м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/7247/14 25.06.14

За позовом Деснянського прокурора з
нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері в інтересах держави в
особі Остерської
квартирно-експлуатаційної частини
району

до Концерну
«Військторгсервіс»

про стягнення 14721,93 грн.

Суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від прокуратури Пантюхов О.В. - за
посвідченням № 011863 від 28.10.12

від позивача Мельниченко О.В. -
представник за довіреністю № 220/745/д від
28.11.13

від відповідача не з'явились

В судовому засіданні 25.06.14 в порядку ст.
85 ГПК України, було оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста
Києва передані позовні вимоги
Деснянського прокурора з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері в
інтересах держави в особі Остерської
квартирно-експлуатаційної частини
району до Концерну «Військторгсервіс»
про стягнення 14 721,93 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
всупереч умовам укладеного між
Остерською КЕЧ району та Концерном
«Військторгсервіс» договору про
надання послуг з централізованого
опалення та постачання гарячої води №
65 від 01.12.2011, відповідач неналежно
виконував зобов'язання щодо
своєчасного розрахунку за спожиті
комунальні послуги, внаслідок чого в
останнього утворилась заборгованість
у розмірі 12 995,64 грн. Крім того, за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань позивачем нарахована пеня
у розмірі 816,06 грн. та штраф у розмірі
909,69 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 18.04.2014 порушено провадження у
справі № 910/7247/14 за вказаною позовною
заявою та призначено розгляд справи в
судовому засіданні 04.06.2014.

03.06.2014 до Господарського суду м. Києва
надійшли документи відповідача на
виконання вимог ухвали суду та
клопотання про відкладення розгляду
справи у зв'язку з неможливістю
забезпечити явку уповноваженого
представника в судове засідання.

У судове засідання, призначене на
04.06.2014, з'явились прокурор та
представник позивача, які надали
документи на виконання вимог ухвали
суду, що долучені до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 04.06.2014 було задоволено
клопотання відповідача та відкладено
розгляд справи на 18.06.2014.

У судове засідання 18.06.2014 з'явилися
представники учасників судового
процесу.

Представник відповідача подав заяву
про залишення позову без розгляду з тих
підстав, що позивач не є тим державним
органом в інтересах якого може
витупати прокуратура, відповідно до
чинного законодавства України, а тому
даний позов прокуратури, на думку
відповідача, не направлений на захист
держави.

Представники прокуратури та позивача
проти заяви відповідача заперечували,
зазначивши при цьому, що в позовній
заяві прокурором чітко визначено та
обґрунтовано підстави подання такого
позову саме і інтересах держави в особі
Остерської квартирно-експлуатаційної
частини району.

Дослідивши заяву відповідача та
заслухавши пояснення представників
учасників, суд відмовляє у її
задоволенні з огляду на таке.

Згідно зі ст.ст. 8, 13 Закону України «Про
оборону України» Міністерство оборони
України є органом державного
управління Збройними Силами України і
несе повну відповідальність за їх
розвиток та підготовку до виконання
завдань оборони.

Відповідно до Указу Президента України
від 6 квітня 2011 року №406/2011 «Про
Положення про Міністерство оборони
України та Положення про Генеральний
штаб Збройних Сил України», одним з
основних завдань Міністерства оборони
України є безпосереднє керівництво
Збройними Силами, утримання їх у
постійній бойовій готовності, всебічне
забезпечення Збройних Сил
продовольством, речовим та іншим
майном, матеріальними та іншими
ресурсами за рахунок коштів державного
бюджету.

Законом України "Про правовий режим
майна у Збройних Силах України"
встановлено, що Міністерство оборони
України здійснює управління
військовим майном, зокрема, закріплює
майно за частинами, приймає рішення
щодо розподілу цього майна між
військовими частинами Збройних Сил
України.

Фінансування Збройних Сил України, як
визначено ст.15 Закону України "Про
Збройні Сили України", здійснюється за
рахунок коштів Державного бюджету
України.

Позивач - Остерська
квартирно-експлуатаційна частина
району є структурною складовою
Міністерства оборони України, органом
державної військової влади на місцях в
системі Збройних Сил України,
уповноважений державою виконувати
відповідні функції у відносинах, що
виникають з його діяльності, який також
утримується за рахунок бюджетних
коштів.

Відповідно до ст. 121 Конституції
України на прокуратуру України
покладено представництво інтересів
громадянина або держави в суді у
випадках, визначених законом. Статтею
36-1 Закону України "Про прокуратуру"
передбачено, що представництво
прокуратурою інтересів громадянина
або держави в суді полягає у здійсненні
прокурорами від імені держави
процесуальних та інших дій,
спрямованих на захист у суді інтересів
громадянина або держави у випадках,
передбачених законом.

