ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2014 р.
Справа № 914/407/14

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії:

Головуючого судді
Дубник О.П.

Суддів
Скрипчук О.С.

Матущака О.І.

при секретарі
Мусаковському А.В.

розглянув апеляційну скаргу
Львівського міського комунального
підприємства «Львівтеплоенерго» без
номера від 07.05.2014 року (вх. №01-05/2347/14 від
20.05.2014 року)

на рішення Господарського суду
Львівської області від 23.04.2014 року

у справі №914/407/14

за позовом Львівського міського
комунального підприємства
«Львівтеплоенерго», м. Львів

до Львівського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України, м.
Львів

про визнання нечинним та скасування
п.п.2, 3 рішення адміністративної
колегії від 17.12.2013 року №330

За участю представників:

від позивача: Бекерська О.І,, Харків Н.О.,
представники (довіреності в матеріалах
справи);

від відповідача: Оленюк С.Л.,
представник (довіреність в матеріалах
справи).

Судом роз'яснено права та обов'язки,
передбачені ст.ст.20, 22 Господарського
процесуального кодексу України (надалі
- ГПК України).

Відводів складу суду в порядку ст.20 ГПК
України не заявлялось. Заяв про
технічну фіксацію судового процесу від
учасників судового процесу не
надходило.

Причини відкладення розгляду справи
викладено в ухвалі суду від 11.06.2014 року.

Рішенням Господарського суду
Львівської області від 23.04.2014 року у цій
справі (суддя Рим Т.Я.) відмолено у
задоволенні позовних вимог
Львівського міського комунального
підприємства «Львівтеплоенерго» (ЛМКП
«Львівтеплоенерго») до Львівського
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету України про
визнання нечинним та скасування п.п.2, 3
рішення адміністративної колегії
Львівського обласного територіального
відділення Антимонопольного комітету
України від 17.12.2013 року №330.

Не погоджуючись з рішенням місцевого
господарського суду, позивач оскаржив
його в апеляційному порядку. В
обґрунтування доводів апеляційної
скарги, позивач зазначає, що чинним
законодавством не встановлено термін
дії технічних умов на відключення від
мереж централізованого опалення, а
відтак Львівське обласне
територіальне відділення
Антимонопольного комітету України
помилково проводить аналогію для
терміну дії технічних умов на
відключення від теплових мереж із
терміном дії технічних умов на
підключення до теплових мереж.
Скаржник також вважає, що ст.30 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності» здійснює
нормативне регулювання питання
забудови земельної ділянки, та не може
передбачити специфіку кожного
дотичного до будівництва виду
діяльності (зокрема, влаштування
системи теплопостачання), а відтак
вказана норма не регулює питання
реконструкції чи реставрації існуючих
об'єктів; спеціальним
нормативно-правовим актом, що визначає
порядок видачі технічних умов
теплопостачальними підприємствами є
Постанова Кабінету Міністрів України
від 03.10.2007 року №1198. Окрім цього, на
думку апелянта, внесення змін у
внутрішньобудинкові системи не може
регулюватися Законом України «Про
архітектурну діяльність». Також
апелянт зазначає, що плата за видачу
технічних умов справляється один раз,
при першому зверненні; за продовження
технічних умов плата не справляється,
чим спростовується твердження
відповідача про можливість зайвих
фінансових витрат. ЛМКП
«Львівтеплоенерго» зазначає, що
рішенням місцевого господарського
суду було розглянуто питання щодо
порушення прав споживачів при
підключенні до системи
централізованого опалення, однак
рішенням Львівського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України
було встановлено ще й порушення при
видачі технічних умов на від'єднання
опалювальних приладів від мереж та
встановлення вузлів обліку теплової
енергії. Скаржник вказує, що чинним
законодавством не встановлено терміну
дійсності технічних умов на
встановлення вузла обліку теплової
енергії на опалення. ЛМКП
«Львівтеплоенерго» просить
оскаржуване рішення скасувати та
прийняти нове рішення, яким задоволити
позовні вимоги.

