ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2014 року Справа № 908/3973/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Головуючий суддяХодаківська
І.П.,суддіБакуліна С.В., Яценко
О.В.розглянувши матеріали касаційної
скаргиУправління соціального захисту
населення Запорізької міської
радина постановуДонецького
апеляційного господарського суду
від 18.03.2014 року у справі№
908/3973/13господарського судуЗапорізької
областіза позовомДержавного
підприємства "Придніпровська
залізниця"до Управління соціального
захисту населення Запорізької
міської радипро стягнення 1 033 228, 23 грн.

В засіданні взяли участь представники:

- позивача:Барчунінов К.О. дов. № 36 від
01.01.2014 року,- відповідача:не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Придніпровська
залізниця" (далі за текстом - ДП
"Придніпровська залізниця") звернулось
до господарського суду Запорізької
області з позовом до Управління
соціального захисту населення
Запорізької міської ради (далі за
текстом - Управління соцзахисту
населення) про стягнення 1 033 228, 23 грн.

Рішенням господарського суду
Запорізької області від 23.01.2014 року
позовні вимоги задоволено: стягнуто з
Управління соцзахисту населення на
користь ДП "Придніпровська залізниця"
збитки у розмірі 1 033 228, 56 грн.

Не погодившись з рішенням місцевого
господарського суду, Управління
соцзахисту населення звернулось до
Донецького апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просило скасувати
рішення господарського суду
Запорізької області від 23.01.2014 року та
прийняти нове рішення у справі, яким
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Постановою Донецького апеляційного
господарського суду від 18.03.2014 року у
справі № 908/3973/13 апеляційну скаргу
Управління соцзахисту населення
залишено без задоволення, а рішення
господарського суду Запорізької
області від 23.01.2014 року - без змін.

Не погоджуючись з вказаними судовими
актами, Управління соцзахисту
населення звернулось до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення господарського суду
Запорізької області від 23.01.2014 року та
постанову Донецького апеляційного
господарського суду від 18.03.2014 року у
справі № 908/3973/13 та прийняти нове
рішення у справі, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог,
аргументуючи порушення норм права,
зокрема, ст. ст. 7, 9 Закону України "Про
залізничний транспорт", ст. 18 Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні", ст. ст. 1, 11, 22, 614, 623 Цивільного
кодексу України, ст. ст. 1, 48, 89, 102
Бюджетного кодексу України, ст. 179
Господарського кодексу України, ст. ст.
1, 43, 12, 33, 34, 54, 84 Господарського
процесуального кодексу України.

06.06.2014 року на адресу Вищого
господарського суду України надійшло
клопотання від відповідача про розгляд
касаційної скарги за його відсутності,
яке колегією суддів задоволено.

Розпорядженням секретаря другої
судової палати Вищого господарського
суду України від 17.06.2014 року № 03-05/820 для
розгляду касаційної скарги у справі №
908/3973/13 у зв'язку з виходом з відпустки
судді Ходаківської І.П., завантаженістю
суддів Дроботової Т.Б. та Волковицької
Н.О., сформовано колегію суддів у
складі: головуючий - Ходаківська І.П.,
судді Бакуліна С.В., Яценко О.В.
(доповідач).

Ухвалою Вищого господарського суду, на
підставі ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України,
розгляд касаційної скарги відкладено
до 26.06.2014 року, у зв'язку з неявкою
представника відповідача в судове
засідання

Учасників судового процесу відповідно
до статті 1114 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України) належним чином
повідомлено про час і місце розгляду
касаційної скарги.

Колегія суддів Вищого господарського
суду України, переглянувши у
касаційному порядку рішення суду
першої інстанції та постанову
апеляційної інстанції, на підставі
встановлених фактичних обставин
справи, перевіривши застосування судом
першої інстанції та апеляційної
інстанції норм матеріального та
процесуального права, дійшла висновку,
що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з оглядну на
наступне.

