ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" червня 2014 р.Справа № 922/1422/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Присяжнюка О.О.

при секретарі судового засідання

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Терра Банк", м. Київ 3-я
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні позивача -
Товариство з обмеженою
відповідальністю "СІЕС ІНТЕГРА"
м.Харків до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сіес Консалтінг", м.
Харків про стягнення коштів за участю
представників:

позивача - Дмітрішин Д.М., (дов.№ 276 від
02.12.2013р.)

відповідача - Галагуз М.С., (дов.№ б/н
від 28.04.2014р.),

третьої особи - Харебава Т.Б.(дов від
23.06.2014року), Шаповал В.В.(дов від
23.06.2014року)

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «ТЕРРА
БАНК» звернулось до господарського
суду Харківської області із позовною
заявою до Товариства з обмеженою
відповідальністю «СІЕС КОНСАЛТІНГ», в
якій просить суд стягнути з
відповідача збитки в сумі 421 600,00 грн. та
витрати по сплаті судового збору.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги,
позивач посилається на укладення між
Публічним акціонерним товариством
«ТЕРРА БАНК» та Товариством з
обмеженою відповідальністю «СІЕС
КОНСАЛТІНГ» договору № TERRA/KONS/12-B2-SUP про
виконання робіт та надання послуг в
галузі інформатизації з супроводу та
розвитку програмного комплексу систем
автоматизації банківської діяльності
від 01.03.2012 р., як вказує позивач право на
використання програмного комплексу та
невиключне авторське право на його
використання було набуте позивачем
згідно ліцензійного договору №В2 INT TERRA
08 від 16.10.2008 р., укладеного з розробником
та власником авторських прав - ТОВ
«СІЕС ІНТЕГРА». За умовами Договору
відповідач зобов'язався виконувати
контрольно-профілактичні роботи у
галузі інформатизації з супроводу і
розвитку програмного забезпечення, що
експлуатується позивачем, зокрема,
програмного комплексу «АБС Б2», а також
здійснювати доопрацювання та
оновлення програмного забезпечення з
урахуванням вимог законодавчих та
нормативно правових актів, в т.ч. актів
Національного банку України, що
регулюють порядок надання
статистичної звітності. З цією метою
відповідач мав проводити
удосконалення програмного комплексу
та його підсистем в обсязі достатньому
для забезпечення формування та
відображення в автоматичному режимі
статистичної звітності позивача по
виконуваних операціях у відповідних
підсистемах програмного комплексу.
Втім під час виконання Договору, як
зазначає позивач, відповідачем було
допущено недоліки у виконуваних
роботах, а саме - не було проведено
належного налаштування підсистеми
програмного комплексу
«Статзвітність», а випущені
відповідачем релізи програмного
забезпечення за замовчуванням не
забезпечували реалізацію вищевказаної
функції - автоматичного формування та
відображення статистичної звітності.

На думку позивача, факт допущення
недоліків з боку відповідача у
виконуваних роботах по договору був
встановлений під час проведення
регулятором планової перевірки
позивача з питань дотримання останнім
вимог валютного законодавства України
та нормативно-правових актів
Національного банку України, про що
свідчить складений Акт планової
перевірки НБУ № 09-104/4БТ від 14.02.2014 р. Як
вказує позивач, вказані обставини
стали причиною понесення ним збитків у
вигляді штрафних санкцій НБУ у сумі 421
600,00 грн., у зв'язку із чим позивач
звернувся до відповідача з відповідним
позовом про стягнення збитків.

Ухвалою господарського суду від 14.04.2014
року порушено провадження у справі
№922/1422/14, розгляд справи призначено на
15.05.2014 року.

Представник відповідача через
канцелярію господарського суду
(вх.№15744 від 14.05.2014 року) надав відзив на
позовну заяву, в якому відповідач проти
позову заперечує в повному обсязі та
вказує на те, що обов'язки за договором
з позивачем виконував належним чином,
що підтверджується актами виконаних
робіт, копії яких додані до відзиву,
відтак в його діях відсутні всі
елементи складу цивільного
правопорушення, а також що
відповідальність за порушення
валютного законодавства у вигляді
фінансових санкцій (штраф НБУ) не є
збитками, завданими позивачу, а
наслідком неправомірної поведінки
самого позивача.

В судовому засіданні 15.05.2014 року
оголошено перерву в судовому засіданні
до 29.05.2014 року, з метою надання
сторонами доказів в підтвердження
заявлених позовних вимог та
заперечень.