Львівське обласне територіальне
відділення Антимонопольного комітету
України у відзиві на апеляційну скаргу
зазначає, що позивач зобов'язаний був
дотримуватися положень ст.30 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності» щодо
чинності технічних умов. Відтак,
відповідач вважає своє рішення
правомірним, оскільки ЛМКП
«Львівтеплоенерго» займає 100 %
монопольне становище на ринку послуг з
видачі технічних умов на
відключення/підключення опалювальних
приладів від/до систем центрального
опалення та технічних умов на
встановлення вузла обліку теплової
енергії в межах м. Львова, в межах
території, на якій розташовані власні
діючі мережі позивача; вказані дії
можуть призвести до ущемлення
інтересів споживачів, яке було б
неможливим за умов існування значної
конкуренції на ринку. Львівське
обласне територіальне відділення
Антимонопольного комітету України
просить оскаржуване рішення залишити
без змін, а апеляційну скаргу без
задоволення.

Колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду,
керуючись нормами ст. 101 ГПК України
щодо меж перегляду справи в
апеляційній інстанції, вважає, що є
можливим прийняти за наслідками
розгляду апеляційної скарги постанову
в даному судовому засіданні.

Львівський апеляційний господарський
суд, перевіривши доводи апеляційної
скарги та дослідивши фактичні
обставини у справі, зробив висновок, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення. При цьому, апеляційний суд
встановив наступні обставини та
керувався такими мотивами.

Рішенням Адміністративної колегії
Львівського обласного територіального
відділення Антимонопольного комітету
України від 17.12.2013 року №330 «Про
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції» (Рішення від
17.12.2013 року №330) визнано ЛМКП
«Львівтеплоенерго» за результатами
діяльності у 2011-2012 року та 2013 році
суб'єктом господарювання, що займає
монопольне (домінуюче) становище на
ринку послуг з видачі технічних умов на
відключення/підключення опалювальних
приладів від/до систем центрального
опалення та технічних умов на
встановлення вузла обліку теплової
енергії на опалення у територіальних
(географічних) межах міста Львова в
межах території, на якій розташовані
власні діючі мережі із часткою 100% (п.1).

Пунктом 2 Рішення від 17.12.2013 року №330
ЛМКП «Львівтеплоенерго» визнано таким,
що вчинило порушення законодавства про
захист економічної конкуренції, що
передбачене п.2 ст.50 Закону України «Про
захист економічної конкуренції», а
саме, зловживання монопольним
(домінуючим) становищем на ринку послуг
з видачі технічних умов на
відключення/підключення опалювальних
приладів від/до систем центрального
опалення та встановлення вузлів обліку
теплової енергії до системи
центрального опалення у вигляді дії
Підприємства (встановлення терміну дії
технічних умов, які не відповідають
вимогам ст.30 Закону України «Про
регулювання містобудівної
діяльності»), що можуть призвести до
ущемлення інтересів споживачів послуг,
які були б неможливими за умов
існування значної конкуренції на
ринку.

Згідно п.3 Рішення на ЛМКП
«Львівтеплоенерго» накладено у
відповідності до ст.52 Закону України
«Про захист економічної конкуренції»
штраф у розмірі 10000 грн.

Рішення від 17.12.2013 року №330 Львівського
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету України
мотивовано тим, що встановлення ЛМКП
«Львівтеплоенерго» у виданих
технічних умовах терміну в один рік (ТУ
від 13.04.2011 №01-96; ТУ від 11.04.2012 №01-81; ТУ від
17.04.2012 №01-85; ТУ від 20.07.2012 №01-175; ТУ від
21.11.2011 №09-3454; ТУ від 17.04.2012 №01-96;від 30.03.2012
№01-82; ТУ від 14.08.2012 №06-2380; ТУ від 15.05.2012
№09-1305; ТУ від 02.06.2011 №09-1582; ТУ від 07.03.2013
№01-58) та два роки (ТУ від 24.05.2013 №25-1973; ТУ
від 20.06.2012 №25-1705; ТУ від 30.07.2012 №01-170; ТУ
від 14.06.2012 №25-1580; ТУ від 13.11.2012 №25-3636; ТУ
від 14.11.2012 №25-3651; ТУ від 16.11.2012 №25-3680; ТУ
від 17.10.2013 №25-3220; ТУ від 24.10.2012 №25-3404; ТУ
від 08.05.2013 №25-1739) суперечить вимогам
пункту 7 статті 30 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
та може призвести до ущемлення
інтересів споживачів даних послуг.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону України
«Про Антимонопольний комітет України»
основним завданням Антимонопольного
комітету України є участь у формуванні
та реалізації конкурентної політики в
частині здійснення державного
контролю за дотриманням законодавства
про захист економічної конкуренції на
засадах рівності суб'єктів
господарювання перед законом та
пріоритету прав споживачів,
запобігання, виявлення і припинення
порушень законодавства про захист
економічної конкуренції.