Відповідно до вимог статей 107, 108, 1117
Господарського процесуального кодексу
України Вищий господарський суд
України переглядає за касаційною
скаргою рішення місцевого
господарського суду після їх перегляду
в апеляційному порядку та постанови
апеляційного господарського суду,
ухвалені за результатами апеляційного
розгляду; ухвали місцевого
господарського суду, зазначені в
частині першій статті 106 цього Кодексу,
після їх перегляду в апеляційному
порядку та постанови апеляційного
господарського суду, ухвалені за
результатами апеляційного розгляду на
підставі встановлених фактичних
обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та
досліджено судами, ДП "Придніпровська
залізниця" звернулось до місцевого
господарського суду з позов до
Управління соцзахисту населення про
стягнення збитків у розмірі 1 033 228, 23
грн.

Спір у справі, як встановлено судами,
виник у звязку з тим, що в серпні -
вересні 2013 року позивачем надало
послуги з перевезення пільгової
категорії пасажирів приміським
залізничним транспортом по станціям:
Дніпробуд-2, Запоріжжя-1, Запоріжжя -2,
Запоріжжя-Ліве, ім. А. Алімова,
Запорізька Січ, Передатна, а
відповідач, як розпорядник бюджетних
коштів, розрахунків за дані пільгові
перевезення не здійснив в результаті
чого витрати ДП "Придніпровська
залізниця" з перевезення у вказаний
період склали 1 033 228, 23 грн.

Господарськими судами попередніх
інстанцій досліджено, що позивач на
адресу відповідача листами від 06.09.2013
року № ДН-3 04/931-Л, від 08.10.2013 року №ДН-3
04/1029-Л направив облікову форму про
недоотримані кошти за перевезення
залізничним транспортом в приміському
сполученні окремих громадян за серпень
- вересень 2013 року на загальну суму у
розмірі 1 033 228, 23 грн., а також рахунки №
75 від 06.09.2013 року на суму 563 550, 12 грн. та №
109 від 08.10.2013 року на суму 469 678, 11 грн.

14.10.2013 року позивач направив на адресу
відповідача претензію № 13-01/10 з вимогою
відшкодувати збитки у розмірі 1 033 228, 23
грн., на що відповідач листом № 01-08/507
від 01.11.2013 року відхилив вказану
претензію.

Задовольняючи позовні вимоги суди
виходили з того, що позивачем доведено
суду належними засобами доказування
наявність факту заподіяння йому
збитків, розмір зазначених збитків,
факт неналежного виконання
відповідачем його зобов'язань,
передбачених нормативно-правовими
актами в частині неперерахування
грошових коштів за перевезення
залізничним транспортом в приміському
сполученні окремих категорій громадян,
причинно-наслідковий зв'язок між
неналежним виконанням зобов'язань та
заподіяними збитками, а відповідач не
довів суду відсутність своєї вини у
спричинених позивачу збитках.

Колегія суддів Вищого господарського
суду України вважає такі висновки у
справі судів попередніх інстанцій
передчасними з огляду на наступне.

Основні правові, економічні та
організаційні засади діяльності
залізничного транспорту загального
користування, його роль в економіці і
соціальній сфері України, регламентує
його відносини з органами виконавчої
влади, органами місцевого
самоврядування, іншими видами
транспорту, пасажирами, відправниками
та одержувачами вантажів, багажу,
вантажобагажу і пошти з урахуванням
специфіки функціонування цього виду
транспорту як єдиного
виробничо-технологічного комплексу
визначені Законом України "Про
залізничний транспорт".

Положеннями ч. 5 ст. 9 Закону України "Про
залізничний транспорт" передбачено, що
для захисту інтересів окремих
категорій громадян на пасажирських
перевезеннях, у тому числі приміських,
можуть передбачатися пільгові тарифи.
Збитки залізничного транспорту
загального користування від їх
використання відшкодовуються
залізницям за рахунок державного або
місцевих бюджетів залежно від того,
яким органом прийнято рішення щодо
введення відповідних пільг.

