ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 року Справа № 5020-961/2012

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Полякова Б.М. - головуючого, Коваленка
В.М. (доповідач у справі), Короткевича
О.Є.,розглянувши касаційну
скаргупублічного акціонерного
товариства "Дельта Банк", м. Київ на
постанову та ухвалувід 06.02.2014 р.
Севастопольського апеляційного
господарського суду від 05.11.2013 р.
господарського суду м. Севастополяу
справі№ 5020-961/2012 господарського суду м.
Севастополя

за заявою боржникатовариства з
обмеженою відповідальністю "Фірма
"Лінарт", м. Севастополь провизнання
банкрутомліквідаторарбітражний
керуючий Кирилін М.В.та
скаргоюпублічного акціонерного
товариства "Дельта Банк", м. Київ на
діїліквідатора щодо відхилення
грошових вимог ПАТ "Дельта Банк" в сумі
7 459 654 грн. 56 коп.в судовому засіданні
взяв участь представник:

ПАТ "Дельта Банк"Предчук Т.В.,
довір.,ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду м.
Севастополя від 30.08.2012 року порушено
провадження у справі № 5020-961/2012 про
банкрутство товариства з обмеженою
відповідальністю "Фірма "Лінарт" (далі -
Боржник, Товариство) за заявою
останнього в порядку норм ст. 51 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (в редакції до
набрання чинності з 19.01.2013 р. внесених
змін, далі - Закон про банкрутство).

Постановою господарського суду м.
Севастополя від 17.10.2012 року Товариство
визнано банкрутом, відносно нього
відкрито ліквідаційну процедуру
строком на 12 місяців, а ліквідатором
Боржника призначено арбітражного
керуючого Кириліна М.В.

Ухвалою господарського суду м.
Севастополя від 05.11.2013 року (суддя - В.О.
Головко) скаргу кредитора Боржника -
публічного акціонерного товариства
"Дельта Банк" (далі - Банк) на дії
ліквідатора - арбітражного керуючого
Кириліна М.В. щодо відхилення грошових
вимог Банку в розмірі 7 459 654 грн. 56 коп.
та 320 000 грн. 00 коп. задоволено частково:
визнано безпідставним повне
відхилення грошових вимог Банку до
Боржника у розмірі 320 000 грн. 00 коп. на
підставі договору застави № 63/Zk-08-2; "в
інших частинах вимог" у задоволенні
скарги відмовлено.

Не погодившись із цією ухвалою суду,
публічне акціонерне товариство "Дельта
Банк" звернулося до Севастопольського
апеляційного господарського суду із
апеляційною скаргою, в якій просило
скасувати ухвалу господарського суду
м. Севастополя від 05.11.2013 року в частині
відмови у задоволенні скарги Банку на
дії ліквідатора Боржника -
арбітражного керуючого Кириліна М.В.
щодо відхилення грошових вимог Банку в
розмірі 7 459 654 грн. 56 коп. та прийняти
нове судове рішення, яким задовольнити
скаргу Банку у повному обсязі.

Постановою Севастопольського
апеляційного господарського суду від
06.02.2014 року (головуючий суддя - Градова
О.Г., судді: Євдокімов І.В., Заплава Л.М.)
апеляційну скаргу залишено без
задоволення, а ухвалу господарського
суду м. Севастополя від 05.11.2013 року - без
змін.

Не погоджуючись із вказаними судовими
рішеннями попередніх інстанцій,
публічне акціонерне товариство "Дельта
Банк" звернулося до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою та уточненнями до
неї, в яких просить скасувати постанову
Севастопольського апеляційного
господарського суду від 06.02.2014 року та
ухвалу господарського суду м.
Севастополя від 05.11.2013 року і прийняти
нове судове рішення, яким задовольнити
скаргу Банку у повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована
порушенням судами попередніх
інстанцій норм матеріального права,
зокрема ст.ст. 31, 14, 23, 25, 51 Закону про
банкрутство, ст.ст. 627, 1050 Цивільного
кодексу України, ст. 232 Господарського
кодексу України, а також норм
процесуального права.

Заслухавши пояснення представника
скаржника, обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши наявні
матеріали справи, проаналізувавши
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

В ході розгляду скарги Банку на дії
ліквідатора Боржника з приводу
відхилення ліквідатором частини
кредиторських вимог Банку до Боржника,
місцевий суд встановив, що ці вимоги на
частину суму виникли із кредитних
зобов'язань та були набуті Банком за
договором про передачу активів та
кредитних прав від ТОВ "Укрпромбанк",
однак повного тексту відповідного
договору у справу на вимогу суду не
було надано, а тому не можна з'ясувати
повний обсяг переданих активів та
кредитних прав. Також суди вказали, що
не можна встановити фактичний обсяг
невиконаного грошового зобов'язання
Боржника, оскільки надані документи не
містять відомостей щодо складу цих
зобов'язань. Ліквідатором же були
визнані суми, стягнені за рішенням
суду, з урахуванням часткового
погашення Товариством заборгованості.
Крім цього суд вказав, що наявність
судового рішення про стягнення не
припиняє кредитних правовідносин та
відповідного зобов'язання. Банк же
неправомірно включив до складу вимог
суми пені, що були нараховані під час
дії мораторію на задоволення вимог
кредиторів, а при обрахуванні штрафних
санкцій не застосував приписи ч. 6 ст. 232
Господарського кодексу України. Щодо
забезпечених заставою майна Боржника
вимог в сумі 320 тис. грн. суд зазначив, що
ці вимоги станом на 13.08.2013 року вже були
внесені ліквідатором до реєстру вимог
кредиторів, а тому їх відхилення у
подальшому є незаконним. Підтримуючи
вказані висновки, апеляційний суд
додав, що надані Банком на
підтвердження своїх вимог розрахунки
не є первинними документами, тому не
приймаються судом у якості належних
доказів у справі.

