ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2014 року Справа № 916/3324/13

Вищий господарський суд України у
складі: суддя Селіваненко В.П. -
головуючий (доповідач), судді Бенедисюк
І.М. і Харченко В.М.

розглянув касаційну скаргу Селекційно
- генетичного інституту - Національного
центру насіннєзнавства та
сортовивчення, м. Одеса (далі -
Інститут),

на постанову Одеського апеляційного
господарського суду від 18.03.2014

зі справи № 916/3324/13

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Інфокс", м. Київ, в
особі філії "Інфоксводоканал", м. Одеса
(далі - Товариство в особі філії),

до Інституту

про стягнення 98 761,21 грн.

Судове засідання проведено за участю
представників сторін:

позивача - Горьової Н.М.,

відповідача - не з'яв.

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Одеської області від 05.02.2014 (суддя
Літвінов С.В.), залишеним без змін
постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 18.03.2014 (колегія
суддів у складі: Колоколов С.І. -
головуючий, Разюк Г.П., Петров М.С.):
позов задоволено; з Інституту стягнуто
на користь Товариства в особі філії
заборгованість за послуги
водопостачання та водовідведення у
сумі 98 761,21 грн., а також 1 975,22 грн.
судового збору.

У касаційній скарзі до Вищого
господарського суду України Інститут
просить скасувати оскаржувану
постанову апеляційної інстанції та
передати справу на новий розгляд.
Скаргу з посиланням на статті 11, 207, 509
Цивільного кодексу України, статті 32,
179, 181 Господарського кодексу України,
статті 42 -44, 32, 36, 103, 109, 1119
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України)
мотивовано порушенням господарським
судом норм матеріального і
процесуального права.

У відзиві на касаційну скаргу
Товариство заперечує проти доводів
скаржника, зазначаючи про її
невідповідність обставинам справи та
про прийняття оскаржуваного судового
рішення на підставі норм матеріального
і процесуального права, і просить
постанову апеляційної інстанції
залишити без змін, а скаргу - без
задоволення.

Сторони відповідно до статті 1114 ГПК
України належним чином повідомлені про
час і місце розгляду касаційної скарги.

Перевіривши на підставі встановлених
попередніми судовими інстанціями
фактичних обставин справи
правильність застосування ними норм
матеріального і процесуального права,
Вищий господарський суд України дійшов
висновку про відсутність підстав для
задоволення касаційної скарги з огляду
на таке.

Судові інстанції у розгляді справи
виходили з таких обставин та положень
відомчих нормативно-правових актів.

01.11.2000 комунальним підприємством
"Одесводоканал" (водоканал) і
Інститутом (абонент) було укладено
договір № 4059/2 на послуги
водопостачання та водовідведення (далі
- Договір), відповідно до якого
водоканал надає послуги з надання
питної води на об'єкти абонента, а також
з приймання стічних вод, скиданих
абонентом в систему комунальної
каналізації (пункт 1.1).

Згідно з рішенням сесії Одеської
міської ради від 17.12.2003 № 2038-XXIV та
договором оренди цілісного майнового
комплексу назване комунальне
підприємство реорганізовано шляхом
приєднання до Товариства, яке є
правонаступником усіх прав і
зобов'язань названого підприємства.
Для здійснення господарсько -
виробничої діяльності з експлуатації
цілісного майнового комплексу
водопровідно - каналізаційного
господарства було створено філію
"Інфоксводоканал", що діє на підставі
положення про філію.

За умовами Договору:

- абонент своєчасно оплачує надані йому
послуги водопостачання та
водовідведення, експлуатує та утримує
водопровідні та каналізаційні мережі,
прилади та пристрої на них у належному
стані відповідно до встановлених
правил, чинного законодавства (пункт
1.2);

- сторони зобов'язуються керуватися
чинними Правилами користування
системами комунального водопостачання
та водовідведення міст та селищ
України, затвердженими наказом
Держжиткомгоспу України від 01.07.1994
№ 65, Правилами технічної
експлуатації систем водопостачання та
водовідведення, затвердженим наказом
Держжиткомгоспу України від 05.07.1995 № 30,
Правилами приймання виробничих
стічних вод підприємств, установ та
організацій в систему каналізації м.
Одеси, затвердженими розпорядженням
Одеської облдержадміністрації від
09.02.1998 № 87/А-98, чинними держстандартами,
іншими нормативними актами, прийнятими
у встановленому законом порядку (пункт
2.1);

