 10746,80грн. (всього у розмірі
80207,76грн.)

Крім того, за період з 14.02.13 по 26.02.13
позивачем нараховано 43,67грн. 3% річних,
за період з 14.03.13 по 09.04.13 - 394,17грн., за
період з 14.04.13 по 29.11.13 у розмірі 6985,95грн.,
за період з 14.05.13 по 31.12.13 у розмірі
4608,58грн., за період з 14.11.13 по 24.01.14 у
розмірі 944,92грн., за період з 14.12.13 по
03.04.14 у розмірі 2480,03грн., за період з 14.01.14
по 03.04.14 у розмірі 3825,74грн. (всього у
розмірі 19283,06грн.). Також позивачем
нараховані інфляційні за період з
травня 2013р. по лютий 2014р. у розмірі
10856,99грн.

Досліджуючи надані по справі
докази та пояснення сторін, судом
приймається до уваги таке :

1.Статтею 655 Цивільного кодексу України
передбачено, що за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до п.1 ст.692 ЦК України
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Положеннями ст. ст. 525, 526 ЦК України,
ст.193 ГК України встановлено, що
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться, одностороння відмова від
виконання зобов'язання і одностороння
зміна умов договору не допускається.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом враховується факт укладення між
сторонами договору купівлі-продажу
природного газу від 28.12.12.

Судом встановлено, що на виконання
данного договору позивачем протягом 2013
року поставлено відповідачу, а
відповідачем прийнято природний газ на
суму 3657854,28грн., що підтверджується
підписаними сторонами актами
приймання-передачі природного газу від
31.03.13, 30.04.13, 31.10.13, 30.11.13 та 31.12.13.

Відповідно доводи відповідача на те, що
основна причина виникнення
заборгованості за природній газ -
невідповідність затверджених тарифів
на послуги теплопостачання (опалення)
та не погашення різниці в тарифах на
теплову енергію, відшкодовано для
підприємства лише 364500 гри., вини
відповідача, в тому що субвенції з
державного бюджету на погашення
заборгованості з різниці в тарифах не
перераховано, не має, судом до уваги не
приймаються, оскільки ні нормами
чинного законодавства , ні укладеним
договором, не передбачено звільнення
від виконання зобов'язань у такому
випадку.

Пунктом 6.2 укладеного між сторонами
договору визначено, що остаточний
розрахунок за фактично переданий газ
здійснюється до 14-го числа місяця
наступного за місяцем поставки газу, а
згідно п.3.3. договору
приймання-передача газу оформляється
актом приймання-передачі газу. Тому не
приймаються до уваги доводи позивача
про прострочку за січень місяць - до 14
лютого, за лютий місяць - до 14 березня,
оскільки відсутній первинний
бухгалтерський документ на цю дату про
передачу, який би відповідав вимогам
ст. 9 Закону України „ Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні".

Тому згідно умов договору остаточний
розрахунок за отриманий природний газ
здійснюється: за газ, отриманий у січні,
лютому та березні 2013р. - до 14.04.13,
оскільки акти приймання-передачі за
газ, отриманий в ці місяці, підписані
лише 31.03.13; за газ, отриманий в квітні
2013р.(акт від 30.04.13) - до 14.05.13; за газ,
отриманий у жовтні 2013р. (акт від 31.10.13) -
до 14.11.13; за газ, отриманий у листопаді
2013р. (акт від 30.11.13) - до 14.12.13; за газ,
отриманйи у грудні 2013р. (акт від 31.12.13) -
до 14.01.14.

Оскільки відповідачем проведені
розрахунки за одержаний від позивача
газ лише частково на суму 2876000,00грн. та з
порушенням встановлених договором
строків, виникла заборгованість у
розмірі 781854,28грн., яка підтверлджується
наявними в матеріалах справи доказами.
При цьому відповідачем не подані суду
докази погашення заявленної до
стягнення заборгованості. Тому позовні
вимоги в частині стягнення основого
боргу визнаються обгрунтованими та
підлягають задоволенню.

2. Відповідно до ст.625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення
інфляційні нарахування в розмірі 10856,99
грн. Із поданого розрахунку вбачається,
що позивач здійснив інфляційні
нарахування за зобов'язаннями за
квітень,жовтень, листопад, грудень 2014р.
по лютий 2014р.