Ухвалою господарського суду від 29.05.2014
року, залучено до участі у справі
№922/1422/14 на стороні позивача в якості
третьої особи без самостійних вимог на
предмет спору - Товариство з обмеженою
відповідальністю "СІЕС ІНТЕГРА" (, адреса: 61001, м. Харків, вул.
Плеханівська, 2/5, кв.58). Розгляд справи
відкладено до 10.06.2014року.

Крім того, представник позивача (за
вх.№17949 від 29.05.2014 року) звернувся до
суду з клопотанням про призначення у
справі інженерно технічної
(комп'ютерно - технічної експертизи) у
справі №922/1422/14, на предмет
відповідності програмного комплексу
"АБС Б2" вимогам діючих нормативно -
правових актів, зокрема -"Інструкції з
бухгалтерського обліку операцій в
іноземній валюті та банківських
металах у банках України", затвердженої
постановою Національного банку
України від 17.11.2004 року №555, а також
"Правилам організації статистичної
звітності, що подається до
Національного банку України",
затвердженим постановою Національного
банку України від 19.03.2003 р. № 124 та
здатності програмного комплексу на
автоматичне відображення статистичної
інформації в складі статзвітності по
операціям з купівлі - продажу валюти
відповідно до вимог наведених актів з
урахуванням закладених в базову версію
комплексу та його нових релізів
технічних параметрів.

Господарський суд розглянувши
клопотання, суд вважає за необхідне
відмовити в її задоволенні з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.41 ГПК України
для роз'яснення питань, що виникають
при вирішенні господарського спору і
потребують спеціальних знань,
господарський суд призначає
експертизу. Визначення поняття "судова
експертиза " наводиться у ст.1 Закону
України "Про судову експертизу": судова
експертиза - це дослідження експертом
на основі спеціальних знань
матеріальних об'єктів, явищ і процесів,
які містять інформацію про обставини
справи, що перебуває у провадженні
органів дізнання, досудового та
судового слідства. Судова експертиза
повинна призначатися лише у разі
дійсної потреби у спеціальних знаннях
для встановлення фактичних даних, що
входять до предмета доказування, тобто
у разі, коли висновок експерта не
можуть замінити інші засоби
доказування.

Згідно з абз.2 п.2 ППВГСУ №4 судова
експертиза призначається лише у разі
дійсної потреби у спеціальних знаннях
для встановлення фактичних даних, що
входять до предмета доказування, тобто
у разі, коли висновок експерта не
можуть замінити інші засоби
доказування.

В той же час у пункті 4 ППВГСУ №4
вказано, що якщо обставини справи
свідчать про доцільність отримання
пояснень спеціаліста з питань, що
виникають під час розгляду справи,
зокрема, з метою з'ясування її
фактичних обставин, господарський суд
може скористатися правом, наданим йому
статтею 30 ГПК, і викликати відповідного
спеціаліста для участі в судовому
процесі, притому як у підготовці справи
до розгляду, так і під час її розгляду.
Виклик спеціаліста здійснюється
ухвалою суду. Його пояснення подаються
суду у вигляді висновку або в іншій
прийнятній для суду письмовій формі.

Крім того, оцінюючи висновок
експерта, господарський суд повинен
виходити з того, що цей висновок не має
заздалегідь встановленої сили і
переваг щодо інших доказів ( частина
п'ята ст.42 та частина друга статті 43
ГПК України). Таким чином,
господарський суд не вбачає дійсної
потреби та доцільності у призначенні
судової експертизи, оскільки в
матеріалах справи містяться всі
необхідні документи для вирішення
спору по суті.

Стаття 129 Конституції України
відносить до основних засад
судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом, обов'язок
доказування певних обставин
покладається на особу, яка посилається
на ці обставини. Обов'язок доказування
та подання доказів розподіляється між
сторонами, виходячи з того, хто
посилається на юридичні факти, які
обґрунтовують його вимоги та
заперечення. Це стосується позивача,
який повинен доказати факти, на
підставі яких пред'явлено позов, а
також відповідача, який має можливість
доказувати факти, на підставі яких він
будує заперечення проти позову.

