м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/8693/14 19.06.14
За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Український папір»
До: 1. Державного підприємства «Центр
державного земельного кадастру»
2. Одеської регіональної філії
Державного підприємства «Центр
державного земельного
Про стягнення 5 431,67 грн.
Суддя Ващенко Т.М.
Представники сторін:
Від позивача: Омельченко О.М.
представник за довіреністю № 2 від
Від відповідача-1: Фурман Р.В.
представник за довіреністю № 22 від
Від відповідача-2: не з'явився
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Український папір»
(далі - позивач) звернулось до суду з
позовом до Державного підприємства
«Центр державного земельного
кадастру» (далі - відповідач-1), Одеської
регіональної філії Державного
підприємства «Центр державного
земельного кадастру» (далі -
відповідач-2) про стягнення 5 431,67 грн., а
саме: 4 826,44 грн. - основного боргу, 359,95
грн. - пені, 182,48 грн. - 3% річних, 62,80 грн. -
збитків від інфляції.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги
позивач вказує на невиконання
відповідачем умов Договору № 08/11/12 про
закупівлю товарів за державні кошти, що
зумовило нарахування пені, 3% річних,
збитків від інфляції та звернення з
даним позовом до суду.
Ухвалою Господарського суду Одеської
області від 28.04.14. зазначену позовну
заяву передано за підсудністю до
Господарського суду міста Києва.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 12.05.14. порушено провадження у
справі № 910/8693/14 та призначено її до
розгляду на 05.06.14.
02.06.14. представник відповідача-1 через
відділ діловодства суду подав
письмовий відзив на позовну заяву, в
якому заперечує проти задоволення
позовних вимог, з підстав визначених у
05.06.14. представник позивача подав
письмові пояснення по справі, в яких
зазначає, що сума основного боргу в
розмірі 5 431,67 грн. сплачена
відповідачем-1 на розрахунковий
рахунок позивача, що підтверджується
платіжними дорученнями № 157 та № 158 від
07.05.14. та підтримує свої позовні вимоги
про стягнення з Державного
підприємства «Центр державного
земельного кадастру» пені, 3% річних та
збитків від інфляції.
За результатами судового засідання
05.06.14. розгляд справи на підставі ст. 77
ГПК України відкладено на 19.06.14., про що
судом було прийнято відповідну ухвалу.
19.06.14. представником позивача через
відділ діловодства суду було подано
письмові пояснення по справі.
В судовому засіданні 19.06.14.
представником позивача підтримано
свої позовні вимоги.
Представник відповідача-1 в судовому
засіданні 19.06.14. проти позову
Представник відповідача-2 в судове
засідання 19.06.14. повторно не з'явився,
письмового відзиву на позов та
контррозрахунку ціни позову не надав,
заяв чи клопотань не подав і не
надіслав, про поважні причини неявки
суд не повідомив, про дату, час та місце
проведення судового засідання був
повідомлений належним чином.
У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2.
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
Зважаючи на те, що неявка представника
відповідача-2 не перешкоджає
всебічному, повному та об'єктивному
розгляду всіх обставин справи,
враховуючи предмет спору, а також
доказове наповнення матеріалів справи,
суд вважає за можливе розглянути
справу за наявними в ній матеріалами в
порядку ст. 75 ГПК України.
За результатами дослідження доказів,
наявних в матеріалах справи, суд в
нарадчій кімнаті, у відповідності до
ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення
у справі № 910/8693/14.
В судовому засіданні 19.06.14. судом
проголошено вступну та резолютивну
Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників позивача та
відповідача-1, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
Господарський суд міста Києва, -
08.11.12. між Одеською регіональною філією
Державного підприємства «Центр
державного земельного кадастру» (далі -
Замовник) та позивачем (далі -
Виконавець) було укладено Договір №
08/11/12 про закупівлю товарів за державні
кошти (далі - Договір), відповідно до
умов якого (п. 1.1) Виконавець
зобов'язується у 2012 році поставити
Замовнику товар, зазначений у
специфікації, в Замовник прийняти і
До Договору сторонами було підписано
відповідну специфікацію на поставку
Строк дії Договору погоджено п. 10.1 з
моменту підписання (08.11.12.) до 31.12.12., але
в будь-якому випадку до повного
виконання сторонами своїх зобов'язань
Згідно з п. 3.1 Договору ціна Договору
становить 70 080,72 грн. в т.ч. ПДВ 11 680,12
Позивач вказує на невиконання
відповідачем своїх зобов'язань за
Договором, внаслідок чого у останнього
виникла заборгованість в розмірі 4 826,44
грн. за поставлений товар.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 6
від 23.03.2012 р. "Про судове рішення"
рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого: чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються; чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин; яка правова кваліфікація
відносин сторін, виходячи з фактів,
установлених у процесі розгляду
справи, та яка правова норма підлягає
застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Отже, суд дає самостійну оцінку доказам
на підставі чинного законодавства і не
зв'язаний позицією сторін.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень; докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу; обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти
як закріплену в процесуальному та
матеріальному законодавстві міру
належної поведінки особи, що бере
участь у судовому процесі, із збирання
та надання доказів для підтвердження
свого суб'єктивного права, що має за
мету усунення невизначеності, яка
виникає в правовідносинах у разі
неможливості достовірно з'ясувати
обставини, які мають значення для
справи.

