донецький апеляційний господарський
суд
Постанова

Іменем України

01.07.2014р. справа №905/1271/14

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівЛомовцевої Н.В.
Принцевської Н.М., Скакуна О.А. при
секретарі судового засідання Валової
В.Ю.за участю представників сторін: від
позивача: Буланий М.С. довіреність №07-609
від 30.12.2013р.; Гузєєв О.О довіреність
№07-606 від 30.12.2013р.від
відповідача:Устименко А.В. довіреність
№11/14 від 11.04.2014р.розглянувши у
відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргуТовариства з
обмеженою відповідальністю
"Донецьквуглезбагачення", м. Донецьк на
рішення господарського суду Донецької
області від23.04.2014р. по справі№905/1271/14
(суддя Бойко І.А.)за позовом:Публічного
акціонерного товариства "Макіївський
коксохімічний завод", м. Макіївка
Донецької областідо
відповідача:Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Донецьквуглезбагачення", м.
Донецькпростягнення заборгованості у
розмірі 38437,54 грн.

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство
"Макіївський коксохімічний завод", м.
Макіївка Донецької області звернулось
до господарського суду Донецької
області з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Донецьквуглезбагачення", м. Донецьк
про стягнення заборгованості у розмірі
38437,54 грн.

Рішенням господарського суду
Донецької області від 23.04.2014р. позовні
вимоги задоволено повністю. Стягнуто з
Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Донецьквуглезбагачення", м. Донецьк на
користь Публічного акціонерного
товариства "Макіївський коксохімічний
завод", м. Макіївка Донецької області
заборгованість у розмірі 38437,54 грн.,
судового збору у сумі 1827,00грн.

Відповідач, не погодившись з прийнятим
судовим рішенням, звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просив
рішення місцевого господарського суду
скасувати та прийняти нове рішення,
яким у задоволенні позовних вимог
відмовити.

Підставами для скасування рішення суду
першої інстанції апелянт зазначає
порушення господарським судом норм
матеріального та процесуального права.
На думку скаржника, позивачем не
доведена сума боргу, яка є предметом
позову та невірно визначено порядок
сплати, а саме визначення моменту, з
якого у відповідача настає обов'язок
щодо сплати за поставлену продукцію,
оскільки сторонами відповідно до умов
договору не підписувалися
специфікації. Апелянт вважає, що акти
приймання - передачі продукції не є
підставою для сплати за поставлену
продукцію. Крім того, заявник
посилається на те, що оспорюване
рішення прийняте судом першої
інстанції в порушення вимог ст. 82-1
Господарського процесуального кодексу
України поза нарадчою кімнатою.

Представник відповідача у судове
засідання прибув, підтримав доводи
апеляційної скарги.

Представники позивача у судове
засідання прибули, проти доводів
апеляційної скарги заперечували,
надали відзив.

Судове засідання апеляційної
інстанції здійснювалось за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
у порядку розгляду апеляційної скарги
встановленого ст.ст. 4-4, 81-1, 99, 101
Господарського процесуального кодексу
України.

Колегія суддів Донецького
апеляційного господарського суду
відповідно до статті 101 Господарського
процесуального кодексу України, на
підставі встановлених фактичних
обставин, переглядає матеріали
господарської справи та викладені в
скарзі доводи щодо застосування судом
при розгляді норм матеріального та
процесуального права, що мають
значення для справи. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської
справи, апеляційну скаргу, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, судова колегія
апеляційної інстанції встановила.

З матеріалів справи вбачається, що
29.04.2011 р. між Публічним акціонерним
товариством "Макіївський
коксохімічний завод" (постачальник,
позивач) та Товариством з обмеженою
відповідальністю
"Донецьквуглезбагачення" (покупець,
відповідач) був укладений договір
поставки вугільної продукції № 01/04/1
пк/43 (надалі договір), відповідно до
якого постачальник зобов'язується
поставити, а покупець прийняти та
оплатити згідно з умовами цього
договору вугільну продукцію (надалі
продукція). Найменування, ціна,
кількість, якість, строки та умови
поставки, строк оплати продукції та
інші відомості для виконання цього
договору, зазначені в специфікаціях,
які є невід'ємною частиною договору.

Відповідно до п. 2.1. договору поставка
продукції на адресу покупця або за його
реквізитами здійснюється залізничним
транспортом, якщо інше не зазначено у
специфікаціях (додатках) до цього
договору.

