ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 24» червня 2014 р.
Справа №917/1924/13

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Пуль О.А., суддя
Білоусова Я.О., суддя Хачатрян В.С.,

при секретарі Міракові Г.А.,

за участю представників:

позивача - не з'явився;

відповідача - Таращенко В.І., за
довіреністю №1-17/51 від 10.01.2014 року;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу позивача - Дочірньої
компанії «Газ України» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України», м.Київ (вх.№1496П/2-7) на ухвалу
господарського суду Полтавської
області від 22.05.2014 року по справі
№917/1924/13,

за позовом Дочірньої компанії «Газ
України» Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України», м.Київ

до Обласного комунального виробничого
підприємства теплового господарства
«Лубнитеплоенерго», м.Лубни,
Полтавська область,

про стягнення 715076,83 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2014 року Обласне комунальне
виробниче підприємство теплового
господарства «Лубнитеплоенерго»
звернулося до господарського суду
Полтавської області в порядку ст. 121
Господарського процесуального кодексу
України з заявою про розстрочення
виконання рішення суду в частині
стягнення 139575,01 грн. - пені, 22775,86 грн. -
інфляційних нарахувань, 77359,03 грн. -
трьох відсотків річних на два роки зі
сплатою присуджених до стягнення сум
рівними частинами щомісячно за
графіком.

Ухвалою господарського суду
Полтавської області від 22.05.2014 року по
справі №917/1924/13 (суддя Ківшик О.В.) заяву
Обласного комунального виробничого
підприємства теплового господарства
«Лубнитеплоенерго» про розстрочку
виконання рішення у справі №917/1924/13
задоволено.

Розстрочено виконання рішення
господарського суду Полтавської
області від 10.12.2013 року у справі №917/1924/13
у частині стягнення з Обласного
комунального виробничого підприємства
теплового господарства
«Лубнитеплоенерго» 139575,01 грн. - пені,
22775,86 грн. - інфляційних втрат та 77359,03
грн. - трьох відсотків річних на два
роки рівними частками відповідно до
графіку, а саме: до 31.05.2014р. - 9987,90 грн.; до
30.06.2014р. - 9987,90 грн.; до 31.07.2014 р. - 9987,90 грн.;
до 31.08.2014р. - 9987,90 грн.; до 30.09.2014р. - 9987,90
грн.; до 31.10.2014р. - 9987,90 грн.; до 30.11.2014р. -
9987,90 грн.; до 31.12.2014р. - 9987,90 грн.; до
31.01.2015р. - 9987,90 грн.; до 28.02.2015р. - 9987,90 грн.;
до 31.03.2015 р. - 9987,90 грн.; до 30.04.2015р. - 9 987,90
грн.; до 31.05.2015р. - 9987,90 грн.; до 30.06.2015р. -
9987,90 грн.; до 31.07.2015р. - 9987,90 грн.; до
31.08.2015р. - 9987,90 грн.; до 30.09.2015р. - 9987,90 грн.;
до 31.10.2015р. - 9987,90 грн.; до 30.11.2015р. - 9987,90
грн.; до 31.12.2015р. - 9987,90 грн.; до 31.01.2016р. -
9987,90 грн.; до 28.02.2016р. - 9987,90 грн.; до
31.03.2016р. - 9987,90 грн.; до 30.04.2016р. - 9 988,20 грн.

Дочірня компанія «Газ України»
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» з вказаною ухвалою
господарського суду першої інстанції
не погодилася та звернулася до
Харківського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій, посилаючись на
порушення місцевим господарським
судом при прийнятті ухвали норм
матеріального права, а також на неповне
з'ясування всіх обставин справи,
просить скасувати ухвалу
господарського суду Полтавської
області від 22.05.2014 року та прийняти нове
судове рішення, яким відмовити
Обласному комунальному виробничому
підприємству теплового господарства
«Лубнитеплоенерго» в задоволені заяви
про надання розстрочки виконання
рішення господарського суду
Полтавської області від 10.12.2013 року у
справі №917/1924/13. Також, апелянт просить
витрати по сплаті судового збору
покласти на боржника.

В обґрунтування апеляційної скарги
апелянт вказує, що зазначення боржника
про те, що невідповідність тарифів на
послуги теплопостачання їх
собівартості та наявність
дебіторської заборгованості населення
за спожиту теплову енергію перед
ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» не є тим
доказом, що підтверджує наявність
обставин, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим, та
встановлюють фінансову неспроможність
боржника.