Оцінюючи подані позивачем докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд відзначає наступне.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11
Цивільного кодексу України, договір є
підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків. Цивільні права і обов'язки
виникають як з передбачених законом
договорів, так і з договорів, не
передбачених законом, але таких, що
йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу
України встановлено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Договір є двостороннім,
якщо правами та обов'язками наділені
обидві сторони договору. Договір є
відплатним, якщо інше не встановлено
договором, законом, або не випливає із
суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного
кодексу України, є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Цивільного
Кодексу України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Аналогічні положення містяться і в
Господарському кодексі України. Так,
відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договорів, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського
кодексу України встановлено, що в силу
зобов'язання одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

За своєю правовою природою укладений
між сторонами Договір є договором
поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України передбачено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Замовник здійснює оплату поставленого
товару на підставі рахунку протягом 3
банківських днів з моменту поставки
товару та підписання видаткових
накладних (п. 4.1 Договору).

Матеріали справи містять видаткові
накладні № О-00395 від 18.12.12. та № О-00396 від
18.12.12., підписані сторонами та скріплені
їх печатками, на загальну суму 4 826,44
грн. та акт звірки розрахунків за
період з 01.01.14.-28.02.14., відповідно до
якого заборгованість за Договором
становить 4 826,44 грн.

В силу ст. 599 Цивільного кодексу України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Судом встановлено, що відповідачем
було сплачено позивачу наявну
заборгованість за видатковою
накладною № О-00396 у відповідності до
платіжного доручення № 158 від 07.05.14. на
суму 4 556,38 грн., тобто після звернення
позивача 18.04.14. (відбиток поштового
штемпеля на конверті про направлення
позовної заяви № 188/юр/14 від 28.03.14. до
суду) з даним позовом до суду.

Відповідно до п. 1-1 ст. 80 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо відсутній
предмет спору.

Відсутність предмета спору означає
відсутність спірного матеріального
правовідношення між сторонами.

З огляду на вищенаведене, в зв'язку з
тим, що відповідач сплатив частину
заборгованості в розмірі 4 556,38 грн.
після звернення позивача з даним
позовом, суд вважає, що провадження у
справі в частині стягнення 4 556,38 грн.
основного боргу підлягає припиненню на
підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського
процесуального кодексу України, в
зв'язку з відсутністю предмету спору.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК
України судові витрати по розгляду
даної справи в цій частині
покладаються на відповідача-1.

Далі, частина грошових коштів в розмірі
270,06 грн. в погашення заборгованості за
видатковою накладною № О-00395 була
сплачена відповідачем на підставі
платіжного доручення № 199 від 26.04.13.,
тобто до звернення позивача з даним
позовом до суду, а тому в цій частині в
задоволенні позовних вимог слід
відмовити.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК
України судові витрати по розгляду
даної справи в цій частині
покладаються на позивача.

Позивач на підставі п. 7.3 Договору
просить суд стягнути на свою користь
359,95 грн. - пені.

Пунктом 7.3 Договору сторони
передбачили, що за порушення строків
розрахунків за Договором Замовник
сплачує Виконавцю пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
суми заборгованості за кожний день
прострочення.

Судом встановлено, що відповідач у
встановлений Договором строк свого
обов'язку по перерахуванню коштів не
виконав, допустивши прострочення
виконання грошового зобов'язання (в т.ч.
у період, який вказано позивачем), тому
дії відповідача є порушенням
договірних зобов'язань (ст. 610
Цивільного кодексу України), і він
вважається таким, що прострочив (ст. 612
Цивільного кодексу України),
відповідно є підстави для застосування
встановленої законом
відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України
передбачає, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, якими зокрема є сплата
неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 Цивільного
кодексу України виконання зобов'язання
(основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом.