Згідно з ч.1 ст.13 Закону України «Про
захист економічної конкуренції»
зловживанням монопольним (домінуючим)
становищем на ринку є дії чи
бездіяльність суб'єкта господарювання,
який займає монопольне (домінуюче)
становище на ринку, що призвели або
можуть призвести до недопущення,
усунення чи обмеження конкуренції, або
ущемлення інтересів інших суб'єктів
господарювання чи споживачів, які були
б неможливими за умов існування
значної конкуренції на ринку.
Зловживання монопольним (домінуючим)
становищем на ринку забороняється і
тягне за собою відповідальність згідно
з законом (ч.3 ст.13).

Пунктом 2 статті 50 Закону України «Про
захист економічної конкуренції»
визначено, що порушеннями
законодавства про захист економічної
конкуренції є зловживання монопольним
(домінуючим) становищем.

Положеннями п.1 ч.2 ст.52 Закону України
«Про захист економічної конкуренції»
визначено, що за порушення, передбачені
пунктами 1, 2 та 4 статті 50 цього Закону,
накладаються штрафи у розмірі до
десяти відсотків доходу (виручки)
суб'єкта господарювання від реалізації
продукції (товарів, робіт, послуг) за
останній звітний рік, що передував
року, в якому накладається штраф. У разі
наявності незаконно одержаного
прибутку, який перевищує десять
відсотків зазначеного доходу (виручки),
штраф накладається у розмірі, що не
перевищує потрійного розміру
незаконно одержаного прибутку.

Стаття 1 Закону України «Про
архітектурну діяльність» дає
визначення об'єктів архітектурної
діяльності (об'єкти архітектури) -
будинки і споруди житлово-цивільного,
комунального, промислового та іншого
призначення, їх комплекси, об'єкти
благоустрою, садово-паркової та
ландшафтної архітектури,
монументального і
монументально-декоративного
мистецтва, території (частини
територій)
адміністративно-територіальних
одиниць і населених пунктів.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України
«Про архітектурну діяльність»
будівництво (нове будівництво,
реконструкція, реставрація,
капітальний ремонт) об'єкта
архітектури здійснюється відповідно
до затвердженої проектної
документації, державних стандартів,
норм і правил у порядку, визначеному
Законом України «Про регулювання
містобудівної діяльності».

Згідно з ч.1 ст.30 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
технічні умови - комплекс умов та вимог
до інженерного забезпечення об'єкта
будівництва, які повинні відповідати
його розрахунковим параметрам, зокрема
щодо водо-, тепло-, енерго- і
газопостачання, каналізації,
радіофікації, зовнішнього освітлення,
відведення зливових вод,
телефонізації, телекомунікації,
диспетчеризації, пожежної та
техногенної безпеки. Технічні умови є
чинними до завершення будівництва
об'єкта незалежно від зміни замовника.
Зміни до технічних умов можуть
вноситися тільки за згодою замовника
(ч.7 ст.30).

Як вбачається з матеріалів справи,
30.12.2011 року ЛМКП «Львівтеплоенерго»
видано наказ №379 «Про порядок видачі
технічних умов». Згідно преамбули
вказаного наказу він виданий на
виконання, зокрема, Постанови Кабінету
Міністрів України від 25.05.2011 року №548
«Про затвердження Порядку проведення
експертизи містобудівної
документації», яка в свою чергу
прийнята відповідно до Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності».