Заперечуючи наведені висновки судів,
скаржник зазначає, що на підтвердження
всієї суми вимог були надані
розрахунки. Нарахування ж пені та
штрафів припиняється з визнанням
боржника банкрутом. Також заявник
вказав, що прийняття рішення, за яким
відбулось стягнення суми боргу на
користь первісного кредитора, не
свідчить про його законність.

Однак суд касаційної інстанції вважає
викладені заперечення скаржника
неналежними та такими, що суперечать
нормам законодавства.

Так, викладені в скарзі вимоги щодо
здійснення належного обрахування
(перерахунку) для визнання суми
кредиторських вимог Банку до Боржника,
виходячи з приписів ст. 1117 ГПК України,
суперечить цим нормам, оскільки у
касаційного суду відсутні
повноваження здійснювати переоцінку
доказів у справі або встановлювати
нові обставини, а відповідно і
проводити розрахунки спірних сум та
встановлювати нові розміри
заборгованості.

Встановлений судами факт ненадання
заявником повного тексту договору про
передачу активів та кредитних
зобов'язань ТОВ "Український
промисловий банк" на користь ПАТ
"Дельта Банк" не був спростований
скаржником, а твердження про
надвеликий обсяг цього договору не
визнається касаційним судом, як
належне, оскільки не відповідає нормам
ст.ст. 32-36 ГПК України. Також слід
погодитись із висновком, зокрема
апеляційного суду, про невідповідність
вказаним нормам ГПК України наданого
Банком розрахунку суми вимог за
відсутністю первинної документації на
підтвердження вимог переданих
(отриманих) кредиторських вимог до
Боржника.

Заперечення законності рішення
Ленінського районного суду м.
Севастополя від 24.06.2010 року у справі №
2-1075/10 (матеріали оскарження, а.с. 79-84) за
відсутністю доказів скасування цього
рішення суперечить приписам ст. 35 ГПК
України.

Крім цього, всупереч норм ч. 4 ст. 12
Закону про банкрутство заявник
стверджує в скарзі про правомірність
нарахування Боржнику штрафних санкцій
та пені на суму боргу за період після
порушення справи про банкрутство
Товариства (та введення мораторію на
задоволення вимог кредиторів) і до
визнання його банкрутом.

До викладеного слід додати, що Банк в
скарзі заперечує незаконність
відхилення судом кредиторських вимог
на суму 320 тис. грн. 00 коп., як таких що
забезпечені заставою майна Боржника.
Однак скаржник не звернув увагу на те,
що в цій частині вимоги Банку були
визнані судами згідно оскаржуваних
судових рішень обґрунтованими та
правомірними. При цьому, суди
послались, зокрема на рішення
господарського суду м. Севастополя від
20.09.2012 року у справі № 5020-841/2012
(матеріали оскарження, а.с. 109-115).

Окрім вищенаведеного колегія суддів
погоджується із іншими мотивами та
висновками судів за результатами
розгляду скарги Банку на дії
ліквідатора Боржника - арбітражного
керуючого Кириліна М.В., стосовно
кредиторських вимог Банку до
Товариства.

За таких обставин справи, суд
касаційної інстанції вважає, що
касаційні вимоги публічного
акціонерного товариства "Дельта Банк"
не знайшли свого підтвердження, не є
обґрунтованими та не спростовують
висновків судів першої та апеляційної
інстанцій, у зв'язку з чим задоволенню
не підлягають, а тому оскаржувані
ухвала та постанова цих судів
підлягають залишенню без змін, як такі,
що відповідають нормам матеріального
та процесуального права.

З урахуванням викладеного та керуючись
нормами ст.ст. 1, 12, 25, 51 Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(в редакції до набрання чинності з
19.01.2013 р. внесених змін) та ст.ст. 4, 41, 32-36,
1115, 1117, 1119 - 11111, 11113 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства "Дельта Банк"
залишити без задоволення.

2. Постанову Севастопольського
апеляційного господарського суду від
06.02.2014 р. та ухвалу господарського суду
м. Севастополя від 05.11.2013 р. у справі №
5020-961/2012 залишити без змін.

Головуючий
Б.М. Поляков

Судді
В.М. Коваленко

О.Є. Короткевич

Постанова виготовлена та підписана
26.06.2014 року.