КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" червня 2014 р. Справа№ 910/25196/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

За участю представників:

Від позивача: Дорошенко
М.М.-представник;

Від відповідача: Волощенко
Н.В.-представник;

розглянувши апеляційну скаргу
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Київській
області

на рішення Господарського суду міста
Києва від 12.03.2014

у справі № 910/25196/13 (суддя Гавриловська
І.О.)

за позовом Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Київській області

до Управління Державної
пенітенціарної служби України в місті
Києві та Київській області

про стягнення 74 163, 08 грн.

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Міністерства
внутрішніх справ України звернулось до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Управління Державної
пенітенціарної служби України в місті
Києві та Київській області про
стягнення суми заборгованості за
спожиті комунальні послуги за період з
01.1.2010 до 01.11.2013 в розмірі 74 163,08 грн., у
зв'язку з неналежним виконанням
зобов'язань за договором оренди
державного майна від 28.06.2001 та
додатковими угодами до нього.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 12.03.2014 в задоволенні позовних
вимог відмолено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Київській
області звернулось до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення по цій справі скасувати та
прийняти нове, яким позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог апелянт
зазначив, що рішення суду прийнято з
неповним з'ясуванням обставин справи,
на підтвердження чого в своїй
апеляційній скарзі виклав ряд
обставин, які, на його думку, виступають
підтвердженням його правової позиції
та спростовують правильність
винесеного рішення.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями апеляційну скаргу
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Київській
області у справі № 910/25196/13 передано на
розгляд судді Київського апеляційного
господарського суду Отрюху Б.В.

Розпорядженнями Голови Київського
апеляційного господарського суду від
30.05.2014 для розгляду апеляційної скарги
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Київській
області сформовано колегію суддів у
складі: Головуючого судді Отрюха Б.В,
суддів Михальської Ю.Б. та Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 30.05.2014
апеляційну скаргу Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Київській області
прийнято до провадження.

23.06.2014 від представника відповідача
через відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду надійшов відзив на
апеляційну скаргу.

В судовому засіданні, призначеному на
24.06.2014, представники сторін надали свої
пояснення по справі.

Беручи до уваги межі перегляду справи у
апеляційній інстанції, обговоривши
доводи апеляційної скарги, заслухавши
пояснення представників сторін,
проаналізувавши на підставі фактичних
обставин справи застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права при прийнятті
оскаржуваного рішення суду,
апеляційний господарський суд
встановив наступне.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції та не заперечується
сторонами, між Головним управлінням
Міністерства внутрішніх справ України
в Київській області (орендодавець) та
Управлінням Державного департаменту
України з питань виконання покарань в
м. Києві та Київській області,
правонаступником якого є Управління
Державної пенітенціарної служби
України в м. Києві та Київській області,
(орендар) 28.06.2001 був укладений договір
оренди державного майна (надалі -
договір оренди), відповідно до умов
якого орендодавець передає, а орендар
приймає в строкове платне володіння та
користування частину
адміністративного будинку в м. Києві по
вулиці Воздвиженська, 2, площею 1 065,0
кв.м., що знаходиться на балансі УМВС
України в Київській області. Вартість
будинку станом на 01.07.2001 становить 238
730,00 грн.

Додатковими угодами № 5 від 10.02.2010 р., №
255 від 17.05.2010 р., № 18 від 24.03.2011 р.,
№ 00100 від 01.07.2011 р., № Г-13 від 29.05.2012 р.,
№ Г-38 від 06.12.2012 р., № Г-103 від 15.05.13 р.
та додатками до них сторони узгодили
зміни щодо терміну дії договору оренди,
порядку розрахунків та суми договору.

За своєю правовою природою вказаний
договір є договором оренди.

Згідно з частиною 1 статті 283
Господарського кодексу України за
договором оренди одна сторона
(орендодавець) передає другій стороні
(орендареві) за плату на певний строк у
користування майно для здійснення
господарської діяльності.

У відповідності до частини 6 статті 283
Господарського кодексу України, до
відносин оренди застосовуються
відповідні положення Цивільного
кодексу України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Кодексом.

Статтею 759 Цивільного кодексу України
уноромовно, що за договором найму
(оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк.Законом можуть бути передбачені
особливості укладення та виконання
договору найму (оренди).

В своїй позовній заяві Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Київській області
зазначає, що з 01.01.2010 до 01.11.2013
відповідач неналежним чином виконував
зобов'язання щодо сплати за комунальні
послуги в орендованому приміщенні, у
зв'язку з чим у нього виникла
заборгованість станом на 01.07.2013 р. у
розмірі 74 163,08 грн., що підтверджується
довідкою розрахунків між ГУ МВС
України в Київській області та
Управлінням Державної пенітенціарної
служби України в м. Києві та Київській
області, виданою Управлінням
фінансового забезпечення та
фінансового обліку ГУ МВС України в
Київській області.