Скаржник звертає увагу суду на те, що
сума пені, яка була предметом розгляду
у даній справі, зменшувалася на 50% при
розгляді справи по суті, а така
обставина як тяжкий фінансовий стан
боржника не може вважатися підставою
для застосування положень ст. 121
Господарського процесуального кодексу
України, оскільки за змістом ч. 1 ст. 229
Господарського кодексу України та ч. 1
ст. 625 Цивільного кодексу України за
невиконання грошового зобов'язання
боржник відповідає, хоч би його
виконання стало неможливим не тільки в
результаті його винних дій чи
бездіяльності, а і внаслідок дії
непереборної сили або простого
випадку.

Апелянт зазначає, що господарський суд
Полтавської області, розглядаючи заяву
боржника про надання розстрочки,
прийняв до уваги доводи лише однієї
сторони, а саме, ОКВПТГ
«Лубнитеплоенерго», не встановивши при
цьому матеріальний інтерес стягувача,
що є порушенням принципів змагальності
та рівності сторін перед законом і
судом, передбаченими ст. ст. 4-2, 4-3
Господарського процесуального кодексу
України.

На думку скаржника, судом першої
інстанції безпідставно надано
розстрочку виконання судового рішення,
без обґрунтованих на те мотивів та на
тривалий період без дотримання балансу
інтересів стягувача та боржника. Крім
того, апелянт зазначає, що постанови
Вищого господарського суду України
свідчать про наявність судової
практики, яка унеможливлює
застосування розстрочки виконання
рішення боржником.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 16.06.2014 року
апеляційну скаргу Дочірньої компанії
«Газ України» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» прийнято до провадження та
призначено до розгляду.

23.06.2014 року від відповідача до суду
надійшов відзив на апеляційну скаргу
(вх.№4911), в якому просить оскаржувану
ухвалу місцевого господарського суду
залишити без змін, а скаргу позивача -
без задоволення.

В обґрунтування своєї позиції по
справі відповідач зазначає, що скрутне
фінансове становище боржника, велика
дебіторська заборгованість, наявність
суттєвих грошових заборгованостей
перед кредиторами, обов'язок
забезпечувати безперебійне та
безаварійне надання послуг, утримувати
теплові мережі, ускладнюють та роблять
неможливим негайне виконання рішення
суду та сплату заборгованості у
повному обсязі, оскільки стягнення
усієї суми боргу одразу може призвести
до зупинки діяльності підприємства, що
виключить надалі можливість
розрахунку з позивачем.

Як вказує відповідач, він звернувся до
суду з заявою про розстрочення рішення
суду на строк два роки. Строк
визначений боржником є реальним, з
урахуванням інтересів обох сторін,
базується на фінансових можливостях
боржника в умовах несвоєчасності
отримання державних субвенцій по
різниці в тарифах, пов'язаних з
сезонним характером діяльності
відповідача, та забезпечує
стабільність надходжень грошових
коштів на рахунок позивача.

Позивач свого представника у судове
засідання Харківського апеляційного
господарського суду не направив, про
причини неявки суд не сповістив, про
час та місце судового засідання був
належним чином повідомлений. У
відповідності до штампу вихідної
кореспонденції Харківського
апеляційного господарського суду
(вих.№007701) ухвала про прийняття
апеляційної скарги до провадження була
направлена 16.06.2014 року у кількості двох
примірників, що підтверджує належне
надіслання копій процесуальних
документів - ухвали про прийняття
апеляційної скарги до провадження від
16.06.2014 року учасникам судового процесу.

Враховуючи, що наявних в справі
матеріалів достатньо для розгляду
справи по суті, зважаючи на те, що
ухвала про прийняття апеляційної
скарги до провадження направлялась
рекомендованою кореспонденцією, а
також на те, що явка представників
сторін у судове засідання не була
визнана обов'язковою, та зважаючи на
стислі строки розгляду апеляційної
скарги на ухвалу суду, у відповідності
до приписів статті 102 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів вважає за можливе
розглянути справу в даному судовому
засіданні за відсутності представника
позивача.

