ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2014 р.
Справа № 907/187/14

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії:

Головуючого судді
Дубник О.П.

Суддів
Скрипчук О.С.

Матущака О.І.

при секретарі
Карнидал Л.Ю.

розглянув апеляційну скаргу
Державного територіально-галузевого
об'єднання «Львівська залізниця» вих.
№43-1-10/1206 від 06.05.2014 року (вх. №01-05/2253/14
від 14.05.2014 року)

на рішення Господарського суду
Закарпатської області від 25.04.2014 року

у справі №907/187/14

за позовом Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Львівська залізниця», м. Львів

до Чопської митниці Міністерства
доходів і зборів України, м. Ужгород

про спонукання до укладення договору

За участю представників:

від позивача: Пантюшева Н.М.,
представник (довіреність в матеріалах
справи);

від відповідача: Ясевич М.М.,
представник (довіреність в матеріалах
справи).

Судом роз'яснено права та обов'язки,
передбачені ст.ст.20, 22 Господарського
процесуального кодексу України (надалі
- ГПК України).

Відводів складу суду в порядку ст.20 ГПК
України не заявлялось. Заяв про
технічну фіксацію судового процесу від
учасників судового процесу не
надходило.

11 червня 2014 року в судовому засіданні
оголошено перерву до 18.06.2014 року.

Причини відкладення розгляду справи
викладено в ухвалі суду від 18.06.2014 року.

Рішенням Господарського суду
Закарпатської області від 25.04.2014 року у
цій справі (суддя Йосипчук О. С.)
відмовлено в задоволенні позовних
вимог Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Львівська залізниця» (надалі ДТГО
«Львівська залізниця») до Чопської
митниці Міністерства доходів і зборів
України про спонукання до укладення
договору на постачання електричної
енергії на 2014 рік в редакції позивача.

Не погоджуючись з рішенням місцевого
господарського суду, позивач оскаржив
його в апеляційному порядку. апелянт
зазначає, що суд необґрунтовано
застосував ст.ст.188, 556 Митного кодексу
України, п.8 Постанови Кабінету
Міністрів України №100 від 22.02.1994 року
«Про стан виконання рішень Президента
України і Уряду з питань додержання
вимог прикордонного і митного
законодавства», які не встановлюють
порядок та умови укладення договорів.
ДТГО «Львівська залізниця» зазначає,
що суд не з'ясував і не перевірив
обставини включення об'єктів Чопської
митниці до переліку приміщень,
встановлених ч.ч.2, 3 ст.188 Митного
кодексу України, п.п.2, 3 Постанови
Кабінету Міністрів України від 21.05.2012
року №435. Скаржник також вказує, що
місцевим господарським судом не
враховано, що Чопська митниця
користується приміщеннями залізниці.
Апелянт зазначає, що суд не обґрунтував
безпідставність включення до проекту
спірного договору сплати користувачем
орендної плати та обов'язок окремо
сплачувати за власний рахунок послуги
з компенсації перетікання реактивної
електроенергії з ПДВ, сум пені, 3 %
річних, індекс інфляції, плату за
надання послуг (перевірка і ремонт
лічильників та інше), оскільки такі
додаткові витрати передбачені чинним
законодавством. Надісланий
відповідачу проект договору
відповідає Типовому договору на
постачання електричної енергії,
укладення якого, на думку апелянта, є
обов'язковим. ДТГО «Львівська
залізниця» просить оскаржуване
рішення скасувати та прийняти нове
рішення, яким задоволити позовні
вимоги.

Відповідач у відзиві на апеляційну
скаргу зазначає, що Постановою
Кабінету Міністрів України №100 від
22.02.1994 року зобов'язано Міністерство
транспорту врегульовувати питання
обладнання, утримання і ремонту
службових приміщень для розміщення
митних установ. Також Чопська митниця
звертає увагу, що правовідносини між
митницею та залізницею з приводу
розташування та функціонування
підрозділів митного оформлення,
врегульовуються як законодавством у
сфері електроенергетики, так і нормами
Митного кодексу України (ст.188, ст.556) та
підзаконними нормативно-правовими
актами. Відповідач вказує, що до
об'єктів електропостачання включені
об'єкти, у яких підрозділи митниці не
розташовані, а саме: «Станція імпорт»,
«Товарна контора», БУ-5 м. Чоп. Чопська
митниця просить оскаржуване рішення
залишити без змін, а апеляційну скаргу
без задоволення.

Колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду,
керуючись нормами ст. 101 ГПК України
щодо меж перегляду справи в
апеляційній інстанції, вважає, що є
можливим прийняти за наслідками
розгляду апеляційної скарги постанову
в даному судовому засіданні.

Львівський апеляційний господарський
суд, перевіривши доводи апеляційної
скарги та дослідивши фактичні
обставини у справі, зробив висновок, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення. При цьому, апеляційний суд
встановив наступні обставини та
керувався такими мотивами.

Як вбачається з матеріалів справи,
20.01.2014 року ДТГО «Львівська залізниця»
надіслало Чопській митниці проект
Договору про постачання електричної
енергії №7046 на 2014 рік (Договір) з
додатками.

Чопська митниця у відповідь на
пропозицію укласти Договір листом від
29.01.2014 року за №03.1-2-03.2-40/861 повідомила
позивача про відсутність наміру
продовжувати договірні відносини.
Окрім цього, відповідач, стосовно
об'єктів, які перелічені у Додатку №1 до
Договору (в яких здійснюється митне
оформлення) зазначив, що їх правове
регулювання здійснюється ч.2 ст.188 та ч.2
ст.556 Митного кодексу України.

Вважаючи таку відмову від укладення
Договору безпідставною, ДТГО
«Львівська залізниця» звернулася до
господарського суду з вимогою про
спонукання до укладення Договору в
судовому порядку.

Відповідно до ч.1 ст.187 ГК України спори,
що виникають при укладанні
господарських договорів за державним
замовленням, або договорів, укладення
яких є обов'язковим на підставі закону
та в інших випадках, встановлених
законом, розглядаються судом. Інші
переддоговірні спори можуть бути
предметом розгляду суду у разі якщо це
передбачено угодою сторін або якщо
сторони зобов'язані укласти певний
господарський договір на підставі
укладеного між ними попереднього
договору.

Частиною 2 статті 188 Митного кодексу
України унормовано, що адміністрація
автомобільних, морських і річкових
портів, міжнародних аеропортів,
прикордонних залізничних станцій або
інших обладнаних місць, у межах яких
діють пункти пропуску через державний
кордон України, на безоплатній основі
забезпечує органи доходів і зборів
необхідними службовими приміщеннями,
обладнанням, засобами зв'язку та
створює їм належні умови для роботи.

Положеннями ч.1, ч.2 та ч.3 ст.546 Митного
кодексу України унормовано, що митниця
є митним органом, який у зоні своєї
діяльності забезпечує виконання
завдань, покладених на органи доходів і
зборів. Митниця є юридичною особою, має
самостійний баланс, рахунки в органах,
що здійснюють казначейське
обслуговування бюджетних коштів,
печатку та бланк із зображенням
Державного Герба України та із своїм
найменуванням і діє відповідно до
Конституції України, цього Кодексу,
інших нормативно-правових актів та на
підставі положення, яке затверджується
наказом центрального органу
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику. Митниця є
територіальним органом центрального
органу виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику, і
підпорядковується йому. Не
допускається втручання у діяльність
митниць інших територіальних органів
центрального органу виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику.

Згідно ч.2 ст.556 Митного кодексу України
у разі якщо митне оформлення товарів
здійснюється органами доходів і зборів
безпосередньо на територіях або в
приміщеннях підприємств, зазначені
підприємства, незалежно від форми
власності та підпорядкування,
зобов'язані безоплатно надавати
органам доходів і зборів у тимчасове
користування відповідні службові та
побутові приміщення, а також
обладнання, засоби та канали зв'язку.

Відповідно до п.8 Постанови Кабінету
Міністрів України від 22.02.1994 року №100
«Про стан виконання рішень Президента
України і Уряду з питань додержання
вимог прикордонного та митного
законодавства» (Постанова від 22.02.1994
року №100) проведення роботи, пов'язаної
з обладнанням, утриманням і ремонтом у
пунктах пропуску через державний
кордон приміщень для виконання
зазначених видів контролю та службових
приміщень для розміщення відповідних
прикордонних підрозділів, митних та
інших установ, що здійснюють контроль
на державному кордоні, покладається на
Міністерство транспорту (пункти
пропуску для залізничного, морського,
річкового, паромного та повітряного
сполучення) і на Державний митний
комітет (пункти пропуску для
автомобільного сполучення).