Згідно з ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу
України виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою,
різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

З огляду на вимоги частини першої
статті 4-7 і статті 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд має з'ясовувати
обставини, пов'язані з правильністю
здійснення позивачем розрахунку, та
здійснити оцінку доказів, на яких цей
розрахунок ґрунтується. У разі якщо
відповідний розрахунок позивачем
здійснено неправильно, то
господарський суд з урахуванням
конкретних обставин справи самостійно
визначає суми пені та інших нарахувань
у зв'язку з порушенням грошового
зобов'язання, не виходячи при цьому за
межі визначеного позивачем періоду
часу, протягом якого, на думку позивача,
мало місце невиконання такого
зобов'язання, та зазначеного позивачем
максимального розміру відповідних
пені та інших нарахувань (п. 1.12
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 14 від
17.12.13. «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань»).

В силу приписів п. 18 Інформаційного
листа Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2004 році"
№ 01-8/344 від 11.04.2005 р. з огляду на вимоги
частини 1 статті 47 ГПК України щодо
прийняття судового рішення за
результатами обговорення усіх
обставин справи та частини 1 статті 43
ГПК України стосовно всебічного,
повного і об'єктивного розгляду в
судовому процесі всіх обставин справи
в їх сукупності, суд повинен перевірити
обґрунтованість і правильність
здійсненого нарахування сум штрафних
санкцій, річних, збитків від інфляції, і
в разі, якщо їх обчислення помилкове -
зобов'язати позивача здійснити
перерахунок відповідно до закону чи
договору або зробити це самостійно.

Судом встановлено факт прострочення
виконання грошового зобов'язання та на
підставі викладеного вище здійснено
перерахунок пені та встановлено, що на
користь позивача підлягає стягненню
351,91 грн. - пені. В іншій частині в
розмірі 8,04 грн. пеню нараховано
безпідставно, а тому в задоволенні
позову в цій частині необхідно
відмовити.

Крім того, позивач на підставі ст. 625
Цивільного кодексу України просить суд
стягнути з 182,48 грн. - 3% річних та 62,80 грн.
- збитків від інфляції.

Згідно зі статтею 625 ЦК України
встановлено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
індексу інфляції та процентів річних в
порядку ст. 625 ЦК України є способами
захисту його майнового права та
інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові. (Відповідної правової
позиції дотримується Вищий
господарський суд України у постанові
№ 48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд
України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010
р.).

За перерахунком суду, розмір відсотків
річних за прострочення виконання
грошового зобов'язання складає 175,02
грн. В іншій частині в розмірі 7,46 грн. 3%
річних нараховано безпідставно, а тому
в задоволенні позову в цій частині
необхідно відмовити.

За перерахунком суду, розмір збитків
від інфляції складає 62,80 грн., як те
вбачається з обґрунтованого
розрахунку позивача, внаслідок чого
позовні вимоги в цій частині є такими,
що підлягають задоволенню.

При цьому, відповідачами не оспорено
розрахунки пені, збитків від інфляції
та відсотків річних.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК
України витрати, пов'язані з розглядом
справи, в цій частині покладаються на
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75, п. 1-1 ч. 1 ст.
80, ст. ст. 82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. В частині стягнення 4 556 (чотири
тисячі п'ятсот п'ятдесят шість) грн. 38
коп. - основного боргу провадження у
справі припинити.

2. Стягнути з Державного підприємства
«Центр державного земельного
кадастру» (03151, м. Київ, вул. Народного
ополчення, б. 3; ідентифікаційний код
21616582) в особі Одеської регіональної
філії (65078, м. Одеса, вул. Космонавтів, б.
32; ідентифікаційний код 26455235) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Український папір»
(04073, м. Київ, вул. Куренівська, б. 2-Б;
ідентифікаційний код 25394112) 351 (триста
п'ятдесят одну) грн. 91 коп. - пені, 175 (сто
сімдесят п'ять) грн. 02 коп. - 3% річних, 62
(шістдесят дві) грн. 80 коп. - збитків від
інфляції, 1 730 (одну тисячу сімсот
тридцять) грн. 95 коп. - витрат по сплаті
судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити.

4. Після вступу рішення в законну силу
видати наказ.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 24.06.14.

Суддя
Т.М. Ващенко