ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2014 року
Справа № 915/813/14

м. Миколаїв

за позовом: Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України"/01135, м. Київ, пр.-т Перемоги, буд.
14/ в особі Миколаївської філії
Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" (адміністрація
Миколаївського морського порту) /54020,
м. Миколаїв, вул. Заводська, 23/

до відповідача: Державної інспекції
сільського господарства в
Миколаївській області /54055, м.Миколаїв,
вул.1-а Слобідська, буд.117

про: стягнення 1018,11грн.

Суддя Васильєва Л.І.

Представники:

Від позивача: Готфська А.В., дов. № 3511
від 27.12.2013р.

Від відповідача: не з'явився

Державне підприємство "Адміністрація
морських портів України" в особі
Миколаївської філії Державного
підприємства "Адміністрація морських
портів України" звернулося до
господарського суду Миколаївської
області з позовними вимогами до
відповідача Державної інспекції
сільського господарства в
Миколаївській області про стягнення з
останнього заборгованості в сумі 1018,11
грн., яка складається з 309,05 грн. пені,
579,87 грн. інфляції, 129,19 грн. - 3% річних.

Ухвалою господарського суду
Миколаївської області від 10.06.2014р. було
прийнято позовну заяву та порушено
провадження у справі.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав в
повному обсязі, просив суд позов
задовольнити. В обґрунтування
заявлених позовних вимог зазначив
наступне.

16.01.2013р. між ДП «Миколаївський морський
торговельний порт» та Державною
інспекцією сільського господарства в
Миколаївській області було укладено
договір № 2-Б.

Правонаступником прав та обов'язків
ДП «ММТП» по договору є ДП
«Адміністрація морський портів
України» ( в наслідок реорганізації ДП
„ММТП" шляхом виділу стратегічних
об'єктів портової інфраструктури,
іншого майна, прав та обов'язків
стосовно них на підставі частини 6
розділу VI Закону України „Про морські
порти України", розпорядження Кабінету
Міністрів України від 04.03.2013 № 133-Р,
наказу Міністерства інфраструктури
України від 19.03.2013 № 163 та Акту
приймання-передачі майна, майнових
прав та зобов'язань від 13.06.2013 які
передаються з ДП „ММТП" до ДП „АМПУ").

На підставі Акту приймання-передачі
майна, майнових прав та зобов'язань № 8
від 13.06.2013 ДП „АМПУ" передало всі права
та обов'язки, які передбачені
договором, на відокремлений баланс до
Миколаївської філії Державного
підприємства „Адміністрація морських
портів України" (адміністрації
Миколаївського морського порту).

Відповідні зміни щодо
правонаступництва відображені у
додатковій угоді № 2 від 19.06.2013 до
договору.

За умовами договору, адміністрація
зобов'язалася надавати абоненту
послуги фіксованого місцевого
телефонного зв'язку та в обсягах
замовленим абонентом, а абонент
зобов'язується своєчасно оплачувати
отримані послуги відповідно до умов
договору.

Оплата рахунку за отримані послуги
проводиться абонентом в термін не
пізніше 20-го числа місяця, що настає
після повного розрахункового періоду.

На виконання договору, позивач надав
відповідачу послуги за період з
серпня 2013р. по грудень 2013р. на загальну
сумі 8445,89 грн. та виставив йому на
оплату відповідні рахунки.

Відповідач надані йому послуги
оплатив з простроченням, що
підтверджується випискою банку від
26.05.2014р.

Посилаючись на п. 5.2 договору, позивач
просить стягнути з відповідача пеню в
сумі 309,05 грн., інфляційні в сумі 579,87
грн., 3% річних в сумі 129,19 грн.

Відповідач надав письмовий відзив в
якому просить суд зменшити розмір
пені. В обґрунтування відповідач
посилається на те, що ним у повному
обсязі виконані зобов'язання по оплаті
отриманих послуг. Він є
неприбутковою організацією та
обслуговується у відповідному органі
ДКСУ. Для своєчасного і повного
виконання зобов'язань за договором
відповідачем своєчасно були подані
до ДКСУ платіжні доручення на
перерахування загальної суми коштів в
розмірі 8445,89 грн., проте лише станом на
26.05.2014р. вказані платіжні доручення
були виконані ДКСУ, а отже
заборгованість виникла не з вини
відповідача.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши та оцінивши усі
подані у справу докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд -

встановив:

16.01.2013р. між ДП «Миколаївський морський
торговельний порт»(правонаступником
якого є позивач) та Державною
інспекцією сільського господарства в
Миколаївській області було укладено
договір № 2-Б.

За умовами п. 1.1 договору, позивач
зобов'язався надавати відповідачу
послуги фіксованого місцевого
телефонного зв'язку та в обсягах
замовленим абонентом, а абонент
зобов'язується своєчасно оплачувати
отримані послуги відповідно до умов
договору.

Згідно п. 4.12 договору, оплата рахунку
за отримані послуги проводиться
абонентом в термін не пізніше 20-го
числа місяця, що настає після повного
розрахункового періоду.

На виконання умов договору, позивач
надав відповідачу послуги за період з
серпня 2013р. по грудень 2013р. на загальну
сумі 8445,89 грн., що підтверджується
підписаними сторонами актами наданих
послуг (виконаних робіт) № 14042645 від
31.08.2013р., № 20352645 від 30.09.2013р., № 26662645 від
31.10.2013р., № 32852645 від 30.11.2013р., № 34142645 від
12.12.2013р. (а.с. 36-40).