З метою спрощення і прискорення
контролю прикордонного руху в пунктах
пропуску через державний кордон для
автомобільного та залізничного
сполучення 04.05.2012 року підписано Угоду
між Кабінетом Міністрів України та
Урядом Угорщини про контроль
прикордонного руху в пунктах пропуску
через державний кордон для
автомобільного та залізничного
сполучення (яка набрала чинності 25.11.2012
року) (надалі Угода).

Частиною 3 Угоди визначено наступні
пункти пропуску «Чоп-Захонь» - для
міжнародного залізничного
пасажирського та вантажного
сполучення (ст.14) та «Саловка -
Еперєшке» - для міжнародного
залізничного вантажного сполучення
(ст.15).

Постановою Кабінету Міністрів України
від 21.05.2012 року №435 «Про затвердження
переліку пунктів пропуску через
державний кордон, в яких здійснюється
переміщення товарів через митний
кордон України» затверджено Перелік
пунктів пропуску через державний
кордон, в яких здійснюється
переміщення товарів через митний
кордон України (Перелік): міжнародний
пункт пропуску на кордоні із
Словацькою Республікою для
залізничного сполучення - Павлове, Чоп
(Страж) (п.2 Переліку) та міжнародний
пункт пропуску на кордоні з Угорською
Республікою для залізничного
сполучення - Чоп (Дружба), Соловка (п.3
Переліку).

Наказом Відокремленого підрозділу
«Ужгородська дирекція залізничних
перевезень» від 10.01.2012 року №1 «Про
визначення меж територій пунктів
пропуску Саловка, Павлово та пунктів
контролю Батьово Пасажирський парк та
Батьово Сортувальний парк, Ужгород-2 та
Ужгород-3» затверджено розроблені та
погоджені з суміжними службами схеми
меж територій пунктів пропуску
Саловка, Павлово, та пунктів контролю
Батьово Пасажирський парк, Батьово
Сортувальний парк по станції Батьово,
Ужгород-2 та Ужгород-3, згідно
відповідних додатків №№1, 2, 3, 4 ,5.

Враховуючи вищенаведені обставини
справи, судова колегія зазначає, що на
об'єкти, перелічені в проекті Договору
поширюють свою дію норми ч.2 ст.556
Митного кодексу України та п.8
Постанови від 22.02.1994 року №100
(аналогічна правова позиція викладена
в постанові Вищого господарського суду
України від 29.05.2013 року №5017/3284/2012).

Окрім цього, згідно Акту №07-195-01/1
обстеження електроустановки споживача
електричної енергії від 16.01.2014 року,
складеного позивачем вбачається, що
об'єкт «станція Імпорт» відключено від
мережі залізниці.

В матеріалах справи відсутні докази
споживання електричної енергії на
такому об'єкті як «БУ-5 м. Чоп»; вказаний
об'єкт також не зазначений в Додатку №1
до проекту Договору.

Відтак, твердження апелянта щодо не
обґрунтування місцевим господарським
судом в оскаржуваному рішенні
безпідставності включення до проекту
Договору додаткових витрат не
спростовують правильних висновків,
покладених в основу оскаржуваного
рішення.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції зробив висновок, що рішення
місцевого господарського суду від
25.04.2014 року у цій справі є законним та
обґрунтованим, а тому його слід
залишити без змін, а апеляційну скаргу
без задоволення.

Також суд апеляційної інстанції
враховуючи положення ст.ст. 49, 105 ГПК
України, зробив висновок про те, що
витрати за подання апеляційної скарги
слід покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 103, 105 ГПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а рішення Господарського
суду Закарпатської області від 25.04.2014
року у справі №907/187/14 без змін.

2. Судові витрати за розгляд справи
в апеляційному порядку покласти на
Державне територіально-галузеве
об'єднання «Львівська залізниця».

3. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття та може бути
оскаржена в касаційному порядку згідно
з розділом ХІІ-І ГПК України.

Повний текст постанови складено 07.07.2014
року

Головуючий суддя
Дубник О.П.

Судді
Скрипчук О.С.

Матущак О.І.