- водоканал зобов'язується подавати
абоненту воду та приймати стоки у
відповідності із станом мереж та
споруд (пункт 2.2.1);

- абонент зобов'язується: утримувати в
належному технічно справному стані
водопровідно-каналізаційні мережі,
прилади та пристрої, обладнання та
споруди, що знаходяться у нього на
балансі; забезпечити економне та
раціональне витрачання води, не
допускати витікання води; забезпечити
безпечний та вільний доступ
обслуговуючому персоналу водоканалу
до систем внутрішнього водопостачання
та каналізації у будь-який час доби для
перевірки технічного стану внутрішніх
мереж та відбору проб, своєчасно
виконувати приписи по усуненню
витікання (пункт 2.3);

- абонент зобов'язаний щомісячно за
встановленою формою з 1 по 3 число у
письмовій формі надавати відомості про
своє водоспоживання (підпункт 2.3.9
пункту 2.3) і щомісячно до 8 числа
поточного місяця, оформлювати акт
бухгалтерської звірки по розрахунках
за отримані послуги (підпункт 2.3.10
пункту 2.3);

- облік спожитої води здійснюється за
показниками приладів обліку води,
встановлених на об'єктах абонента
(пункт 3.1);

- оплата послуг здійснюється щомісячно
до 20 числа місяця, наступного за
розрахунковим, шляхом перерахування
грошових коштів на поточний рахунок
водоканалу (пункт 3.2);

- оплата здійснюється за тарифами,
затвердженими у встановленому "діючим
законодавством" порядку (пункт 3.3).

Договором передбачено також
відповідальність сторін (розділ 4) і
додаткові умови (розділ 5).

Договір укладений на 5 років і діє з
01.11.2000 по 01.11.2005 та вважається
продовженим на наступні 5 років, якщо до
спливу місяця після закінчення строку
його дії жодна сторона не заявить про
зміну або припинення його дії (розділ 5
Договору).

Сторонами також було укладено договір
про надання послуг централізованого
водопостачання і водовідведення за
державні кошти від 20.02.2012 № 24/12 і
договір про надання централізованого
водопостачання і водовідведення від
20.11.2012 № 24/12/1 (далі - відповідно Договори
№ 24/12 і 24/12/1).

Згідно з Договорами №№ 24/12 і 24/12/1
виробник зобов'язується у 2012 році
надати послуги споживачеві послуги,
зазначені в пункті 1.2 цих договорів, а
споживач - прийняти такі послуги.

Товариство в особі філії посилається
на те, що з жовтня 2008 року діють нові
Правила користування системами
централізованого комунального
водопостачання та водовідведення в
населених пунктах України, затверджені
Наказом Мінжитлокомунгоспу від 27.06.2008
№ 190.

У Договорі (пункт 2.1) сторони погодили,
що вони зобов'язуються керуватися
існуючими ДСТУ і іншими нормативними
актами.

Формула, за якою проводиться
розрахунок об'єму скиду ливневих
стоків, використовується відповідно до
БНтП (СНиП) 2.04.03-85 і Держстандарту 3013-95
"Гідросфера" "Правила контролю за
відведенням дощових та снігових
стічних вод з територій міст та
промислових підприємств", що
затверджені наказом Держстандарту
України від 23.02.1995 № 58. Даний ДСТУ
розповсюджується на правила контролю
за відведенням дощових та снігових
стічних вод з територій міст та
промислових підприємств. Пункт 7.3 цього
стандарту містить формулу для
розрахунку загального об'єму дощових
вод, що стікає з території водозбірних
басейнів.