Судом приймається до уваги, що
індекс інфляції, який характеризує
динаміку загального рівня цін на
товари та послуги, визначається
Держкомстатом за період, який
становить один місяць. Розмір боргу з
урахуванням індексу інфляції
визначається виходячи з суми боргу, що
існувала на останній день місяця, в
якому платіж мав бути здійснений,
помноженої на індекс інфляції,
визначений Державною службою
статистики, за період прострочення
починаючи з місяця, наступного за
місяцем, у якому мав бути здійснений
платіж, і за будь-який місяць (місяці), у
якому (яких) мала місце інфляція. Така ж
правова позиція зазначена у п.3.2
постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 17.12.13
№14 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" та постановах
ВГСУ від 20.02.2013р. по справі №16/5025/1011/12,
від 16.09.13 по справі №924/831/13.

Судом враховується, що позивач при
нарахуванні інфляційних нараховує їх
за періоди менші одного місяця,
натомість відповідачем сплачувалась
заборгованість протягом базового
місяця. Крім того, позивач починає
застосовувати індекс інфляції не з
місяця, наступного за місяцем, у якому
мав бути здійснений платіж, а з місяця,
у якому відбулася прострочка. Тому
визначення розміру інфляційних
нарахувань є неправильним.

За таких обставин правомірно
нарахованими є інфляційні нарахування
у розмірі визначеному судом у сумі
5780,65грн. (за зобов'язаннями за жовтень в
сумі 137413,31грн. за індексом інфляції за
грудень 2013р. ( 0,5%) в розмірі 687,07 грн., за
зобов'язаннями за листопад в сумі
200023,32 грн. за індексом інфляції за
січень-лютий 2014р.( 0,8012 %) в розмірі 1602,59
грн., за зобов'язаннями за грудень в
сумі 200023,32 грн. за індексом інфляції за
лютий 2014р. ( 0,6%) в сумі 3490,99 грн.). Тому
позовні вимоги в цій частині
інфляційних підлягають задоволенню, а
в іншій - відмові у зв'язку з
безпідставністю.

Позивачем за період з 14.02.13 по 26.02.13
нараховано 43,67грн. 3% річних, за період з
14.03.13 по 09.04.13 - 394,17грн., за період з 14.04.13
по 29.11.13 - 6985,95грн., за період з 14.05.13 по
31.12.13 - 4608,58грн., за період з 14.11.13 по 24.01.14 -
944,92грн., за період з 14.12.13 по 03.04.14 -
2480,03грн., за період з 14.01.14 по 03.04.14 -
3825,74грн. (всього 19283,06грн.).

При цьому при здійснені розрахунку
день фактичної сплати відповідачем
частини боргу позивачем враховано у
період, за який стягуються 3%, які
нараховуються за цей день на суму
заборгованості без урахування такого
погашення. Натомість, судом
враховується, що день фактичної сплати
заборгованості не включається в період
часу, за який можуть здійснюється
нарахування річних. Аналогічна позиція
щодо розрахунку пені викладена у п. 1.9
постанови пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань".

Крім того, позивачем безпідставно
нараховано 3% річних по зобов'язанням
за січень та лютий 2013р., оскільки за ці
періоди відсутня прострочка основного
зобов'язання.

Згідно проведеного судом перерахунку
правомірно нарахованими є 3% річних у
розмірі 18751,56грн. Тому позовні вимоги в
цій частині визнаються огрунтованими
та підлягають задоволенню, а в решті -
відмові.

3. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.549 ЦК
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

На підставі п. 7.2 договору
позивачем проведені нарахування пені
за період з 14.02.13 по 26.02.13 у розмірі
218,34грн., з 14.03.13 по 09.04.13 у розмірі
1970,83грн., з 14.04.13 по 29.11.13 у розмірі
29882,60грн., з 14.05.13 по 31.12.13 у розмірі
16716,34грн., з 14.11.13 по 24.01.14 у розмірі
4094,65грн., з 14.12.13 по 03.04.14 у розмірі
10746,80грн. (всього у розмірі 80207,76грн.).

