ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" червня 2014 р.
Справа № 907/292/14

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії

головуючого-судді
Бонк Т. Б.

суддів
Бойко С.М.

Желік М.Б.

при секретарі судового засідання І.О.
Борщ

за участю представників сторін:

від позивача - Брюхович М.Й.
(представник за довіреністю)

від відповідача (скаржник) - не з'явився

розглянуши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю „Фаворит - М", с.
Вонігово, Тячівський район, від 10.05.2014
року №9

на рішення господарського суду
Закарпатської області від 29.04.2014 року,
суддя Карпинець В.І.,

у справі № 907/292/14

за позовом: Державного підприємства
„Брустурянське ЛМГ", с.Лопухово,
Закарпатська область,

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю „Фаворит - М",
с.Вонігово, Закарпатська область,

про стягнення суми 46 516,16 грн.

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду
Закарпатської області від 29.04.2014 року у
справі № 907/292/14 позов задоволено.
Стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю „Фаворит - М", м.
Ужгород, на користь Державного
підприємства „Брустурянське
лісомисливське господарство", м. Тячів,
суму 46 516,16грн. боргу та суму 1 827,00грн. у
відшкодування витрат по сплаченому
судовому збору.

Рішення суду мотивоване тим, що
відповідач, отримавши від позивача
товар на підставі товаро - транспортних
накладних, не оплатив його в повному
обсязі, в результаті чого у нього
виникла заборгованість перед
позивачем, про стягнення якої останнім
правомірно та підставно заявлено.

В апеляційній скарзі відповідач
просить дане рішення скасувати та
прийняти нове, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі мотивуючи це тим, що постачання
товару за товарно - транспортними
накладними не відбулося згідно
домовленостей між підприємствами.
Зазначає, що за цими накладними
поставлено продукцію неналежної
якості, а вказані накладні не було
підписано від імені відповідача
повноважною особою.

Розглянувши наявні у справі матеріали,
давши належну оцінку доводам та
запереченням, які містяться в
апеляційній скарзі та у відзиві,
заслухавши пояснення представника
позивача, колегія суддів апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що рішення господарського суду першої
інстанції слід залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, між
сторонами склалися та існували
господарські відносини з приводу
поставки лісопродукції у 2012 - 2013 роках.

Так, позивачем за січень місяць 2013р. з
урахуванням наявності наряду №238 на
відпуск лісопродукції (а.с.16) було
відпущено відповідачеві через водія
експедитора - Маджара, по факту -
техсировину (ялину) в загальній
кількості 142,83 м.куб. на загальну суму 40
877,05грн., що підтверджується наявними у
матеріалах справи товарно -
транспортними накладними №039752 від
22.01.2013р. (а.с.39); №039753 від 23.01.2013р. (а.с.40);
№039757 від 25.01.2013р. (а.с.17) та №039762 від
31.01.2013р. (а.с.41); лютий місяць 2013р., з
урахуванням наявності наряду №490 на
відпуск лісопродукції (а.с.18), було
відпущено відповідачеві, через водія
експедитора - Маджара, по факту -
техсировину (ялину) в загальній
кількості 152,49 м. куб. на загальну суму 43
335,95грн., що підтверджується наявними у
матеріалах справи товарно -
транспортними накладними: №039767 від
01.02.2013р. (а.с.19); №042684 від 13.02.2013р. (а.с.20);
№042689 від 22.02.2013р. (а.с.21) та №042690 від
25.02.2013р. (а.с.22). Тобто загалом на суму 84
213,0 грн.

Як вбачається з наявних у справі копій
вищезазначених товарно-транспортних
накладних, такі підписані
представниками обох сторін.

Слід зазначити, що у справі відсутні
належні докази укладення між сторонами
договору у формі єдиного письмового
документу.