Отже, підставою представництва в даній
справі прокурором інтересів позивача є
наявність порушень або загрози
порушень економічних, політичних та
інших державних інтересів внаслідок
протиправних дій (бездіяльності)
фізичних або юридичних осіб, що
вчиняються у відносинах між ними або з
державою.

У судовому засіданні представники
прокуратури та позивача позовні вимоги
підтримали та просили суд задовольнити
у повному обсязі.

Представник відповідач заперечував
проти відзиву, з підстав наведених у
відзиві.

За клопотанням представник позивача у
судовому засіданні оголошувалась
перерва до 25.06.2014.

24.06.2014 р. через загальний відділ
діловодства суду позивачем подано
заяву про зменшення розміру позовних
вимог, згідно яких позивач просить суд
стягнути з відповідача основну суму
заборгованості у розмірі 12 995,64 грн.

У судовому засіданні 25.06.2014 представник
позивача та прокуратури заяву про
зменшення розміру позовних вимог
підтримали.

Позивач, відповідно до ч. 4 ст. 22
Господарського процесуального кодексу
України (із змінами і доповненнями,
внесеними згідно із Законом України
від 07.07.2010 р. N 2453-VI), вправі до прийняття
рішення по справі збільшити розмір
позовних вимог за умови дотримання
встановленого порядку досудового
врегулювання спору у випадках,
передбачених статтею 5 цього Кодексу, в
цій частині, відмовитись від позову або
зменшити розмір позовних вимог. До
початку розгляду господарським судом
справи по суті позивач має право
змінити предмет або підставу позову
шляхом подання письмової заяви.

Відповідно до п.17 Листа Вищого
господарського суду від 20.10.2006, № 01-8/2351
"Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2005 році та
в I півріччі 2006 року" відповідно до
частини четвертої статті 22 ГПК позивач
вправі до прийняття рішення у справі,
зокрема, зменшити розмір позовних
вимог. Під зменшенням розміру позовних
вимог слід розуміти зміну (у бік
зменшення) кількісних показників, у
яких виражається позовна вимога, в тому
числі ціни позову.

Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК
ціну позову вказує позивач.

Враховуючи викладене, судом
приймається вказана заява позивача до
розгляду, тобто у справі має місце нова
ціна позову, виходячи з якої й
вирішується спір.

Відповідача у судове засідання не
забезпечив явку уповноваженого
представника про причин и неявки суд не
повідомив, про час та місце проведення
судового засідання повідомлений
належним чином.

У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника
відповідача не перешкоджає всебічному,
повному та об'єктивному розгляду всіх
обставин справи, суд вважає за можливе
розглянути справу за наявними в ній
матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Представники органу прокуратури та
позивача позовні вимоги підтримали з
урахуванням заяви про зменшення та
просили суд задовольнити позов у
повному обсязі.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників учасників процесу,
всебічно і повно з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд встановив.

01 грудня 2011 року між Остерською
квартирно-експлуатаційною частиною
району (надалі - позивач, виконавець) та
дирекцією «Деснянський військ торг»
Концерну «Військторгсервіс» (надалі -
відповідач, споживач) було укладено
договір № 65 про надання послуг з
централізованого опалення та
постачання гарячої води (надалі -
договір).

Відповідно до п. 1.1 договору виконавець
зобов'язується своєчасно надавати
споживачеві відповідної якості
послуги з централізованого опалення та
постачання гарячої води, а споживач
зобов'язується своєчасно оплачувати
надані послуги за встановленими
тарифами у строки і на умовах, що
передбачені договором.

Згідно з п.п. 2.,3. договору суб'єктом
користування послугами є власник
(орендар) будівлі № 1/153 магазин
«Деснянка» з опалювальним об'ємом
будівлі 758,4 метр.куб.

У п. 5 договору сторони визначили тарифи
на послуги, зокрема: з центрального
постачання гарячої води 46,92 грн за
куб.метр або 618,84 грн за 1 Гкал.; з
централізованого опалення 618,84 грн за 1
Гкал. тепла; з централізованого
постачання пара 618,84 грн за 1 Гкал. тепла.

Згідно з п. 6. договору загальна
вартість на момент укладення становить
21288,10 грн за рік, в т.ч. ПДВ.

Розрахунок щомісячної плати за наданні
комунальні послуги, згідно нормативами
(нормами) проводиться на підставі
рахунку планового використання
опалення, гарячої води та пара (Додаток
№1) та на підставі планової калькуляції
собівартості 1 Гкал. тепла, виробленої
газовою котельнею КЕ 25/14 С за кожну 1
Гкал. вартістю 618,84 грн за 1 Гкал. (п. 7.
договору).