Згідно пп. "б" п. 4 ч. 1 ст. 89, ч. ч. 1, 5 ст.102
Бюджетного кодексу України до
видатків, що здійснюються з районних
бюджетів та бюджетів міст
республіканського Автономної
Республіки Крим і обласного значення
та враховуються при визначенні обсягу
міжбюджетних трансфертів, належать
видатки на компенсаційні виплати за
пільговий проїзд окремих категорій
громадян. Видатки місцевих бюджетів,
передбачені у підпункті "б" пункту 4
частини першої статті 89 цього Кодексу,
проводяться за рахунок субвенцій з
державного бюджету місцевим бюджетам
на здійснення державних програм
соціального захисту у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України. За рахунок субвенції з
державного бюджету місцевим бюджетам,
зокрема, здійснюються компенсаційні
виплати за пільговий проїзд окремих
категорій громадян.

Механізм фінансування видатків
місцевих бюджетів на здійснення
заходів з виконання державних програм
соціального захисту населення,
зокрема, щодо компенсаційних виплат за
пільговий проїзд окремих категорій
громадян, визначається Порядком
фінансування видатків місцевих
бюджетів на здійснення заходів з
виконання державних програм
соціального захисту населення за
рахунок субвенцій з державного
бюджету, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 04.03.2002
року № 256.

Згідно п. 2 Порядку № 256 фінансування
видатків місцевих бюджетів за
державними програмами соціального
захисту населення провадиться за
рахунок субвенцій, передбачених
державним бюджетом на відповідний рік,
у межах обсягів, затверджених у
обласних бюджетах, бюджеті Автономної
Республіки Крим, бюджетах міст Києва та
Севастополя, міст республіканського
Автономної Республіки Крим і обласного
значення та у районних бюджетах на
зазначені цілі.

Головними розпорядниками коштів
місцевих бюджетів на здійснення
заходів з виконання державних програм
соціального захисту населення, згідно
з п. 2 Порядку № 256, є керівники головних
управлінь, управлінь, відділів та інших
самостійних структурних підрозділів
місцевих держадміністрацій,
виконавчих органів рад, до компетенції
яких належать питання праці та
соціального захисту населення.

Перерахування сум субвенцій на
фінансування видатків місцевих
бюджетів на здійснення заходів з
виконання державних програм
соціального захисту населення
провадиться Державною казначейською
службою згідно з помісячним розписом
асигнувань державного бюджету, але в
межах фактичних зобов'язань
відповідних бюджетів щодо пільг,
субсидій, допомоги та компенсаційних
виплат за пільговий проїзд окремих
категорій громадян. Щомісячні суми
субвенцій перераховуються на рахунки
місцевих бюджетів, відкриті
Міністерству фінансів Автономної
Республіки Крим, фінансовим органам
обласних, Київської та
Севастопольської міських
держадміністрацій у відповідних
органах Державної казначейської
служби, пропорційно обсягам субвенцій,
передбаченим у державному бюджеті для
бюджету Автономної Республіки Крим,
обласних бюджетів, бюджетів мм. Києва
та Севастополя (п. 4 Порядку №256).

Передбачені пп. "б" п. 4 ч. 1 ст. 89
Бюджетного кодексу України видатки
належать до бюджетних зобов'язань, які
у п. 7 ст. 2 Бюджетного кодексу України
визначені як будь-яке здійснене
відповідно до бюджетного асигнування
розміщення замовлення, укладення
договору, придбання товару, послуги чи
здійснення інших аналогічних операцій
протягом бюджетного періоду, згідно з
якими необхідно здійснити платежі
протягом цього ж періоду або у
майбутньому.

Розпорядники бюджетних коштів, згідно
з приписами ч. 1 ст. 48 Бюджетного кодексу
України, беруть бюджетні зобов'язання
та здійснюють платежі тільки в межах
бюджетних асигнувань, встановлених
кошторисами, враховуючи необхідність
виконання бюджетних зобов'язань
минулих років, узятих на облік
органами, що здійснюють казначейське
обслуговування бюджетних коштів.