Представник відповідача через
канцелярію господарського суду
(вх.№19069 від 10.06.2014 року) надав письмові
пояснення стосовно клопотання
позивача про призначення судової
експертизи, в якому просить суд
відмовити в задоволенні вищевказаного
клопотання, оскільки вважає його
беззмістовним, адже вказані позивачем
нормативно - правові акти НБУ не
містять жодних вимог до комп'ютерних
програм (програмних комплексів),
оскільки предметом їх правового
регулювання є відносини в абсолютно
іншій сфері, при цьому, як вважає
відповідач, аналіз змісту вказаних
нормативно-правових актів не
відноситься до компетенції судового
експерта, і є правовим питанням.

Крім того, представник відповідача
через канцелярію господарського суду
(вх.№19068 від 10.06.2014 року) звернувся до
суду з клопотанням про відкладення
розгляду справи на іншу дату, у зв'язку
із неявкою в судове засідання
представника третьої особи - ТОВ «СІЕС
ІНТЕГРА».

В судовому засіданні 10.06.2014 року
відповідач звернувся до суду з
клопотанням про продовження терміну
розгляду спору по справі на п'ятнадцять
днів для надання доказів по справі в
порядку, передбаченому ч. З ст. 69
Господарського процесуального кодексу
України.

Ухвалою господарського суду від 10.06.2014
року клопотання відповідача були
задоволені, термін розгляду спору
продовжено та розгляд справи
відкладено до 26.06.2014 року.

Представник позивача в судовому
засіданні 26.06.2014р. підтримує заявлені
позовні вимоги у повному обсязі, через
канцелярію господарського суду
(вх.№21991) надав документи для долучення
до матеріалів справи.

Представник відповідача проти позову
заперечує в повному обсязі, звернувся
до суду з клопотанням щодо залучення
до матеріалів справи документів
(вх.№21987) в підтвердження своєї позиції
по суті спору .

Представник третьої особи проти позову
заперечує, через канцелярію
господарського суду надав до суду
письмові пояснення (вх.№21870 від
26.06.2014року) щодо позовної заяви та
клопотання (вх.№21871 від 26.06.2014року) щодо
залучення до матеріалів справи
доказів, а саме Висновку спеціаліста №1
від 24.06.2014р.

Враховуючи те, що норми ст. 38
Господарського процесуального кодексу
України, щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, що необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3
ст. 129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом, в межах наданих
ним повноважень, створені належні
умови для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів, та
вважає за можливе розглянути справу за
наявними у ній матеріалами в порядку
ст. 75 ГПК України.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
дослідивши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши надані учасниками
судового процесу докази, суд встановив
наступне.

16.10.2008 року між Публічним акціонерним
товариством «ТЕРРА БАНК» та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «СІЕС ІНТЕГРА» був
укладений ліцензійний договір № B2 INT
TERRA 08 від про надання невиключного
права на використання Програмного
Комплексу (ліцензійний договір),
відповідно до якого позивачеві було
надано невиключне право на
використання програмного комплексу
систем автоматизації банківської
діяльності.

01.03.2012 р. між Публічним акціонерним
товариством «ТЕРРА БАНК» та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «СІЕС КОНСАЛТІНГ»
був укладений договір №TERRA/KONS/12-B2-SUP про
виконання робіт та надання послуг в
галузі інформатизації з супроводу та
розвитку Програмного Комплексу систем
автоматизації банківської діяльності
(договір).

Згідно з п.2.1. договору Виконавець
(Відповідач) приймає на себе
зобов'язання по виконанню
контрольно-профілактичних робіт у
галузі інформатизації з супроводу і
розвитку Програмного забезпечення, що
експлуатується Замовником (Позивачем).

У відповідності до пп. 2.2.1. договору
Супровід Програмного забезпечення, з
поміж іншого, включає розробку
Програмного забезпечення у вигляді
виконання його доопрацювань,
пов'язаних із змінами Нормативних
документів, за умови, що дані зміни
стосуються тієї функціональності
Програмного забезпечення, правом на
використання якої володіє Замовник, і в
тій частині вимог Нормативних
документів, які припускають
однозначність процесів і форм
представлення облікових одиниць
Програмного забезпечення.

Відповідно до пп. 2.3.1. розвиток
Програмного забезпечення, з-поміж
іншого, складається з розробки
Програмного забезпечення у вигляді
удосконалення (модифікації) існуючих
форм звітів, роботи систем і підсистем
Програмного забезпечення і процесу
здійснення операцій в Програмному
забезпеченні, а також створення нових
форм звітів, що генеруються Програмним
забезпеченням, і нових підсистем
Програмного забезпечення.