Згідно з п. 2.3. договору сторонами
визначено, що постачальник не пізніше
5-ти днів від дати відвантаження
продукції надає покупцю, між іншим,
рахунок та акт прийому-передачі
вугільної продукції.

Пунктом 2.6. договору визначено, що умови
поставки та місце фактичної поставки
продукції оговорюється сторонами в
додаткових угодах, додатках, або
специфікаціях до договору. Момент
переходу права власності на продукцію
визначається згідно з умовами
поставки.

Розрахунки за продукцію проводяться
грошовими коштами на поточний рахунок
постачальника в строк, який
встановлений в специфікаціях до цього
договору. За згодою сторін можливі інші
форми розрахунків, в тому числі
векселями (п. 3.3. договору).

Згідно з п. 9.2. та п. 9.3. договору він
вступає в силу з моменту його
підписання та діє по 31.12.2011 р. Сплив
строку дії договору не звільняє
сторони від відповідальності за його
порушення. В разі відсутності заяв
однієї зі сторін про припинення чи
зміну цього договору до закінчення
строку його дії протягом одного місяця
він вважається пролонгованим на
наступний рік на тих самих умовах, які
передбачені договором.

Зазначений договір підписаний та
завірений печатками сторін без
заперечень. В матеріалах справи
відсутні докази надіслання на адреси
сторін заяв про припинення договору.

До договору підписано додатки №1 від
05.05.2011р., №2 від 31.05.2011р., №3 від 01.07.2011р.,
№4 від 01.07.2011р.

Оцінивши зміст спірного договору,
апеляційний господарський суд дійшов
висновку, що останній за правовою
природою є договором поставки, який
підпадає під правове регулювання норм
глави 54 Цивільного кодексу України та
статей 264-271 Господарського кодексу
України.

Згідно з статтею 265 Господарського
кодексу України передбачено, що за
договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 712 Цивільного
кодексу України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у
встановлений строк (строки) товар у
власність покупця для використання
його у підприємницькій діяльності або
в інших цілях, не пов'язаних з
особистим, сімейним, домашнім або іншим
подібним використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору.

Згідно ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу
України боржник зобов'язаний виконати
свій обов'язок та зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору, цього
Кодексу та інших актів цивільного
законодавства.

Позивачем було виставлено відповідачу
рахунки-фактури № К-386 від 07.05.2011 р., №
К-428 від 24.05.2011 р ., № К-439 від 30.05.2011 р., №
К-443 від 31.05.2011 р., № К-458 від 04.06.2011 р., №
К-459 від 05.06.2011 р ., № К-465 від 05.06.2011р., №
К-460 від 05.06.2011р., № К-461 від 05.06.2011р., № К-462
від 05.06.2011 р., № К-477 від 08.062011 р., № К-482
від 10.06.2011 року, № К-484 від 11.06.2011 р; № К-486
від 11.06.2011 р., № К-485 від 11.06.2011 р., № К-491
від 12.06.2011 р., № К-495 від 14.06.2011р., № К-496
від14.06.2011р., № К-498 від 15.06.2011р., № К-499 від
15.06.2011р., № К-506 від 16.06.2011р., № К-505 від
16.06.2011р., № К-514 від 17.06.2011р., № К-511 від
17.06.2011р., № К-520 від 18.06.2011р., № К-521 від
18.06.2011р., № К-522 від 18.06.2011р., № К-530 від
21.06.2011р., № К-529 від 21.06.2011р., № К-535 від
21.06.2011р., № К-551 від 25.07.2011р., № К-552 від
26.07.2011 р., № К-553 від 26.07.2011р., № К-51 І/А від
22.06.2011р. на загальну суму 19003349,92 грн.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач на виконання умов договору
поставив відповідачу продукції на
загальну суму 19003349,92 грн., що
підтверджується актами
прийому-передачі від 07.05.2011р., 24.05.2011р.,
30.05.2011р., 31.05.2011р., 04.06.2011р., 05.06.2011р.,
05.06.2011р., 05.06.2011р., 05.06.2011р., 05.06.2011р.,
08.06.2011р., 0.06.2011р., 11.06.2011р., 11.06.2011р.,
11.06.2011р., 12.06.2011р., 14.06.2011р., 14.06.2011р.,
15.06.2011р., 15.06.2011р., 16.06.2011р., 16.06.2011р.,
17.06.2011р., 17.06.2011р., 18.06.2011р., 18.06.2011р.,
18.06.2011р., 21.06.2011р., 21.06.2011р., 21.06.2011р.,
25.07.2011р., 26.07.2011р., 26.07.2011р., які підписані
та засвідчені печатками з боку обох
сторін без зауважень, містять всі
необхідні відомості про продукцію, а
також містять відомості про фактичне
отримання продукції повноважною
особою відповідача.