У судовому засіданні Харківського
апеляційного господарського суду
24.06.2014 року представник Обласного
комунального виробничого підприємства
теплового господарства
«Лубнитеплоенерго» пояснив, що він
заперечує проти апеляційної скарги з
підстав, викладених у його відзиві

Дослідивши матеріали справи, а також
викладені в апеляційній скарзі доводи
апелянта, заслухавши у судовому
засіданні пояснення представника
відповідача, перевіривши правильність
застосування господарським судом
першої інстанції норм процесуального
права, а також повноту встановлення
обставин справи та відповідність їх
наданим доказам, колегія суддів
Харківського апеляційного
господарського суду встановила
наступне.

У вересні 2013 року Дочірня компанія «Газ
України» Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України»
звернулася до господарського суду
Полтавської області із позовною
заявою, в якій просила суд стягнути з
відповідача - Обласного комунального
виробничого підприємства теплового
господарства «Лубнитеплоенерго», на
його користь штрафні санкції, а саме:
пеню в розмірі 502171,24 грн., інфляційні
втрати у розмірі 135546,56 грн., три
відсотки річних у сумі 77359,03 грн.

У грудні 2013 року позивач надав до суду
першої інстанції заяву, в якій просив
суд стягнути з відповідача на його
користь 279150,01 грн. пені, 22775,86 грн.
інфляційних втрат за період березень
2011 року - грудень 2012 року, 77359,03 грн. - 3%
річних за період з 21.02.2011 року по 07.12.2012
року.

Рішенням господарського суду
Полтавської області від 10.12.2013 року по
справі №917/1924/13 позовні вимоги
задоволено частково. Стягнуто з
Обласного комунального виробничого
підприємства теплового господарства
«Лубнитеплоенерго» на користь
Дочірньої компанії «Газ України»
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» 139575,01 грн. пені, 22775,86
грн. інфляційних втрат, 77359,03 грн. - 3%
річних та 7585,70 грн. витрат по сплаті
судового збору.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 27.02.2014 року
рішення господарського суду
Полтавської області від 10.12.2013 року по
справі №917/1924/13 залишено без змін.

17.03.2014 року господарським судом
Полтавської області видано наказ на
примусове виконання рішення суду від
10.12.2013 року та постанови суду
апеляційної інстанції від 27.02.2014 року
по справі №917/1924/13.

15.04.2014 року постановою відділу
державної виконавчої служби
Лубенського МУЮ відкрито виконавче
провадження ВП№429510112 з виконання
наказу №917/1924/13, виданого 17.03.2014 року
господарським судом Полтавської
області.

Постановою Вищого господарського суду
України від 23.04.2014 року постанову
Харківського апеляційного
господарського суду від 27.02.2014 року та
рішення господарського суду
Полтавської області від 10.12.2013 року у
справі №917/1924/13 залишено без змін.

12.05.2014 року відповідач звернувся до
місцевого господарського суду з заявою
про розстрочку виконання рішення суду
згідно графіку, наведеного у заяві.

Суд першої інстанції, розглянувши
зазначену заяву, виніс 22.05.2014 року
ухвалу, якою вищевказану заяву
задовольнив.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, місцевий
господарський суд дійшов висновку, що
відповідач на даний час є неспроможним
виконати рішення суду разовим платежем
з незалежної від нього волі, а
дотримання принципу обов'язкового
виконання судового рішення не повинно
призводити до припинення фінансування
першочергових зобов'язань боржника за
відсутності реальної можливості
виконати судовий акт неминуче і
одночасно. Таким чином, на думку суду
першої інстанції, розстрочка виконання
судового рішення дозволить
акумулювати необхідні фінансові кошти
для повного його виконання, а тому
наявні виняткові обставини для
розстрочення виконання рішення суду.

Дослідивши обставини справи та
відповідні їм правовідносини, колегія
суддів зазначає таке.

Статтею 121 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що при наявності обставин,
які ускладнюють виконання рішення або
роблять його неможливим, за заявою
сторони, державного виконавця,
прокурора чи його заступника або за
своєю ініціативою господарський суд,
який видав виконавчий документ, у
десятиденний строк розглядає це
питання у судовому засіданні з
викликом сторін, прокурора чи його
заступника і у виняткових випадках,
залежно від обставин справи, може
відстрочити або розстрочити виконання
рішення, ухвали, постанови, змінити
спосіб та порядок їх виконання.

Згадана стаття не обмежує відповідне
право господарського суду певним
строком, воно може бути реалізоване у
будь-який час після набрання рішенням
законної сили і до його фактичного
повного виконання, в межах строку
пред'явлення наказу до виконання.
Також, не обмежується право заявника на
повторне звернення з відповідною
заявою, якщо вона вже розглядалася
судом.