В розділі 3 договору детально
регламентовано порядок виконання
робіт та послуг, вказаних в розділі 2
договору, а також порядок взаємодії
Замовника та Виконавця під час такого
виконання.

Так, зокрема в пп. 3.3.1.1 вказано, що
Виконавець виконує роботи, передбачені
п. п.2.2.1 цього договору, на підставі
заявок Замовника з описом постановки
завдання і з посиланням на відповідні
Нормативні документи. У виняткових
випадках такі роботи виконуються без
заявки, але на підставі наданих
Замовником нормативних документів
(п.3.3.1.2 Договору).

Згідно з пп. 3.5.1 договору по
роботам/послугам, що відносяться до
пункту 2.3 цього договору (розвиток
Програмного забезпечення), Замовник за
допомогою системи БТТ направляє заявку
Виконавцеві, з описом необхідних
робіт/послуг і бажаним терміном їх
виконання і висилає за адресою
електронної пошти уповноваженому
представникові Виконавця в
електронному вигляді Запит на
виконання робіт з розвитку.

Пунктом 3.6.1 договору встановлюється
порядок випуску нових релізів
програмного комплексу, а в пп. 3.6.1.5
вказано, що релізи встановлюються
Замовником заздалегідь на Дослідне
оточення, в якому база даних має бути
точною копією бази даних Промислового
оточення. Після установки оновлення
Замовник проводить звірку структури
об'єктів бази даних (метаданих) згідно
вказівок Виконавця. Якщо в результаті
порівняння виявлені відмінності,
Замовник повідомляє про них службу
підтримки і супроводу Виконавця.

Згідно з п.6.1 договору Виконавець
щомісячно, не пізніше останнього
календарного дня місяця, в який
здійснювався супровід, передає
Замовникові акт здачі-приймання
виконаних робіт / наданих послуг з
супроводу Програмного забезпечення за
цей місяць.

Пунктом 6.2. встановлено, що за
відсутності письмової мотивованої
відмови Замовника від підписання акту
протягом 10 робочих днів після передачі
акту, роботи / послуги вважаються
прийнятими Замовником в місяці такого
супроводу.

Пунктом 8.6 договору встановлено,що
Виконавець не несе відповідальності за
появу і наслідки помилки в Програмному
забезпеченні, з поміж іншого, у
випадках, якщо помилка, яка виникла в
результаті дій або бездіяльності
Замовника (відповідальних осіб
Замовника), таких як, ігнорування
застережливих повідомлень системи,
недотримання інструкцій і
рекомендацій служби підтримки і
супроводу, інструкцій і рекомендацій,
викладених в документації до
Програмного забезпечення (пп. 8.6.1.);
та/або якщо помилка, яка полягає в
недотриманні або є наслідком
недотримання вимог Нормативних
документів, про які Замовник не
повідомив Виконавця вчасно(пп. 8.6.3.).

Як вбачається з матеріалів справи, за
час існування договору обидві сторони
щомісячно підписували акти
здачі-приймання виконаних робіт /
наданих послуг, копії яких додані до
матеріалів справи, натомість від
позивача не надходило жодної
мотивованої відмови від підписання
таких актів у зв'язку з недоліками
наданих відповідачем робіт/послуг за
договором.

Разом з тим, за результатами планової
перевірки позивача з питань дотримання
останнім вимог валютного
законодавства України та
нормативно-правових актів
Національного банку України
діяльності, що здійснювалась
Національним банком України, був
складений Акт планової перевірки НБУ №
09-104/4БТ від 14.02.2014 р., відповідно до якого
було встановлено 248 випадків порушення
позивачем валютного законодавства у
вигляді приховування та
перекручування інформації у
статистичній звітності за формами
№№552,555.

На підставі вказаного Акта перевірки
Головним управлінням Національного
банку України по м. Києву та Київській
області було прийнято постанову про
притягнення позивача до
відповідальності за порушення
валютного законодавства від 19.11.09р.
№, відповідно до якої до позивача
застосовано штрафні (фінансові)
санкції на суму 421 600,00 грн.

Доказів сплати вказаних штрафних
санкцій позивачем не надано, як пояснив
представник позивача в судовому
засіданні 26.06.2014р., позивач через
відсутність коштів штрафні санкції й
досі не оплатив.