З наявної у матеріалах справи
бухгалтерської довідки позивача від
15.04.2014р. за №209 вбачається, що у
відповідача перед позивачем станом на
01.01.2013р. була в наявності
заборгованість у сумі 16 433,40грн. та
заборгованість позивача перед
відповідачем (тобто дебіторська
заборгованість позивача перед
відповідачем) у сумі 2 583,66грн., на суму
якої позивач у позовній заяві просить
зменшити заборгованість відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем було виконано
зобов"язання по оплаті отриманої
техсировини (ялини) в наступному
порядку :

- за товарно - транспортною накладною
№039752 від 22.01.2013р., що підтверджується
платіжним дорученням №1745 від 23.01.2013р.
про сплату суми 11 353,18грн. (а.с.36);

- за товарно - транспортною накладною
№039753 від 23.01.2013р., що підтверджується
платіжним дорученням №1748 від 25.01.2013р.
про сплату суми 11 000,00грн. (а.с.36);

- за товарно - транспортною накладною
№039757 від 25.01.2013р., що підтверджується
платіжним дорученням №1758 від 29.01.2013р.
про сплату суми 8 532,00грн. (а.с.38);

- за товарно - транспортною накладною
№039767 від 01.02.2013р., що підтверджується
платіжним дорученням №1774 від 06.02.2013р.
про сплату суми 10 257,00грн. (а.с.38) та за
товарно - транспортною накладною №042684
від 13.02.2013р., що підтверджується
платіжним дорученням №1801 від 14.02.2013р.
про сплату суми 10 404,30грн. (а.с.37).

Відтак, відповідачем оплачено суму у
загальному розмірі 51 546,48грн. від
загальної суми 84 213,00грн.за отриману від
позивача техсировину (ялину) у періоді
січень - лютий 2013р. Тобто за таких
обставин у відповідача за утворилась
заборгованість у розмірі 32666,52 грн.

Згідно ст. 55 ГПК України ціну позову
визначає позивач.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач не скористався своїм правом
в господарському суді першої інстанції
та не подав суду відзив на позовну
заяву, в призначені судові засідання
не зявлявся, хоча належним чином був
повідомлений про час та місце розгляду
справи.

За таких обставин, у відповідача перед
позивачем утворилася заборгованість в
сумі 46516,16 грн.

Оскільки самостійно відповідачем не
було проведено оплатузаборгованості,
тому позивач, відповідно до вимог ст.530
ЦК України, звертався до відповідача з
письмовою претензією №3 від 21.02.2014р.
щодо повернення грошових коштів, а саме
щодо необхідності сплати наявної суми
заборгованості в розмірі 46 516,16грн.,
однак така була залишена відповідачем
без належного реагування.

Станом на момент розгляду спору в
апеляційному порядку в матеріалах
справи відсутні докази, які б
підтвердили сплату відповідачем
вищевказаного боргу.

Згідно ч.1 ст.181 ГК України допускається
господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

Згідно ч.1 ст.692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Згідно ч.2 ст.692 ЦК України
покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару.

Якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлено інший
строк оплати товару, відповідна оплата
має бути здійснена боржником негайно
після такого прийняття, незалежно від
того, чи пред'явив йому кредитор
пов'язану з цим вимогу. При цьому
передбачена законом відповідальність
за невиконання грошового зобов'язання
підлягає застосуванню починаючи з дня,
наступного за днем прийняття товару,
якщо інше не вбачається з укладеного
сторонами договору. Відповідні
висновки випливають зі змісту частини
другої статті 530 ЦК України (п. 1.7
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17.12.2013
року № 14).

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст.193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Згідно п.3 ч.1 ст.94 ГПК України
апеляційна скарга повинна містити
підстави, з яких порушено питання про
перегляд рішення з посиланням на
законодавство і матеріали, що є у
справі.

Основними доводами апеляційної скарги
є ті, що за наведеними накладними не
відбулась поставка товару; поставлено
товар неналежної якості; вказані
накладні не було підписано повноважною
особою.

Разом з тим, слід зазначити, що
заперечення скаржника не стосувалися
заявленого розміру заборгованості та
ціни позову.

Частиною 1 статті 673 Цивільного кодексу
України передбачено, що продавець
повинен передати покупцеві товар,
якість якого відповідає умовам
договору купівлі-продажу.

Згідно ч.2 ст. 673 ЦК України у разі
відсутності в договорі купівлі
-продажу умов щодо якості товару,
продавець зобов'язаний передати
покупцеві товар, придатний для мети, з
якою товар такого роду звичайно
використовується.

Згідно вимог ст.675 ЦК України товар,
який продавець передає покупцеві має
відповідати вимогам щодо його якості в
момент його передання покупцеві, якщо
інше не встановлено договором.