Згідно ч. 3 ст. 48 Бюджетного кодексу
України розміщення замовлення,
укладення договору, придбання товару,
послуги чи здійснення інших
аналогічних операцій протягом
бюджетного періоду, за якими
розпорядником бюджетних коштів взято
зобов'язання без відповідних бюджетних
асигнувань або з перевищенням
повноважень, встановлених цим Кодексом
та законом про Державний бюджет
України (рішенням про місцевий бюджет),
є недійсними. За такими операціями не
виникають бюджетні зобов'язання та не
утворюється бюджетна заборгованість.

За приписами ч. 1 ст. 49 Бюджетного
кодексу України розпорядник бюджетних
коштів після отримання товарів, робіт і
послуг відповідно до умов взятого
бюджетного зобов'язання приймає
рішення про їх оплату та надає
доручення на здійснення платежу
органу, що здійснює казначейське
обслуговування бюджетних коштів, якщо
інше не передбачено бюджетним
законодавством, визначеним пунктом 5
частини першої статті 4 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Бюджетного
кодексу України центральний орган
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері казначейського
обслуговування бюджетних коштів,
здійснює платежі за дорученнями
розпорядників бюджетних коштів у разі:
наявності відповідного бюджетного
зобов'язання для платежу у
бухгалтерському обліку виконання
бюджету; наявності затвердженого в
установленому порядку паспорта
бюджетної програми (у разі
застосування програмно-цільового
методу у бюджетному процесі); наявності
у розпорядників бюджетних коштів
відповідних бюджетних асигнувань.

Механізм розрахунку обсягів
компенсаційних виплат залізницям за
пільгові перевезення окремих
категорій громадян, яким таке право
надано законом, що здійснюються за
рахунок коштів державного або місцевих
бюджетів, а також субвенції з
державного бюджету місцевим бюджетам
на зазначені цілі визначається
Порядком розрахунку обсягів
компенсаційних виплат за пільгові
перевезення залізничним транспортом
окремих категорій громадян,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 16.12.2009 року №1359.

Положеннями п. п. 9 - 11 Порядку № 1359
передбачено, що на підставі місячної
станційної звітності залізниці
складають облікову форму про
недоотримані кошти за перевезення
залізничним транспортом окремих
категорій громадян, витрати на
перевезення яких відшкодовуються з
державного або місцевих бюджетів,
згідно з додатком. Для компенсації
недоотриманих коштів облікова форма
складається окремо для органу
виконавчої влади, який є головним
розпорядником бюджетних коштів,
передбачених на цю мету державним
бюджетом, та органу виконавчої влади,
який є головним розпорядником коштів,
виділених місцевим бюджетом. Залізниці
не пізніше ніж 15 числа місяця
наступного звітного періоду подають
відповідним головним розпорядникам
коштів рахунок на суму, яка підлягає
компенсації, та облікові форми. Головні
розпорядники коштів, передбачених на
компенсаційні виплати, після
надходження їх на власні рахунки у
п'ятиденний строк перераховують
зазначені кошти відповідній залізниці.

Законом України "Про Державний бюджет
України на 2013 рік" обласному бюджету
Запорізької області затверджено
субвенцію на надання пільг з послуг
зв'язку, інших передбачених
законодавством пільг (крім пільг на
одержання ліків, зубопротезування,
оплату електроенергії, природного і
скрапленого газу на побутові потреби,
твердого та рідкого пічного побутового
палива, послуг тепло-, водопостачання і
водовідведення, квартирної плати
(утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій), вивезення
побутового сміття та рідких нечистот),
на компенсацію втрати частини доходів
у зв'язку з відміною податку з
власників транспортних засобів та
інших самохідних машин і механізмів та
відповідним збільшенням ставок
акцизного податку з пального і на
компенсацію за пільговий проїзд
окремих категорій громадян у сумі 87 229,
40 грн., про що зазначено в Додатку № 7
"Міжбюджетні трансферти (додаткові
дотації та субвенції) з Державного
бюджету України місцевим бюджетам на
2013 рік". Міському бюджету м. Запоріжжя
вищезазначених субвенцій Законом
України "Про Державний бюджет України
на 2013 рік" не передбачено.