При цьому при здійснені розрахунку
день фактичної сплати відповідачем
частини боргу позивачем враховано у
період, за який стягуються пеня, яка
нараховуються за цей день на суму
заборгованості без урахування такого
погашення. Натомість, судом
враховується, що день фактичної сплати
заборгованості не включається в період
часу, за який здійснюється нарахування
пені. Аналогічна позиція викладена у п.
1.9 постанови пленуму ВГСУ "Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань".

Крім того, позивачем безпідставно
нараховано пеню по зобов'язанням за
січень та лютий 2013р., оскільки за ці
періоди відсутня прострочка основного
зобов'язання.

Згідно проведеного судом перерахунку
правомірно нарахованою є пеня у
розмірі 77763,99грн. Тому позовні вимоги в
цій частині визнаються огрунтованими
та підлягають задоволенню, а в решті -
відмові.

4. При цьому при стягненні пені
судом враховується, що згідно з ч.3 ст.551
ЦК України за рішенням суду розмір
неустойки, що стягується з боржника за
порушення зобов'язання, зменшується,
якщо розмір неустойки значно перевищує
розмір збитків. Відповідно, якщо
порушення зобов'язання учасника
господарських відносин не потягло за
собою значні збитки для іншого
господарюючого суб'єкта, то суд може з
урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій. Аналогічна за
змістом і норма ст.233 ГК України, згідно
якої у разі, якщо порушення
зобов'язання не завдало збитків іншим
учасникам господарських відносин, суд
може, з урахуванням інтересів боржника,
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.83 ГПК
України господарський суд, приймаючи
рішення, має право зменшувати у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.

На підставі вищезазначеного та
враховуючи, що розмір заявленої до
стягнення пені є неспіврозмірним
розміру стягуваної заборгованості
відповідача та є досить значним,
зважаючи на заявлені позивачем вимоги
про стягнення також компенсаційних
санкцій-3% річних та інфляційних
нарахувань, суд вважає за необхідне
зменшити розмір стягуваної з
відповідача пеня на 50%, тобто, до
38882,00грн. Така ж правова позиція
зазначена Вищим господарським судом
України у постанові від 14.08.2012р. по
справі № 15/5025/229/12 та у постанові від
11.02.2013 по справі № 11/5025/581/12.

У зв'язку з частковим задоволенням
позову згідно зі ст.49 ГПК України
судові витрати по справі (судовий збір)
покладаються на сторонни пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.
При цьому в частині стягнення пені у
визначеному судом розмірі судовий збір
покладається на відповідача повністю
без урахування зменшення пені.
Аналогічна позиція викладена у п.3.17.4
постанови пленуму Вищого
господарського суду України від
26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції".

Керуючись ст.ст.1, 2, 45, 12, 13, 33, 43, 49, 82-85, 115,
116 Господарського процесуального
кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" м.Київ до
Комунального підприємства
"Красилівське підприємство теплових
мереж" м.Красилів, Красилівський район,
Хмельницька область про стягнення
892202,09 грн., у т.ч. 781854,28 грн. основного
боргу, 80207,76 грн. пені, 10856,99 грн. суми, на
яку збільшився борг внаслідок
інфляційних процесів за весь час
прострочення, 19283,06 грн. три відсотки
річних задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства
"Красилівське підприємство теплових
мереж" м.Красилів, Красилівський район,
Хмельницька область (вул.
Б.Хмельницького,2, код 14151814) на користь
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" м.Київ (
вул.Б.Хмельницького,6, код 20077720) 781854,28
грн. ( сімсот вісімдесят одна тисяча
вісімсот п'ятдесят чотири гривні 28
коп.) основного боргу, 38882,00грн. (
тридцять вісім тисяч вісімсот
вісімдесят дві гривні 00 коп.) пені, 5780,65
грн. (п'ять тисяч сімсот вісімдесят
гривень 65 коп.) інфляційних нарахувань,
18751,56грн. (вісімнадцять тисяч сімсот
п'ятдесят одна гривня 56 коп.) три
відсотки річних, 17683,01 грн. (сімнадцять
тисяч шістсот вісімдесят три гривні
01коп.) відшкодування сплаченого
судового збору. Видати наказ.

У решті позову відмовити.

Повне рішення складено 1.07.2014р.

Суддя
Ю.П. Олійник

Віддрук. 1 прим. :1 - до справи.