Рішенням виконкому Одеської міської
ради від 25.09.2008 № 1074 "Про удосконалення
тарифної політики на послуги
водопостачання та водовідведення"
погоджено з 01.11.2008 нові тарифи на
відповідні послуги, які складають для
т. зв. інших споживачів: за послуги
водопостачання - 9,64 грн. за 1
м.куб. (з ПДВ), за послуги водовідведення
- 6,89 грн. за 1 м.куб. (з ПДВ). Відповідно до
постанови Національної комісії
регулювання ринку комунальних послуг
України від 30.09.2011 № 182 встановлено
тариф на водовідведення у розмірі 7,212
грн. (з ПДВ).

Інституту було надано рахунки на суму
боргу, однак він надані послуги
оплачував не в повному обсязі,
внаслідок чого у нього утворилася
заборгованість на суму 98 761,21 грн. за
період з 01.12.2010 по 01.01.2013 за Договором і
за Договорами №№ 24/12 і 24/12/1. Ці рахунки,
а також надіслані Інституту досудові
попередження залишено без відповіді.

У матеріалах справи наявний розрахунок
скиду ливневих стоків, затверджений
в.о. начальника служби по контролю за
водокористування 25.11.2014, де міститься
детальний розрахунок скиду зазначених
стоків (по місяцях) у міську систему
каналізації, - відповідно до пункту 3.7
Договору і Договору № 24/12. В актах від
27.06.2001 № 1397 і від 21.05.2003 № 1150, складених
представниками комунального
підприємства "Одесаводоканал" і
абонента, закріплена площа Інституту.

Відповідно до пункту 4.10 Правил
користування системами
централізованого комунального
водопостачання та водовідведення в
населених пунктах України, які
затверджені наказом
Мінжитлокомунгоспу України і згідно з
якими втратили чинність Правила
водокористування системами
комунального водопостачання та
водовідведення в містах і селищах
України, затверджені наказом
Держжитлокомунгоспу від 01.07.1994 № 65, - у
редакції перших з названих Правил, що
була чинною до 07.05.2012 (у спірний період),
- додатковий обсяг стічних вод, що
неорганізовано потрапили у період
дощів та сніготанення в мережі
водовідведення споживачів або через
зливоприймачі і колодязі на мережах
водовідведення, які розташовані на
території споживачів, у мережі
водовідведення виробника, приймається
на підставі результатів відповідних
досліджень. У разі відсутності таких
результатів додатковий обсяг стічних
вод визначається: при загальносплавній
системі водовідведення -відповідно до
площі території, що займає споживач, за
нормами ДСТУ 3013-95 "Правила контролю за
відведенням дощових і снігових стічних
вод з територій міст і промислових
підприємств" та даними гідрометслужби.

Відтак Товариство в особі філії
здійснювало розрахунок скиду ливневих
стоків згідно (з наявними в матеріалах
справи) довідками
Гідрометеорологічного центру Чорного
та Азовського морів про кількість
опадів за даний період та з урахуванням
акта від 27.06.2001 № 1397, згідно з яким
закріплена площа Інституту - 1,8689 га,
площа удосконалених покриттів - 0,9731 га,
та акта від 21.05.2003 № 1150, згідно з яким
закріплена площа Інституту - 1,71 га,
характер каналізації -
загальносплавна.

Формула, за якою проводиться
розрахунок об'єму скиду ливневих
стоків, використовується відповідно до
БНтП (СНиП) 2.04.03-85 і Держстандарту 3013-95
"Гідросфера" "Правила контролю за
відведенням дощових та снігових
стічних вод з територій міст та
промислових підприємств", затверджених
наказом Держстандарту України від
23.02.1995 № 58. Даний держстандарт
поширюється на правила контролю за
відведенням дощових та снігових
стічних вод з територій міст та
промислових підприємств; пункт 7.3 цього
держстандарту містить формулу для
розрахунку загального об'єму дощових
вод, що стікає з території водозбірних
басейнів.