В матеріалах справи не міститься
доказів наявності заперечень щодо
кількості поставленої продукції, а
також порядку поставки та інших
зауважень, на момент фактичної її
передачі. Письмові повідомлення
стосовно відмови від прийняття або
оплати продукції відповідачем
позивачу не надавались.

Крім того, відповідачем було частково
оплачено вартість отриманої продукцію
на суму 1 157 000,00грн., що
підтверджується наданими позивачем
платіжними дорученнями №1495_69OON,
№1600_6HOOV, №1632_6LOOP. Тобто, у відповідача
перед позивачем виникла
заборгованість у розмірі 17 846
349,92грн.

Доводи апелянта відносно того, що
позивачем не доведено моменту, з якого
у відповідача настає обов'язок щодо
сплати за поставлену продукцію, у
зв'язку з ти, що між сторонами
відповідно до умов договору не
підписувалися специфікації та
позивачем не надано документів на
підтвердження узгодженої ціни та
порядку сплати за продукцію, судовою
колегію не приймаються до уваги з
огляду на наступне.

Як свідчать матеріали справи,
сторонами відповідно до вимог п.1.2
договору не підписувались
специфікації до договору поставки
вугільної продукції. Разом з тим,
сторонами укладено додатки до договору
№1 від 05.05.2011р., №2 від 31.05.2011р., №3 від
01.07.2011р., №4 від 01.07.2011р., в пункті 1 яких
визначено найменування вугільної
продукції, ціну та умови поставки, а в
пункті 4 визначено строк оплати -
протягом 15 календарних днів з дати
виставлення рахунків.

Водночас, колегія судді зазначає, що
рахунки були отримані відповідачем, що
вбачається з підписаних останнім актів
приймання-передачі, в яких сторони
визначили, що вартість однієї тони та
загальна вартість переданого у
власність покупця вугільного
концентрату визначена у рахунку, який
отримано покупцем та є невід'ємним
додатком до відповідного акту.

Таким чином, суд вважає, що ціна на
продукцію була узгоджена, оскільки
додатки до договору та акти
приймання-передачі продукції
підписано сторонами без зауважень та
скріплено печатками товариств.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 664 Цивільного кодексу
України обов'язок продавця передати
товар покупцеві вважається виконаним у
момент вручення товару покупцеві, якщо
договором встановлений обов'язок
продавця доставити товар.

Таким чином, до відповідача перейшло
право власності на товар в момент
підписання актів приймання-передачі.

Відповідно до статті 629 Цивільного
кодексу України договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Згідно з вимогами пункту 7 статті 193
Господарського кодексу України та
статей 525, 526 Цивільного кодексу України
одностороння відмова від виконання
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

За приписами ст. 692 Цивільного кодексу
України покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару. Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару.

У зв'язку з вищевикладеним, колегія
суддів вважає, що матеріалами справи
доведено, факт прострочення виконання
відповідачем обов'язку з оплати
продукції.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем на адресу відповідача було
відправлено заяву про припинення
зобов'язання заліком однорідних вимог
від 02.08.2011р., у зв'язку з наявністю
зустрічних однорідних вимог, строк
виконання яких настав, а саме Публічне
акціонерне товариство "Макіївський
коксохімічний завод" повідомило
Товариство з обмеженою
відповідальністю
"Донецьквуглезбагачення" про
припинення зобов'язання заліком
однорідних вимог на суму 17858824,30грн.,
оскільки має заборгованість перед
відповідачем за договорами поставки
№01/04/1пр/44 від 29.04.2011р. та 01/04/2пр від
01.04.2011р.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Господарського
кодексу України господарське
зобов'язання припиняється, зокрема:
зарахуванням зустрічної однорідної
вимоги.

Частиною 3 ст. 203 Господарського кодексу
України визначено, що господарське
зобов'язання припиняється
зарахуванням зустрічної однорідної
вимоги, строк якої настав або строк
якої не зазначений чи визначений
моментом витребування. Для зарахування
достатньо заяви однієї сторони.

Аналогічні положення щодо зарахування
зустрічних однорідних вимог викладено
у ст. 601 Цивільного кодексу України, за
приписами якої зобов'язання
припиняються зарахуванням зустрічних
однорідних вимог, строк виконання яких
настав.