На оплату наданих послуг позивачем
були виставлені відповідачу рахунки:

№ 14042645 від 31.08.2013р. на суму 1867,98 грн.

№ 20352645 від 30.09.2013р. на суму 1481,38 грн.

№ 26662645 від 31.10.2013р. на суму 1475,51 грн.

№ 32852645 від 30.11.2013р. на суму 1721,02 грн.

№ 341422645 від 12.12.2013р. на суму 1900,00 грн.

Відповідач надані йому послуги
фіксованого місцевого телефонного
зв'язку оплатив з простроченням, що
підтверджується випискою банку від
26.05.2014р. (а.с. 41-42).

У зв'язку з несвоєчасною оплатою
відповідачем наданих йому послуг
фіксованого місцевого телефонного
зв'язку протягом серпня 2013р. -грудня
2013р. позивач звернувся до
господарського суду із позовом про
стягнення з нього пені в сумі 309,05
грн., інфляційних в сумі 579,87 грн., 3%
річних в сумі 129,19 грн.

Пунктом 1 ст. 901 Цивільного кодексу
України встановлено, що за договором
про надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Ст. ст. 525, 526, 629 Цивільного кодексу
України встановлюють, що договір є
обов'язковим для виконання сторонами,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Частиною 5 ст. 530 Цивільного кодексу
України визначено, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

За приписами ст.610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов`язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов`язання
(неналежне виконання).

Статтею 625 Цивільного кодексу України
передбачено, що боржник не
звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання. Боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Пунктом 5.2 договору встановлено, що у
разі несвоєчасної оплати наданих
адміністрацією послуг, абонент сплачує
пеню, яка обчислюється залежно від
вартості неоплачених послуг у розмірі
облікової ставки НБУ, яка діяла у
період, за який сплачується пеня від
несплаченої суми за кожен день
прострочення до повної сплати
заборгованості.

За порушення термінів оплати наданих
за договором послуг, позивачем
нараховано відповідачу 309,05 грн. пені.

Судом встановлено, що позивачем
здійснено розрахунок пені в межах
піврічного строку, встановленого ч. 6
ст. 232 Господарського кодексу України.
Розрахунок пені здійснено позивачем
арифметично правильно та з урахуванням
положень норм чинного законодавства.
Розгорнутий розрахунок пені наявний в
матеріалах справи. Отже, нарахування
пені є обґрунтованим та підставним.

За невиконання належним чином
грошових зобов'язань згідно з вимогами
діючого законодавства України у
встановлений строк, крім пені за
розрахунком позивача боржнику цілком
обґрунтовано нараховано до стягнення
3% річних в розмірі - 129,19 грн. та індекс
інфляції в розмірі - 579,87 грн.

Разом з тим, позовні вимоги підлягають
задоволенню частково виходячи з
такого.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного
кодексу України, розмір неустойки
може бути зменшений за рішенням суду,
якщо він значно перевищує розмір
збитків, та за наявності інших
обставин, які мають істотне значення.

Статтею 233 Господарського кодексу
України встановлено, що у разі якщо
належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні, не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало
збитків іншим учасникам господарських
відносин, суд може з урахуванням
інтересів боржника зменшити розмір
належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно п. 3 ст. 83 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до приписів ст. 3 Цивільного
кодексу України загальними засадами
цивільного законодавства є судовий
захист цивільного права та інтересу,
справедливість, добросовісність та
розумність.

Враховуючи, що відповідач у повному
обсязі виконав свої зобов'язання по
оплаті отриманих послуг, він є
неприбутковою організацією та
обслуговується у відповідному органі
ДКСУ, для своєчасного і повного
виконання зобов'язань за договором
відповідачем своєчасно були подані
до ДКСУ платіжні доручення на
перерахування загальної суми коштів в
розмірі 8445,89 грн., проте лише станом на
26.05.2014р. вказані платіжні доручення
були виконані ДКСУ, суд вважає за
необхідне зменшити розмір належних до
сплати штрафних санкцій та стягнути з
відповідача пеню в сумі 100,00 грн.

Зважаючи на те, що позивач правомірно
нарахував суму пені, спір виник з вини
відповідача, суд вважає за необхідне
покласти судові витрати на
відповідача у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 44, 49, ст.ст. 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державної інспекції
сільського господарства в
Миколаївській області /54055, м.Миколаїв,
вул.1-а Слобідська, буд.117, / на користь Державного
підприємства "Адміністрація морських
портів України" /01135, м. Київ, пр.-т
Перемоги, буд. 14, / в особі
Миколаївської філії Державного
підприємства "Адміністрація морських
портів України" (адміністрація
Миколаївського морського порту) /54020,
м. Миколаїв, вул. Заводська, 23, / 100,00 грн. пені, 579,87 грн. інфляції,
129,19 грн. - 3% річних, судовий збір в сумі
1827,00 грн.

Видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення у відповідності зі ст.85
Господарського процесуального кодексу
України набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Сторони, які беруть участь у справі,
мають право оскаржити в апеляційному
порядку рішення повністю або частково
у порядку і строки встановлені ст.93
Господарського процесуального кодексу
України.

Суддя
Л.I. Васильєва

повний текст рішення складено та
підписано 24.06.2014р.