Так, судами попередніх інстанцій
досліджувалось, що рішенням
Запорізької міської ради № 14 від 20.12.2013
року внесено зміни до рішення
Запорізької міської ради № 9 від 24.12.2012
року та передбачено на компенсаційні
виплати за пільговий проїзд окремих
категорій громадян на залізничному
транспорті - 2 312 457 грн.

Однак, колегія суддів касаційної
інстанції звертає увагу на те, що
докази затвердження в Державному
бюджеті України субвенцій міському
бюджету м. Запоріжжя,
фінансування видатків місцевого
бюджету м. Запоріжжя за рахунок
субвенцій, передбачених державним
бюджетом на 2013 рік, в межах обсягів
затверджених в бюджеті міста Запоріжжя
на 2013 рік, та докази фактичного
перерахування з державного бюджету до
бюджету м. Запоріжжя та надходження на
рахунки Управління соціального
захисту населення Запорізької міської
ради сум субвенцій на компенсаційні
виплати за пільговий проїзд окремих
категорій громадян на залізничному
транспорті, господарськими судами
попередніх інстанцій не
досліджувались у зв'язку з чим суди
прийшли до передчасних висновків у
справі.

В силу приписів ст. 1117 ГПК України
касаційна інстанція обмежена в праві
встановлення обставини, що не були
встановлені у рішенні або постанові
господарського суду чи відхилені ним
та вирішення питання про достовірність
того чи іншого доказу.

За таких обставин, колегія суддів
касаційної інстанції зазначає, що
господарськими судами попередніх
інстанцій в порушення ст. 43 ГПК України
не було всебічно, в повному обсязі та
об'єктивно розглянуто всі обставин
справи в їх сукупності, у зв'язку з чим
суди прийшли до передчасних висновків.

Відповідно до роз'яснень, що містяться
в постанові Пленуму Верховного Суду
України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про
судове рішення у цивільній справі",
рішення є законним тоді, коли суд
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також правильно
витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірний доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Рішення господарських судів
попередніх інстанцій, прийняті у даній
справі, цим вимогам не відповідають.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1119 ГПК України
Вищий господарський суд України за
результатами розгляду касаційної
скарги має право скасувати рішення
першої інстанції або постанову
апеляційної інстанції і передати
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції, якщо суд припустився
порушень норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин справи, що мають
значення для правильного вирішення
спору.

При новому розгляді справи суду
необхідно врахувати викладене,
всебічно і повно з'ясувати обставини
справи, дійсні права та обов'язки
сторін, перевірити доводи, на яких
ґрунтуються вимоги та заперечення
сторін і, в залежності від
встановленого, вирішити спір у
відповідності з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин.

За таких обставин, касаційна скарга
Управління соціального захисту
населення Запорізької міської ради на
рішення господарського суду
Запорізької області від 23.01.2014 року та
постанову Донецького апеляційного
господарського суду від 18.03.2014 року
підлягає частковому задоволенню, а
судові акти попередніх інстанцій -
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119 - 11111
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Управління
соціального захисту населення
Запорізької міської ради на постанову
Донецького апеляційного
господарського суду від 18.03.2014 року у
справі № 908/3973/13 задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду
Запорізької області від 23.01.2014 року та
постанову Донецького апеляційного
господарського суду від 18.03.2014 року у
справі № 908/3973/13 скасувати.

3. Матеріали справи № 908/3973/13
направити на новий розгляд до
господарського суду Запорізької
області.

Головуючий суддяІ.П. Ходаківська
СуддіС.В. Бакуліна О.В. Яценко