За змістом цієї норми Закону
зарахування зустрічної вимоги є
односторонньою угодою, яка
оформлюється заявою однієї сторони. У
разі, якщо зарахування відбувається на
вимогу однієї сторони, друга сторона
може його оспорити, посилаючись на
недійсність пред'явлених до
зарахування вимог. Однак
законодавством не передбачено
можливості відмови від вчиненого
стороною зарахування.

Однорідність цих вимог випливає із їх
юридичної природи і матеріального
змісту та не залежно від підстав
виникнення зобов'язання.

З огляду на наведені норми права,
колегія суддів погоджується з
висновком господарського суду щодо
наявності умов, встановлених ст. 601
Цивільного кодексу України, у зв'язку з
чим заява позивача від 02.08.2011 року про
залік зустрічних однорідних вимог є
обґрунтованою та такою, що відповідає
вимогам закону.

В результаті проведення зарахування
зустрічної вимоги заборгованість
відповідача перед позивачем склала
38437,54грн.

У зв'язку з вищевикладеним колегія
суддів вважає, що господарським судом
правомірно стягнуто з відповідача на
користь позивача заборгованість у
розмірі 38437,54грн.

Крім того, посилання апелянта на
порушення господарським судом вимог
ст.ст. 81-1, 82 та 82-1 Господарського
процесуального кодексу України, у
зв'язку з прийняттям рішення поза
нарадчою кімнатою, а, як наслідок,
невідповідність протоколу судового
засідання від 23.04.2014р. вимогам
законодавства, не приймаються судовою
колегією до уваги з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 104 Господарського
процесуального кодексу України
порушення або неправильне
застосування норм процесуального
права може бути підставою для
скасування або зміни рішення лише за
умови, якщо це порушення призвело до
прийняття неправильного рішення.

Водночас частина 3 статті 104
Господарського процесуального кодексу
України містить вичерпний перелік
підстав для скасування рішення при
порушенні норм процесуального права,
разом з тим, прийняття рішення поза
нарадчої кімнатою не визначено, як
підстава скасування рішення.

Як вбачається з протоколу судового
засідання господарського суду
Донецької області від 23.04.2014р.,
відповідач не був присутнім у судовому
засіданні, а позивач у судовому
засіданні апеляційної інстанції
наполягав на тому, що суд видалявся до
нарадчої кімнати та оголосив вступну
та резолютивну частини рішення після
виходу з нарадчої кімнати.

З огляду на наведене, суд розцінює
протокол судового засідання від
23.04.2014р., як такий, що складений з
дефектом, що не впливає на законність
прийнятого рішення.

Відповідно до приписів статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають право
знайомитися з протоколами і протягом
п'яти днів після їх підписання подавати
письмові зауваження з приводу
допущених у протоколах
неправильностей або неповноти
протоколу. Зауваження на протоколи у
всіх випадках долучаються до
матеріалів справи. Господарський суд
розглядає зауваження на протокол
протягом п'яти днів з дня подання
зауваження і за результатами розгляду
виносить ухвалу, якою приймає
зауваження або мотивовано відхиляє їх.

Разом з тим, в матеріалах справи
відсутні як зауваження та заперечення
відповідача щодо неправильності
складання протоколу судового
засідання, так і ухвала суду щодо їх
розгляду.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно з статтею 34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

При таких обставинах доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків викладених у рішенні суду
першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія дійшла висновку, що рішення
господарського суду Донецької області
від 23.04.2014р. по справі №905/1271/14 підлягає
залишенню без змін, а апеляційна скарга
- без задоволення.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати по сплаті судового збору за
подання апеляційної скарги
покладаються на заявника.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 102, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Донецький апеляційний
господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Донецьквуглезбагачення", м. Донецьк на
рішення господарського суду Донецької
області від 23.04.2014р. по справі №905/1271/14
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької
області від 23.04.2014р. по справі №905/1271/14 -
залишити без змін.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено до Вищого
господарського суду України протягом
двадцяти днів з набрання постановою
апеляційного господарського суду
законної сили.

Головуючий
Н.В. Ломовцева

Судді:
Н.М. Принцевська

О.А.Скакун

Надруковано 5 прим.:

1прим.-Позивачу;

1прим.-Відповідачу;

1прим.-У справу;

1прим.-ДАГС;

1прим.-ГСДО.