Порядок прийняття товару за якістю
регулюються спеціальними
нормативно-правовими актами.

Статтею 271 Господарського кодексу
України передбачено, що Кабінет
Міністрів України відповідно до вимог
цього Кодексу та інших законів
затверджує Положення про поставки
продукції виробничо-технічного
призначення та поставки виробів
народного споживання, а також Особливі
умови поставки окремих видів товарів.
Оскільки згадані нормативно-правові
акти урядом ще не прийнято, враховуючи
положення Постанови Верховної Ради
України від 12.09.1991 року "Про порядок
тимчасової дії на території України
окремих актів законодавства Союзу РСР"
продовжує діяти Інструкція про порядок
приймання продукції
виробничо-технічного призначення та
товарів народного споживання за
якістю, затверджена постановою
Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР
від 25.04.1966 р. №П-7 (надалі - Інструкція
№П-7).

Пунктом 6 Інструкції №П-7 передбачено,
що приймання продукції за якістю
здійснюється на складі отримувача у
такі строки: при поставці за межі міста
- не пізніше 20 днів, після видачі
продукції органом транспорту чи
надходження її на склад отримувача.
Машини, обладнання, прилади та інша
продукція, яка надійшла в тарі та яка
має гарантійні строки служби чи
зберігання, перевіряються за якістю та
комплектністю при відкриванні тари,
але не пізніше установлених
гарантійних строків.

Пункти 16-19, 29 цієї Інструкції
встановлюють спеціальний порядок
актування товару, щодо якого виявлено
недоліки за якістю. Однак відповідачем
не надано доказів повідомлення
позивача про залучення до спільної
участі для огляду виявлених недоліків
та складення двостороннього акту
(частина 2 пункту 16 Інструкції №П-7).

Згідно з частиною 2 статті 678 Цивільного
кодексу України в разі істотного
порушення вимог щодо якості товару
(виявлення недоліків, які не можна
усунути, недоліків, усунення яких
пов'язане з непропорційними витратами
або затратами часу, недоліків, які
виявилися неодноразово чи з'явилися
знову після їх усунення) покупець має
право за своїм вибором: 1) відмовитися
від договору і вимагати повернення
сплаченої за товар грошової суми; 2)
вимагати заміни товару.

Згідно ч.1 ст. 689 ЦК України покупець
зобов'язаний прийняти товар, крім
випадків, коли він має право вимагати
заміни товару або має право
відмовитися від договору
купівля-продажу.

Однак відповідачем не надано належних
доказів на підтвердження своїх
заперечень щодо поставки неякісного
товару. Зважаючи на вищенаведене,
апеляційний господарський суд вважає
недоведеними та безпідставними
твердження відповідача про поставку
йому неякісної продукції.

Аналогічно, скаржником не надано
жодних належних доказів на
підтвердження своїх заперечень щодо
підписання товарно - транспортних
накладних неповноважною особою.

Надання чи ненадання доказів - це право
сторони. Але вибираючи спосіб захисту,
який базований на ненаданні доказів,
сторона несе ризик, що вона не зможе в
подальшому посилатися на ті докази,
яких вона не надала (Постанова Вищого
господарського суду України від 30.01.2014
року у справі № 924/886/13).

Відтак, доводи апеляційної скарги не
спростовують висновку суду першої
інстанції про задоволення позовних
вимог.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи наведене, апеляційний
господарський суд вважає, що рішення
господарського суду першої інстанції
прийняте з урахуванням усіх обставин
справи та з дотриманням норм чинного
законодавства, а тому не вбачає підстав
для його зміни чи скасування.

Зважаючи на те, що апеляційну скаргу
залишено без задоволення, витрати по
сплаті судового збору залишаються на
скаржнику відповідно до ст. 49 ГПК
України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України,
Львівський апеляційний господарський
суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду
Закарпатської області від 29.04.2014 року у
справі № 907/292/14 - залишити без змін,
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю „Фаворит -
М", с. Вонігово, Тячівський район, від
10.05.2014 року №9 - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття та може бути
оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу скерувати на адресу
місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлений
20.06.2014 р.

Головуючий суддя
Бонк Т. Б.

Суддя
Бойко С.М.

Суддя
Желік М.Б.