Разом з тим, позивач вважає, що
причинами вказаних в Акті перевірки
порушень є відсутність базових
налаштувань в АБС Б2 для автоматичного
формування двох, вказаних в позові,
файлів статистичної звітності С9 та Е2
(за формами НБУ №№552,555), та вказує в
позові про неналежний супровід за
договором з відповідачем, а саме
порушення останнім п.п. 2.2.3 та п. 3.6.1.
Договору. На підставі цього позивач
вимагає стягнути з відповідача збитки
в сумі 421 600, 00 грн., у зв*язку із
вищевикладеними обставинами позивач
до суду з відповідним позовом, за
відновленням свого порушеного права.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам суд виходить з
наступного.

Статтею 16 Цивільного кодексу України
та статтею 20 Господарського кодексу
України визначено переліки способів
захисту порушених прав.

Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу
України встановлено, що кожна особа має
право звернутися до суду за захистом
свого особистого немайнового або
майнового права та інтересу.

Частина 2 ст. 16 Цивільного кодексу
України визначає, що способами захисту
цивільних прав та інтересів можуть
бути: 1) визнання права; 2) визнання
правочину недійсним; 3) припинення дії,
яка порушує право; 4) відновлення
становища, яке існувало до порушення; 5)
примусове виконання обов'язку в натурі;
6) зміна правовідношення; 7) припинення
правовідношення; 8) відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; 9) відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; 10)
визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Згідно статті 20 Господарського кодексу
України, кожний суб'єкт господарювання
та споживач має право на захист своїх
прав і законних інтересів. Права та
законні інтереси зазначених суб'єктів
захищаються шляхом: визнання наявності
або відсутності прав; визнання
повністю або частково недійсними актів
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування, актів інших
суб'єктів, що суперечать законодавству,
ущемлюють права та законні інтереси
суб'єкта господарювання або
споживачів; визнання недійсними
господарських угод з підстав,
передбачених законом; відновлення
становища, яке існувало до порушення
прав та законних інтересів суб'єктів
господарювання; припинення дій, що
порушують право або створюють загрозу
його порушення; присудження до
виконання обов'язку в натурі;
відшкодування збитків; застосування
штрафних санкцій; застосування
оперативно-господарських санкцій;
застосування
адміністративно-господарських
санкцій; установлення, зміни і
припинення господарських
правовідносин; іншими способами,
передбаченими законом.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа,
якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування. Збитками є
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода)
та втрати, яких особа зазнала у зв'язку
зі знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст. 225 ГК України, до
складу збитків, що підлягають
відшкодуванню особою, яка допустила
господарське правопорушення,
включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або
знищеного майна, визначена відповідно
до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції,
сплачені іншим суб'єктам, вартість
додаткових робіт, додатково витрачених
матеріалів тощо), понесені стороною,
яка зазнала збитків внаслідок
порушення зобов'язання другою
стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена
вигода), на який сторона, яка зазнала
збитків, мала право розраховувати у
разі належного виконання зобов'язання
другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної
шкоди у випадках, передбачених законом.

З вищенаведеного вбачається, що
відшкодування збитків має характер
універсального засобу захисту
цивільних прав, одночасно
відшкодування збитків є мірою
відповідальності. Як у випадку
виконання договору, так і за
зобов'язанням, що виникають унаслідок
заподіяння шкоди, чинне законодавство
виходить з принципу вини контрагента
або особи, яка заподіяла шкоду.

З огляду на викладене, суд зазначає, що
за змістом статей 22, 623 ЦК України,
статей 224, 225 ГК України для
застосування такої відповідальності,
як стягнення збитків у вигляді витрат,
які особа зробила для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки), необхідними є наявність усіх
елементів складу цивільного
правопорушення, а саме: протиправної
поведінки, збитків, причинного зв'язку
між протиправною поведінкою боржника
та завданими збитками та вини.

Разом з тим, відсутність хоча б одного
із зазначених елементів, утворюючих
склад цивільного правопорушення,
звільняє боржника від
відповідальності, оскільки його
поведінка не може бути кваліфікована,
як правопорушення.

Однак, позивачем доказово не доведено,
що саме факт допущення недолків з боку
відповідача у виконуваних роботах по
договору викладений в акті планової
перевірки НБУ№09-104/4БТ від 14.02.2014року
призвів до до витрат ,які мусить
понести позивач, оскільки цим
документом не може встановлюватись
порушення з боку відповідача, оскільки
цей документ є актом перевірки саме
позивача з питань дотримання останнім
валютного законодавства та нормативно-
праових актів НБУ.