За пунктом 3.7 Договору об'єми стоків, що
відводяться від абонента, приймаються
рівними об'ємами спожитої води або
визначаються за даними приладів обліку
стоків у відповідності до пункту 21
Правил водокористування. Об'єм
скинутих абонентом ливневих стоків
визначається розрахунковим шляхом
згідно з пунктом 15.9 Правил
водокористування системами
комунального водопостачання та
водовідведення в містах і селищах
України, затверджених наказом
Держжитлокомунгоспу від 01.07.1994 № 65, за
яким додаткову кількість стічних вод,
що потрапляє у каналізаційні мережі
через зливоприймачі та каналізаційні
колодязі у періоди дощів та
сніготанення, підприємства оплачують
при загальносплавній системі
каналізації - відповідно до території,
що займає підприємство, за нормами БНіП
2.04.03-85 "Каналізація. Зовнішні мережі і
споруди" та даними гідрометеослужби.

За пунктом 2.3.13 Договору абонент
зобов'язався своєчасно і в повному
обсязі оплачувати послуги водопроводу
і каналізації, скид
ненормативно-очищених стоків тощо.

Відповідно до пункту 1.1 Правил
користування системами
централізованого комунального
водопостачання та водовідведення в
населених пунктах України,
затверджених наказом
Держжитлокомунгоспу України від 27.06.2008
№ 190, ці Правила є обов'язковими для
всіх юридичних осіб незалежно від форм
власності і підпорядкування та
фізичних осіб - підприємців, що мають у
власності, господарському віданні або
оперативному управлінні об'єкти,
системи водопостачання та
водовідведення, які безпосередньо
приєднані до систем централізованого
комунального водопостачання та
водовідведення і з якими виробником
укладено договір на отримання питної
води, скидання стічних вод.

Згідно з пунктом 1.4 тих же Правил
приймання стічних вод від підприємств,
установ, організацій до системи
централізованого водовідведення
здійснюється відповідно до Правил
приймання стічних вод підприємств у
комунальні та відомчі системи
каналізації населених пунктів України,
затверджених наказом Держбуду України
від 19.02.2002 № 37 (далі - Правила приймання
стічних вод), а також місцевих правил
приймання стічних вод підприємств у
систему каналізації населеного пункту.

За Правилами приймання стічних вод
підприємства скидають стічні води в
системи комунальної чи відомчої
каналізації та сплачують за послуги
водовідведення відповідно до
договорів з Водоканалами. Договори
укладають на підставі місцевих правил
приймання стічних вод підприємств у
систему каналізації міста, Правил
користування системами комунального
водопостачання та водовідведення в
містах і селищах України, затверджених
наказом Держжитлокомунгоспу України
від 01.07.1994 № 65, та Інструкції про
встановлення та стягнення плати за
скид промислових та інших стічних вод у
системи каналізації населених пунктів,
затвердженої наказом Державного
комітету будівництва, архітектури та
житлової політики України від 19.02.2002 №
37.

Відповідно до пункту 2.2 Правил
приймання стічних вод за додаткову
кількість стічних вод, що надходить до
міської каналізації у період дощів та
сніготанення через люки
каналізаційних колодязів та приймачі
дощової каналізації на території
підприємств, останні сплачують згідно
з пунктом 15.9 згаданих Правил
користування системами комунального
водопостачання та водовідведення в
містах і селищах України. За приписами
пункту 4.1 Правил приймання стічних вод
плата за скид стічних вод підприємств у
системи каналізації населених пунктів
вноситься підприємствами згідно з
розрахунками Водоканалів у порядку та
в терміни, передбачені договором; у
разі прострочення платежів з
підприємств стягується пеня згідно з
умовами договору.

За Правилами приймання стічних вод
підприємств, установ і організацій в
систему каналізації м. Одеси,
затвердженими рішенням виконавчого
комітету Одеської міської ради від
14.06.2007 № 632, стічні води підприємств - це
усі види стічних вод, що утворилися
внаслідок їхньої діяльності після
використання води у всіх системах
водопостачання (господарсько-питного,
технічного, гарячого водопостачання
тощо), а також поверхневі та дощові води
з території підприємств.

Як вбачається з матеріалів справи, в
період з 01.12.2010 по 01.01.2013 Товариство в
особі філії надало Інституту
обумовлену Договором послугу та на
підставі ДСТУ 3013-95, пункту 4.10 згаданих
Правил користування системами
централізованого комунального
водопостачання та водовідведення в
населених пунктах України здійснило
розрахунок її вартості, який
ґрунтується на даних довідок
Гідрометеорологічного центру Чорного
і Азовського морів про кількість
опадів за відповідний період з
урахуванням площі водонепроникних
поверхонь земельної ділянки об'єкту.