Відповідно до п.7.1.1 постанови пленуму
Вищого господарського суду України №9
від 17.10.2012 року «Про деякі питання
практики виконання рішень, ухвал,
постанов господарських судів України»
розстрочка означає виконання рішення
частками, встановленими господарським
судом, з певним інтервалом у часі.
Строки виконання кожної частки також
повинні визначатись господарським
судом. При цьому слід мати на увазі, що
розстрочка можлива при виконанні
рішення, яке стосується предметів, що
діляться (гроші, майно, не визначене
індивідуальними ознаками; декілька
індивідуально визначених речей тощо).

Пунктом 7.2 постанови пленуму Вищого
господарського суду України №9 від
17.10.2012 року «Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України»
передбачено, що підставою для
відстрочки, розстрочки, зміни способу
та порядку виконання рішення можуть
бути конкретні обставини, що
ускладнюють виконання рішення або
роблять його неможливим у визначений
строк або встановленим господарським
судом способом.

При цьому слід мати на увазі, що згоди
сторін на вжиття заходів, передбачених
статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і
господарський суд законодавчо не
обмежений будь-якими конкретними
термінами відстрочки чи розстрочки
виконання рішення. Проте, вирішуючи
питання про відстрочку чи розстрочку
виконання рішення, зміну способу і
порядку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, щодо фізичної особи
(громадянина) - тяжке захворювання її
самої або членів її сім'ї, скрутний
матеріальний стан, стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, щодо як фізичних,
так і юридичних осіб - стихійне лихо,
інші надзвичайні події тощо.

Господарський процесуальний кодекс
України не визначає переліку обставин,
які свідчать про неможливість
виконання рішення чи утруднюють його
виконання, а тому суд оцінює докази, що
підтверджують зазначені обставини, за
правилами ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України і за
наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення чи унеможливлюють
його, має право відстрочення виконання
рішення. Тобто, до заяви мають бути
додані докази, які підтверджують
обставини, викладені в заяві щодо
неможливості чи утруднення виконання
рішення.

Обґрунтовуючи неможливість виконання
рішення суду у даній справі, заявник
посилається на несвоєчасні розрахунки
споживачів теплової енергії та
населення за послуги по
теплопостачанню, що призвело до
виникнення у відповідача дебіторської
заборгованості населення по сплаті
послуг за теплопостачання (станом на
01.10.2013 року на примусовому виконанні у
виконавчій службі заходиться 509
виконавчих листів на суму 1713440,14 грн.).

Заявник також вказує, що послуги
теплопостачання населенню він надає за
одноставковим тарифом, який
розраховано за отримані протягом
всього року рівними частинами, тобто
споживачі розраховуються за спожиту
теплову енергію шляхом оплати 50% її
вартості протягом опалювального
сезону, а інші 50% - в інший період року, в
той час як постановою Кабінету
Міністрів України від 27.12.2001 року №1729
«Про забезпечення споживачів
природним газом» передбачена
передоплата за поставку природного
газу, на підприємстві виникає нестача
оборотних коштів для проведення такої
передоплати.

Як вказує заявник, наявність різниці у
тарифах на теплову енергію та її
несвоєчасне відшкодування із боку
держави, унеможливлює своєчасний
розрахунок за спожитий природний газ
та ставить підприємство у тяжкий
матеріальний стан (відповідно до
наявних у матеріалах справи копій
звітів про фінансові результати за 2012
рік збитки складали 7754,00 тис. грн., за 2013
рік збитки складали 10821,00 тис.грн. та 1
квартал 2014 р. 4685,00 тис.грн.).

Крім того, в обґрунтування заяви
заявник посилається на те, що негайне
виконання рішення суду у даній справі
призведе до неможливості виконання
підприємством покладених на нього
обов'язків із забезпечення тепловою
енергією установ та організацій.

Положеннями ст.ст. 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Вказані докази повинні містити
інформацію щодо обставин, що входять до
предмета доказування, слугувати
аргументами (посилками) у процесі
встановлення об'єктивної істини.

Надавши правову оцінку вказаним
заявником обставинам та наданим на їх
підтвердження доказам, колегія суддів
Харківського апеляційного
господарського суду вважає, що суд
першої інстанцій дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
вищевказані обставини ускладнюють
виконання рішення суду, що відповідно
до ст. 121 Господарського процесуального
кодексу України є підставою до надання
заявнику розстрочки на виконання
рішення суду.