Відтак, суд відзначає, що в даному
випадку відсутній такий елемент
цивільного правопорушення як
причиновий зв'язок між протиправною
поведінкою відповідача та збитками,
які як зазначає позивач він поніс в
результаті укладеного договору.

У роз'ясненні Вищого господарського
суду України N 02-5/215 від 01.04.94 "Про деякі
питання практики вирішення спорів
пов'язаних з відшкодуванням шкоди"
зазначається, що вирішуючи спори про
стягнення заподіяних збитків
(відшкодування шкоди), господарський
суд перш за все повинен з'ясувати
правові підстави покладення на
винну особу зазначеної майнової
відповідальності, а саме наявність
правил поведінки, встановленого
законом або договором; наявність факту
порушення такого правила поведінки
винною особою; наявність збитків у
потерпілої особи; наявність
безпосереднього причинно-наслідкового
зв'язку між протиправною поведінкою
особи, яка завдала шкоду, та збитками
потерпілої сторони.

Відповідно до ч. 1 п. 8 ст. 16 ЦК України
відшкодування збитків є одним зі
способів захисту цивільних прав та
інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій
завдано збитків у результаті порушення
її цивільного права, має право на їх
відшкодування. Збитками відповідно до
пункту 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, зокрема, є
втрати, які особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками процесу.

Оцінюючи доводи, наведені позивачем в
обґрунтування позовних вимог, суд
звертає увагу на те, що позивач
помилково ототожнює збитки із
фінансовими санкціями(штрафНБУ)
накладеними Національним Банком
України ,які на цей час не сплачені
самим позивачем .

Так, відповідні кошти не є ані
матеріальною шкодою, ані упущеною
вигодою.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 6
від 23.03.2012 р. «Про судове рішення»
рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого: чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються; чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин; яка правова кваліфікація
відносин сторін, виходячи з фактів,
установлених у процесі розгляду
справи, та яка правова норма підлягає
застосуванню для вирішення спору.

Оскільки, як зазначалось вище, судом
встановлено необґрунтованість
позовних вимог, вони задоволенню не
підлягають.

Між тим в матеріалах справи відсутні
докази та судом не встановлено
обставин, які б підтверджували, що
відповідачем були порушені прийняті за
укладеним з позивачем договором
зобов'язання, що є підставою для
застосування до нього такої міри
відповідальності як відшкодування
збитків. До того ж позивач не наводить
порушень, які були допущені позивачем
при виконанні обумовлених договором
робіт, внаслідок чого позивач зазнав
збитків на спірну суму.

В свою чергу позивачем не доведена суду
протиправність поведінки відповідача,
також між такою поведінкою відповідача
і заявленими збитками відсутній прямий
причинний зв'язок. Відтак, вказані
обставини виключають можливість для
покладення на відповідача
відповідальності у вигляді
відшкодування збитків, що заявлені
позивачем до стягнення.

Таким чином, за відсутності
протиправної поведінки (факту
порушення договору) з боку відповідача
як основного елементу складу
цивільного правопорушення, інші його
елементи (вина, причинно-наслідковий
зв'язок між порушенням і завданими
збитками та, власне, самі збитки) також
відсутні. А отже підстав для
притягнення Відповідача до
цивільно-правової відповідальності за
договором у вигляді стягнення збитків
немає.

Разом з тим із встановлених
правовідносин сторін та наведених норм
права вбачається, що стягувана
позивачем сума не є збитками у
розумінні наведених норм права,
оскільки між фінансовими
санкціями,застосованими НБУ до
позивача у зв'язку із порушенням
валютного законодавства і договірними
зобов'язаннями між позивачем та
відповідачем ,та відповідно
,відповідальністю за їх порушення,не
має ніякого взаємозв'язку, адже правова
природа адміністративної (штраф НБУ) та
цивільної відповідальності збитки) є
різною .

Судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами (ст.4-3 ГПК України).

В силу ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог заперечень.

Відповідно до вимог ст. 32
Господарського процесуального кодексу
України: доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ст.34 ГПК України).

Згідно ст.ст. 44, 49 ГПК України судові
витрати, понесені позивачем зі сплати
судового збору у розмірі 8 420,0 грн.
покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 69,
75, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Повне рішення складено 01.07.2014 р.

Суддя О.О. Присяжнюк