За таких обставин Головне управління
Міністерства внутрішніх справ України
звернулось до Господарського суду м.
Києва з позовом до Управління
Державної пенітенціарної служби
України в місті Києві та Київській
області про стягнення суми
заборгованості за спожиті комунальні
послуги за період з 01.1.2010 р. до 01.11.2013 р. в
розмірі 74 163,08 грн., у зв'язку з
неналежним виконанням зобов'язань за
договором оренди державного майна від
28.06.2001 р. та додатковими угодами до
нього.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу
України визначено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться, одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим до
виконання сторонами.

Згідно з пунктами 4.2. та 4.5. договору
оренди, орендар зобов'язується
своєчасно і в повному обсязі вносити
орендну плату; щомісячно сплачувати на
рахунок орендодавця плату за
використану електроенергію, воду,
теплоенергію та каналізаційні послуги
згідно розрахунків (додатки 1, 2,3).

Пунктом 8.1. договору оренди визначено,
що за невиконання або неналежне
виконання зобов'язань за договором
оренди сторони несуть
відповідальність, передбачену чинним
законодавством України.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що згідно з п. 4.5. договору
оренди державного майна від 28.06.2001
сторони домовились, що орендар
зобов'язується щомісячно сплачувати на
рахунок орендодавця плату за
використану електроенергію, воду,
теплоенергію та каналізаційні послуги
згідно розрахунків (додатки 1,2 ,3).

Як вже зазначалось раніше, в ході
виконання договору між сторонами
підписувались додаткові угоди № 5 від
10.02.2010 р., № 255 від 17.05.2010 р., № 18 від 24.03.2011
р., № 00100 від 01.07.2011 р., № Г-13 від 29.05.2012 р.,
№ Г-38 від 06.12.2012 р., № Г-103 від 15.05.13 р. та
додатками 1, 2, 3 до них.

У відповідності до вищевказаних
додаткових угод, відшкодування
комунальних послуг орендарем
здійснюється на підставі виставлених
рахунків та актів наданих послуг
орендодавцем.

З матералів справи вбачається, що
відповідач повністю сплатив позивачу
вартість комунальних послуг,
встановлених у додаткових угодах,
зокрема, за додатковою угодою № Г-103 від
15.05.2013 р. були в повному обсязі виконані
договірні зобов'язання, сплачено за
КЕКВ 2271 - 131 000,00 грн., за КЕКВ 2272 - 1 400,00
грн.. за КЕКВ 2273 - 40 000,00 грн., що
підтверджується актом звіряння
розрахунків на відшкодування за
комунальні послуги від 17.06.2013 р. на суму
73 854,26 грн., платіжними дорученнями № 1006
від 18.06.2013 р. на суму 49 500,00 грн., № 1324
від 19.08.2013 р. на суму 10 645,50 грн., № 1007 від
18.06.2013 р. на суму 438,68 грн., № 1008 від 18.06.2013
р. на суму 13 270,08 грн.; актом про
відшкодування за надані комунальні
послуги від 11.07.2013 р. на суму 3 427,19 грн.
та платіжними дорученнями № 1138 від
12.07.2013 р. на суму 109,67 грн., № 1137 від 12.07.2013
р. на суму 3 317,52 грн.,; актом про
відшкодування за надані комунальні
послуги від 01.08.2013 р. на суму 3 427,19 грн.
та платіжними дорученнями № 1284 від
01.08.2013 р. на суму 109,67 грн., № 1285 від 01.08.2013
р. на суму 3 317,52 грн.; актом про
відшкодування за надані комунальні
послуги від 28.08.2013 р. на суму 3 427,19 грн.
та платіжним дорученнями № 1434 від
29.08.2013 р. на суму 109,67 грн., № 1435 від 29.08.2013
р. на суму 3 317,52 грн.; актом про
відшкодування за надані комунальні
послуги від 25.09.2013 р. на суму 3 427,19 грн.
та платіжними дорученнями № 1580 від
27.09.2013 р. на суму 109,67 грн., № 1581 від 27.09.2013
р. на суму 3 317,52 грн.; актом про
відшкодування за надані комунальні
послуги від 29.10.2013 р. на суму 20 048,50 грн.
та платіжним дорученням № 1745 від 31.10.2013
р. на суму 20 048,50 грн.; актом про
відшкодування за надані комунальні
послуги від 29.10.2013 р. на суму 3 427,19 грн.
та платіжними дорученнями № 1743 від
31.10.2013 р. на суму 109,67 грн., № 1744 від 31.10.2013
р. на суму 3 317,52 грн.; актом про
відшкодування за надані комунальні
послуги від 25.11.2013 р. на суму 3 427,19 грн.
та платіжними дорученнями № 1872 від
26.11.2013 р. на суму 109,67 грн., № 1873 від 26.11.2013
р. на суму 3 317,52 грн.; актом про
відшкодування за надані комунальні
послуги від 25.11.2013 р. на суму 20 048,50 грн.
та платіжним дорученням № 1871 від 26.11.2013
р. на суму 20 048,50 грн.; актом про
відшкодування за надані комунальні
послуги від 20.12.2013 р. на суму 3 427,19 грн.
та платіжними дорученнями № 2182 від
23.12.2013 р. на суму 109,67 грн., № 2184 від 23.12.2013
р. на суму 3 317,52 грн.; актом про
відшкодування за надані комунальні
послуги від 20.12.2013 р. на суму 20 048,48 грн.
та платіжним дорученням № 2181 від 23.12.2013
р. на суму 20 048,48 грн.; актом про
відшкодування за надані комунальні
послуги від 23.12.2013 р. на суму 10 982,83 грн.
та платіжними дорученнями № 2190 від
24.12.2013 р. на суму 84,05 грн., № 2189 від 24.12.2013
р. на суму 189,76 грн., № 2191 від 24.12.2013 р. на
суму 10 709,02 грн.; актом про
відшкодування за надані комунальні
послуги від 23.12.2013 р. на суму 3 427,10 грн.
та платіжними дорученнями № 2188 від
24.12.2013 р. на суму 109,58 грн., № 2187 від 24.12.2013
р. на суму 3 317,52 грн.