Колегія суддів вважає за необхідне
зазначити, що, як вбачається з рішення у
даній справі, до стягнення була
пред'явлена заборгованість
відповідача, яка складається: з 139575,01
грн. пені, 22775,86 грн. інфляційних втрат
та 77359,03 грн. 3% річних.

Тобто, рішенням суду стягувалися
штрафні санкції за неналежне виконання
зобов'язання.

Як зазначено в рішенні Конституційного
Суду України №5-пр/2013 від 26.06.2013 року,
розстрочка виконання рішення має
базуватися на принципах
співрозмірності і пропорційності з
метою забезпечення балансу прав і
законних інтересів стягувача і
боржника.

Штрафні санкції є додатковим
надходженням (прибутком) для ДК «Газ
України» НАК «Нафтогаз України», які б
воно не отримало за умови належного
виконання ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго»
умов договору.

Виникнення прострочення з оплати
основної заборгованості було
спричинено несвоєчасним проведенням
оплати за послуги з теплопостачання
населенням перед відповідачем, а також
різницею у тарифах на теплову енергію,
які підлягали відшкодуванню з бюджету.
Однак, з матеріалів справи вбачається,
що відповідачем сплачено позивачу
повну вартість отриманого ним
природного газу за період з січня -
вересня 2011 року.

Отже, надаючи розстрочку виконання
рішення суду до уваги, прийнято ступінь
виконання боржником зобов'язань за
договором, а саме, той факт, що
відповідач, незважаючи на збиткову
діяльність, погасив заборгованість з
оплати вартості отриманого від
позивача вартість природного газу
протягом незначного часу і за десять
місяців до моменту звернення позивача
до суду з позовом, та забезпечив
100-відсоткову оплату фактично
спожитого природного газу.

Крім того, колегія суддів приймає до
уваги той факт, що відповідач станом на
момент прийняття судом апеляційної
інстанції постанови дотримується
визначеного судом графіку виконання
рішення суду. Вказане підтверджується
платіжним дорученням №2343 від 30.05.2014
року, згідно якого відповідачем на
користь позивача здійснено сплату
штрафних та фінансових санкцій згідно
рішення господарського суду
Полтавської області від 10.12.2013 року у
справі №917/1924/13 у розмірі 9987,90 грн.

Колегія суддів не приймає до уваги
посилання позивача про наявність
судової практики щодо застосування
розстрочки, оскільки при розгляді
справ та прийнятті судових рішень, суд,
перш за все, керується приписами
чинного законодавства, а не судовою
практикою. При цьому, можливість
використання судом положень ст. 121
Господарського процесуального кодексу
України залежить від конкретних
обставин справи, які суд оцінює
самостійно у відповідності до норм ст.
43 Господарського процесуального
кодексу України.

Доводи апелянта про те, що суд першої
інстанції прийняв до уваги доводи лише
однієї сторони і не врахував інтереси
позивача, спростовуються аналізом суду
обставин справи.

На підставі вищевикладеного, колегія
суддів дійшла висновку про відсутність
підстав для задоволення апеляційної
скарги в зв'язку з її необґрунтованістю
та відсутністю фактів, які свідчать про
те, що оскаржувана ухвала прийнята з
порушенням судом норм процесуального
права. Доводи апеляційної скарги не
спростовують наведені висновки
колегії суддів, у зв'язку з чим
апеляційна скарга Обласного
комунального виробничого підприємства
теплового господарства
«Лубнитеплоенерго» не підлягає
задоволенню з підстав, викладених вище,
а оскаржувана ухвала господарського
суду Полтавської області від 22.05.2014
року по справі №917/1924/13 має бути
залишене без змін.

Враховуючи, що апеляційний
господарський суд дійшов висновку про
відмову у задоволенні апеляційної
скарги, витрати апелянта по сплаті
судового збору за подання апеляційної
скарги не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст. ст. 33, 43, 44, 49, 99, 101, 102, п.1 ст.
103, ст. ст. 105, 106 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Обласного
комунального виробничого підприємства
теплового господарства
«Лубнитеплоенерго» залишити без
задоволення.

Ухвалу господарського суду
Полтавської області від 22.05.2014 року по
справі №917/1924/13 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 25
червня 2014 року.

Головуючий суддя
О.А. Пуль

Суддя
Я.О. Білоусова

Суддя
В.С. Хачатрян