Відповідно до приписів Цивільного
кодексу України:

- зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку; зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу (в тому числі з договорів та
інших правочинів) (частини перша і
друга статті 509);

- зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства;
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (статті 525, 526);

- договір є обов'язком для
виконання сторонами (стаття 629);

- за договором про надання послуг
одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором (частина
перша статті 901);

- якщо договором передбачено надання
послуг за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором (частина перша статті 903).

Статтею 193 Господарського кодексу
України також передбачено, що: суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином, відповідно до закону,
інших правових актів, договору; кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу
(частини перша і друга).

З огляду на наведені законодавчі
приписи і положення відомчих
нормативно-правових актів,
обов'язкових для сторін, та з
урахуванням встановлених фактичних
обставин справи попередні судові
інстанції, з'ясувавши існування
заборгованості Інституту перед
Товариством в особі філії за надані
останнім послуги за укладеним
сторонами договором дійшли
заснованого на законі висновку про
наявність підстав для задоволення
позову.

Доводи касаційної скарги даного
висновку не спростовують.

Так, скаржник з посиланням на
пункт 5.3 Договору вважає, що (мовою
оригіналу) "срок действие договора №
4059/2 от 1.11.2000 г. продлевавшегося один раз
на пять лет, окончательно истек 01.11.2010г."
Зміст даного пункту Договору
з'ясований попередніми судовими
інстанціями і полягає у такому:
"Договір укладено строком на п'ять
років і діє з 01.11.2000 р. по 01.11.2005 р.
Договір вважається продовженим на
наступні 5 років, якщо до спливу місяця
після закінчення строку його дії жодна
сторона не заявить про зміну або
припинення його дії". З цього випливає
(всупереч думці скаржника), що дія
Договору автоматично пролонгується на
кожні наступні п'ять років, аж поки
Договір не буде змінено чи його дію
припинено, і, отже, у господарських
судів відсутні були підстави вважати,
що строк його дії сплив 01.11.2010.

Скаржник також посилається на
недостовірність документів (актів від
27.06.2002 № 1397 і від 21.05.2003 № 1150), за якими,
на його думку, розраховувалася
заборгованість за відведення ливневих
стоків. У зв'язку з цим скаржником
зазначається, що площа Інституту
складає "десятки гектарів землі" та
одночасно - про неможливість подання
суду доказів інших, ніж зазначено
Товариством, розмірів площ через
"відсутність нормативної бази",
підкреслюючи при цьому (мовою
оригіналу): "За истекшие 11 лет ситуация
существенно изменилась, и с учетом
того, что площадь Института -
показатель, который отражается на
денежных отношениях (десятки и сотни
тысяч гривен) нашего бюджетного
учреждения и истца - коммерческой
организации, требуется
соответствующее урегулирование этого
вопроса".

У зв'язку з цими доводами Вищий
господарський суд України вважає за
необхідне зазначити таке.

По-перше, згадані акти прийняті і
оцінені попередніми судовими
інстанціями як докази у справі.
Касаційна ж інстанція згідно з
частиною другою статті 1117 ГПК України
не має права, зокрема, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

По-друге, з огляду на важливість
відповідного питання для Інституту,
про що він і сам зазначає, вбачається,
що саме він як безпосередньо
заінтересована особа і мав би
ініціювати його вирішення та вжити
належних заходів для цього, зокрема й
для визначення власної ж площі.

Встановлених процесуальним законом
підстав для скасування оскаржуваних
судових рішень не вбачається.

Керуючись статтями 1117,1119, 11111 ГПК
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Одеського апеляційного
господарського суду від 18.03.2014 зі
справи № 916/3324/13 залишити без змін, а
касаційну скаргу Селекційно -
генетичного інституту - Національного
центру насіннєзнавства та
сортовивчення - без задоволення.

Суддя
В. Селіваненко

Суддя
І. Бенедисюк

Суддя
В. Харченко