Крім того, відповідно до пояснень
позивача, наданих в судовому засіданні
24.06.2014, відповідачем повністю сплачені
суми, передбачені додатковими угодами
та актами про надані комунальні
послуги. Однак, ці суми не покривають
фактичних витрат позивача на
комунальні послуги.

Посилання представника позивача на те,
що додаткові угоди укладалися лише на
суму бюджетних надходжень, не
підтверджуються належними доказами і
не можуть слугувати обґрунтуванням
того, що фактичні витрати орендодавця
були більшими.

В процесі розгляду справи судом першої
інстанції відповідачем у своєму
відзиві на позовну заяву було заявлено
щодо спливу строку позовних вимог щодо
стягнення заборгованості за 2010 у
розмірі 7 136,16 грн., з приводу чого
колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до п. 2.2. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 29.05.2013 р. № 10 "Про деякі
питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів" із змінами і
доповненнями, внесеними постановою
Пленуму Вищого господарського суду
України від 17.12.2013 р. № 13, за змістом
частини першої статті 261 ЦК України
позовна давність застосовується лише
за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну
давність, господарський суд повинен
з'ясувати та зазначити в судовому
рішенні, чи порушене право або
охоронюваний законом інтерес позивача,
за захистом якого той звернувся до
суду. У разі коли такі право чи інтерес
не порушені, суд відмовляє в позові з
підстав його необґрунтованості. І лише
якщо буде встановлено, що право або
охоронюваний законом інтерес особи
дійсно порушені, але позовна давність
спливла і про це зроблено заяву іншою
стороною у справі, суд відмовляє в
позові у зв'язку зі спливом позовної
давності - за відсутності наведених
позивачем поважних причин її
пропущення.

Оскільки не порушено право або
охоронюваний законом інтерес позивача,
за захистом якого звернувся він до
суду, у зв'язку з чим господарський суд
відмовляє в задоволенні позовних
вимог, то і застосування строку
позовної давності є безпідставним.

Враховкуючи те, що матеріали справи
свідчать про необґрунтованість вимоги
позивача щодо стягнення суми боргу за
комунальні послуги у розмірі 74 163,08
грн., колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
відмови у задоволенні зазначеного
позову.

Відповідно до статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу,
а господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно частини 1 статті 43
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Доводи, наведені скаржником в
апеляційній скарзі, судовою колегією
до уваги не приймаються з огляду на те,
що вони є необґрунтованими та такими,
що спростовуються матеріалами справи.

Колегія суддів Київського
апеляційного господарського суду,
оцінивши наявні в матеріалах справи
докази, приходить до висновку, що
рішення у даній справі прийнято з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, повним
з'ясуванням обставин, що мають значення
для справи та відповідністю висновків,
викладених в рішенні, дійсним
обставинам справи, тому рішення є
законним та обґрунтованим. Підстав для
скасування або зміни вказаного рішення
та задоволення апеляційної скарги
колегія суддів Київського
апеляційного господарського суду не
знаходить.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Київській області
залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста
Києва від 12.03.2013 по справі №
910/25196/13 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/25196/13 повернути
Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку.

Головуючий суддя
Б.В. Отрюх

Судді
Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко