м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/8106/14 26.06.14

За позовом Приватного акціонерного
товариства «Київбудінвест»

До Публічного акціонерного
товариства «Укрвторчормет»

Про стягнення 7 037,66 грн.

Суддя Сівакова
В.В.

Представники сторін:

від позивача Лопатинська Є.Г. - по
дов. № б/н від 10.01.2014

від відповідача Ковальова Л.П. - по
дов. № б/н від 16.04.2014

Суть спору :

На розгляд Господарського суду міста
Києва передані вимоги Приватного
акціонерного товариства
«Київбудінвест» про стягнення з
Публічного акціонерного товариства
«Укрвторчормет» 7 037,66 грн.
заборгованості, з яких: 6 995,10 грн.
основного боргу, 42,56 грн. - 3% річних за
неналежне виконання взятих на себе
останнім зобов'язань згідно договору
купівлі-продажу брухту та відходів
чорних металів № 9391010 від 10.04.2012.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 05.05.2014 порушено провадження у
справі № 910/8106/14 та призначено справу до
розгляду на 20.05.2014.

Позивач в судове засіданні 20.05.2014
позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судовому засіданні 20.05.2014
позовні вимоги визнав в повному обсязі.
У поданому в судовому засіданні 20.05.2014
відзиві відповідач зазначає, що
фінансова та політична ситуація, що
склалась в Україні вкрай негативно
вплинула на фінансово-економічне
становище відповідача, що й зумовило
несвоєчасний розрахунок за отриманий
металобрухт.

В судовому засіданні 20.05.2014 на підставі
ст. 77 Господарського процесуального
кодексу України було оголошено перерву
до 26.06.2014.

В судовому засіданні 26.06.2014 відповідач
позовні вимоги визнав.

В судовому засіданні 26.06.2014, відповідно
до ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

10.04.2012 між Приватним акціонерним
товариством «Київбудінвест»
(продавець) та Публічним акціонерним
товариством «Укрвторчормет» (покупець)
було укладено договір купівлі-продажу
брухту та відходів чорних металів №
9391010 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору продавець
зобов'язався продати та передати у
власність покупця, а покупець
зобов'язався прийняти та оплатити
промисловий брухт та відходи чорних
металів (далі товар) згідно ДСТУ 4121-2002 у
кількості 20 тонн (приблизно).

Згідно з п. 2.2. договору постачає товар
за свій рахунок на умовах «склад
покупця» у пункти поставки, що
зазначені у додаткових угодах до цього
договору. Приймання товару від
продавця здійснюється покупцем шляхом
оформлення актів приймання металів
чорних (вторинних).

Спір виник в зв'язку з тим, що
відповідач в порушення взятих на себе
зобов'язань за договором своєчасно
оплату отриманого товару не здійснив, в
зв'язку з чим виникла заборгованість в
розмірі 6 995,10 грн. та за несвоєчасне
виконання зобов'язань нараховані 3%
річних в сумі 42,56 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу
України встановлено, що відповідно до
ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі - продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу
України зміст договору становлять
умови, визначені на розсуд сторін і
погодженні ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Статтею 631 Цивільного кодексу України
визначено, що строком договору є час,
протягом якого сторони можуть
здійснити свої права і виконати
обов'язки відповідно до договору.

Згідно п. 4.6. договору договір укладено
строком до 31.12.2012.

Додатковою угодою від 15.10.2013 сторонами
внесено зміни до договору та визначено
його строк до 31.12.2014.

Відповідно до п. 2.5. договору вважається
таким, що переданий продавцем та
прийнятий покупцем

- за кількістю - у відповідності до ваги,
зазначеної у актів приймання металів
чорннх (вторинних).

- за якістю - відповідно до вимог ДСТУ
4121-2002, з визначенням виду та фактичного
відсотка засміченості під час
приймання товару на території цехів та
дільниць покупця. Результати приймання
товару зазначаються у актах приймання
металів чорних (вторинних), який є
остаточним документом, що визначає
якість товару.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач передав, а відповідач прийняв
товар на загальну суму 6 995,10 грн., що
підтверджується наступними актами
приймання металів чорних, які
підписані та скріплені печатками обох
сторін:

№ 12254 від 12.11.2013 на суму 6 188,70 грн.

№ 12255 від 12.11.2013 на суму 806,40 грн.

Пунктом 3.3. договору передбачено, що
оплата за товар проводиться покупцем
за цінами, що діють на момент здачі
товару, платіжними дорученнями на
підставі актів приймання металів
чорних (вторинних).

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу
України покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Згідно з ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Проте, як свідчать матеріали справи
відповідач не виконав зобов'язання по
сплаті отриманого товару у повному
обсязі, в результаті чого виникла
заборгованість, яка становить за
обґрунтованими розрахунками позивача,
що не оспорені відповідачем, 6 995,10 грн.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим до
виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу
України, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

З огляду на викладене, вимоги позивача
про стягнення з відповідача
заборгованості в розмірі 6 995,10 грн.
обґрунтовані та підлягають
задоволенню.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу
України визначає що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Матеріалами справи підтверджується те,
що відповідач, в порушення умов
договору, у визначені строки оплату за
товар не провів, а отже є таким, що
прострочив виконання зобов'язання.

В зв'язку з тим, що відповідач
припустився прострочення по сплаті
коштів за поставлений товар, позивач на
підставі ст. 625 Цивільного кодексу
України просить суд стягнути з
відповідача 42,56 грн. - 3% річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми,
наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та 3 % річних, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом, не є санкціями, а
виступають способом захисту майнового
права та інтересу, який полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові, а тому ці кошти
нараховуються незалежно від вини
боржника.

Умовами договору інший розмір
процентів не визначено.

Суд приходить до висновку про
задоволення вимог позивача щодо
стягнення з відповідача 42,56 грн. - 3%
річних.

Згідно з ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування
обставин, повідомлених позивачем, не
надав.

Зважаючи на вищевказане, позовні
вимоги Приватного акціонерного
товариства «Київбудінвест» є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
підлягають стягненню з відповідача на
користь позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Укрвторчормет» (м. Київ,
вул. Каунаська, 27, ) на
користь Приватного акціонерного
товариства «Київбудінвест» (м. Київ,
вул. Т.Строкача, 1, ) 6 995
(шість тисяч дев'ятсот п'ятдесят п'ять)
грн. 10 коп. основного боргу, 42 (сорок дві)
грн. 56 коп. - 3% річних, 1 827 (одну тисячу
вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.
витрат по сплаті судового збору.

Повне рішення складено 01.07.2014.

СуддяВ.В.Сівакова