Відповідно до п. п. 9.,10. договору
розрахунковим періодом є календарний
місяць. Платежі за послуги вносяться не
пізніше 10 числа місяця, що настає за
розрахунковим. Підставою для оплати є
рахунки-фактури виконавця.

У п. 35 договору сторони визначили, що
цей договір укладається на 1 рік і
набирає чинності з дня його укладення.
Договір вважається щороку продовженим,
якщо за місяць до закінчення строку
його дії однією із сторін не буде
письмово заявлено про його розірвання
або необхідність перегляду.

Спір у справі виник у зв'язку із
неналежним, на думку позивача,
виконанням відповідачем своїх
зобов'язань за договором в частині
своєчасного та повного здійснення
розрахунків за спожиту теплову енергію
та комунальні послуги за період з січня
2012 по квітень 2012 року.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до п.п. 1,7 ст.193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ст.ст. 526, 530 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно ставляться
та у встановлений строк.

Одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається (ст. 525 ЦК
України).

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ст. 530
Цивільного кодексу України, враховуючи
приписи пункту 9. договору строк
виконання відповідачем зобов'язань по
сплаті за січень-квітень 2012 року станом
на момент вирішення спору настав.

На підтвердження виконання свого
зобов'язання за договором позивач
надав суду рахунки, які виставлялися
відповідачу протягом спірного періоду,
завірені копії містяться в матеріалах
справи.

Згідно з п. 10. договору споживач
зобов'язується оплачувати послуги в
установлений договором строк.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач взяті на себе зобов'язання
по оплаті послуг не виконав в повному
обсязі, внаслідок чого у нього виникла
заборгованість перед позивачем у
розмірі 12 995,64 грн., що підтверджується
довідкою про заборгованість Концерну
«Військторгсервіс» станом на 18.04.2014,
яка підписана керівником та головним
бухгалтером позивача.

Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до статті 610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
визначених змістом зобов'язання умов
(неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу
України визначено, що боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Це стосується відповідача, який мав
довести суду, що він зобов'язання за
договором № 65 від 01.12.2011 р. виконав
своєчасно та в повному обсязі,
відповідно до умов договору.

Наведені заперечення у відзиві на
позовну заяву відповідача,
спростовуються доказами наявними у
матеріалах справи. Зокрема, як
свідчать матеріали справи, послуги
надавалися відповідачу на підставі
договору № 65 про надання послуг з
централізованого опалення та
постачання гарячої води від 01.12.2011 р.,
який згідно з п. 35 був пролонгований на
той самий строк і на тих же умовах,
(відповідачем не надано жодного
допустимого та належного доказу щодо
розірвання чи припинення договору).
Підставою для оплати таких послуг,
згідно п. 10 договору, є рахунки-фактури
виконавця, при цьому, даний договір не
містить зобов'язання виконавця
направляти такі рахунки-фактури на
адресу споживача. Крім іншого, слід
зазначити, що підписавши даний договір,
відповідач взяв на себе зобов'язання
оплачувати послуги в установлений
договором строк.

Відтак, відповідач доказів відсутності
заборгованості за отримані послуги
суду не надав як і доказів на
спростування обставин, повідомлених
позивачем.

Враховуючи викладене, вимоги прокурати
про стягнення з відповідача
заборгованості за договором № 65 від
01.12.2011 розмірі 12 995,64 грн є
обґрунтованими, документально
підтвердженими та такими, що
підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про суму судового
збору, суд приймає до уваги, що
відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 5 Закону
України «Про судовий збір» органи
прокуратури звільняються від сплати
судового збору.

Частиною 3 ст. 49 ГПК України
встановлено, що судовий збір, від
сплати якого позивач у встановленому
порядку звільнений, стягується з
відповідача в доход бюджету
пропорційно розміру задоволених вимог,
якщо відповідач не звільнений від
сплати судового збору.

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України витрати
по сплаті судового збору покладаються
на відповідача.

Керуючись ст.ст. 29, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Концерну
«Військторгсервіс» (03151, м. Київ, вул.
Молодогвардійська, буд. 28-А,
ідентифікаційний код 33689922) на користь
Остерської квартирно-експлуатаційної
частини району (17024, Чернігівська
область, Козелецький район, сел.. Десна,
вул.. Ювілейна, буд. 3, ідентифікаційний
код 07807645) заборгованість у розмірі 12 995
(дванадцять тисяч дев'ятсот дев'яносто
п'ять) грн 64 коп.

3. Стягнути з Концерну
«Військторгсервіс" (03151, м. Київ, вул.
Молодогвардійська, 28-А,
ідентифікаційний код 33689922) на користь
Державного бюджету України судовий
збір у розмірі 1 827 (одну тисячу вісімсот
двадцять сім) грн. 00 коп.

4. Після набрання рішенням законної
сили видати накази.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 25.06.2014 р.

Суддя
Пукшин Л.Г.