Стаття 59 Закону України «Про захист
економічної конкуренції» визначає
підстави для зміни, скасування чи
визнання недійсним рішення органу
Антимонопольного комітету України.
Підставами для зміни, скасування чи
визнання недійсними рішень органів
Антимонопольного комітету України є:
неповне з'ясування обставин, які мають
значення для справи; недоведення
обставин, які мають значення для справи
і які визнано встановленими;
невідповідність висновків, викладених
у рішенні, обставинам справи; порушення
або неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права.
Порушення або неправильне
застосування норм процесуального
права може бути підставою для зміни,
скасування чи визнання недійсним
рішення тільки за умови, якщо це
порушення призвело до прийняття
неправильного рішення.

Апелянт вважає, що відповідач при
прийнятті рішення неповно з'ясував
обставини, які мають значення для
справи; неправильно застосував норми
матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст.104 ГПК України
підставами для скасування або зміни
рішення місцевого господарського суду
є: неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які місцевий господарський суд визнав
встановленими; невідповідність
висновків, викладених у рішенні
місцевого господарського суду,
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зробив
висновок, що, враховуючи вищевикладене,
місцевий господарський суд повно
з'ясував усі обставини справи і
правильно застосував норми
матеріального права, а відтак відсутні
підстави, на які посилається позивач,
для скасування чи визнання недійсним
рішення відповідача.

При цьому суд апеляційної інстанції
відзначає, що відповідно до ч.1 ст.13
Закону України «Про захист економічної
конкуренції» зловживанням монопольним
(домінуючим) становищем на ринку є дії
чи бездіяльність суб'єкта
господарювання, який займає монопольне
(домінуюче) становище на ринку, що
призвели або можуть призвести до
недопущення, усунення чи обмеження
конкуренції, або ущемлення інтересів
інших суб'єктів господарювання чи
споживачів, які були б неможливими за
умов існування значної конкуренції на
ринку.

Тобто, зазначена норма закону не
обмежує кількість фактів, необхідних
для кваліфікації дій суб'єктів
господарювання як зловживання
монопольним (домінуючим) становищем.
Одноразове порушення, належним чином
встановлене і доведене, є підставою для
такої кваліфікації.

Отже, доводи апелянта, що місцевий
господарський суд при розгляді справи
досліджував лише факти видачі
технічних умов на підключення до мереж
теплопостачання, в той час як рішенням
відповідача встановлено порушення при
видачі технічних умов на підключення
опалювальних приладів до мереж,
від'єднання опалювальних приладів від
мереж та встановлення вузлів обліку
теплової енергії, і це є підставою для
скасування судового рішення,
безпідставні.

Таким чином рішення місцевого
господарського суду від 23.04.2014 року у
цій справі є законним та обґрунтованим,
а тому його слід залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

Також суд апеляційної інстанції
враховуючи положення ст.ст. 49, 105 ГПК
України, зробив висновок про те, що
витрати за подання апеляційної скарги
слід покласти на апелянта. Окрім цього,
враховуючи, що апелянтом при поданні
апеляційної скарги фактично оплачено
913,50 грн., а спір у справі носить
немайновий характер, відтак, ЛМКП
«Львівтеплоенерго» слід повернути 304,50
грн. як такий, що зайво сплачений, про що
винести ухвалу.

Керуючись ст.ст. 103, 105 ГПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а рішення Господарського
суду Львівської області від 23.04.2014 року
у справі №914/407/14 без змін.

2. Судові витрати за розгляд справи
в апеляційному порядку покласти на
Львівське міське комунальне
підприємство «Львівтеплоенерго».

3. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття та може бути
оскаржена в касаційному порядку згідно
з розділом ХІІ-І ГПК України.

Повний текст постанови складено 23.06.2014
року

Головуючий суддя
Дубник О.П.

Судді
Скрипчук О.С.

Матущак О.І.