ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" червня 2014 р.
Справа № 911/1737/14

За позовом Трипільської сільської ради
Обухівського району Київської області,
с. Трипілля

до Колективного
сільськогосподарського підприємства
"Орія", с. Трипілля

про визнання недійсним договору та
зобов'язання вчинити дії

Суддя - Мальована Л.Я.

Представники:

прокурор - Кузьмич С.О. (посв. № 024516 від
06.02.2014 року);

позивач - Рябокляч К.О. (дов. № б/н від
03.06.2014 року);

відповідач - Сухина Р.П. (дов. № 2 від
02.06.2014 року).

Обставини справи:

Позивач звернувся до суду з позовом про
визнання недійсним договору оренди
земельної ділянки загальною площею 1,8226
га розташованої по вул. І. Франка в с.
Трипілля укладеного між Трипільською
сільською радою Обухівського району
Київської області та Колективним
сільськогосподарським підприємством
"Орія" виділену на місцевості двома
масивами: № 1- земельна ділянка площею
3936,00 кв. м., кадастровий №:01:046:0008,
для розміщення виробничої бази; № 2 -
земельна ділянка площею 3936 кв. м.,
кадастровий №:02:001:0002, для
розміщення виробничої бази, об'єкту
роздрібної торгівлі та комерційних
послуг; про зобов'язання Управління
Держземагенства в Обухівському районі
Київської області скасувати запис про
державну реєстрацію та зобов'язати КСП
"Орія" повернути земельну ділянку
загальною площею 1,8226 га до земель
територіальної громади с. Трипілля.

Відповідач проти позову заперечує з
тих підстав, що земельна ділянка була
надана в його користування в 1993 році з
подальшим оформленням права
постійного користування згідно акту
серії І-КВ № 001848 від 12.03.1999 року, а
укладення договору оренди було
здійснене на виконання розділу Х
частини 6 перехідних положень
Земельного кодексу України, який
зобов'язував всіх юридичних осіб
переоформити право постійного
користування земельною ділянкою на
право оренди до 2005 року включно.

До загального відділу суду 03.06.2014 року
надійшло клопотання про вступ у справу
Київського міжрайонного екологічного
прокурора в інтересах держави в особі
Трипільської сільської ради
Обухівського району Київської області.

Статтею 29 ГПК передбачено
представництво прокуратурою інтересів
держави в господарському суді у формі
участі прокурора у розгляді вже
порушеної справи. Прокурор може
вступити з власної ініціативи у справу,
провадження в якій порушено за позовом
інших осіб, на стороні як позивача, так
і відповідача, або третьої особи чи
особи, яка не брала участі у справі, але
щодо якої господарський суд вирішив
питання про її права та обов'язки.
Прокурор може брати участь також у вже
порушеній справі про банкрутство й
представляти інтереси громадянина і
держави в особі учасників справи про
банкрутство.

Згідно з частиною третьою статті 29 ГПК
про свою участь у вже порушеній справі
прокурор повідомляє господарський суд
письмово, а в судовому засіданні - також
і усно.

Господарським судам слід мати на увазі,
що законодавством України не
передбачено ухвалення будь-яких
окремих процесуальних документів з
приводу вчинення прокурором
зазначених дій, так само як і
можливості відмови господарським
судом прокуророві у його вступі у
справу, здійсненому шляхом
повідомлення суду про свою участь у
розгляді справи, порушеної за позовом
інших осіб.

Відповідне письмове повідомлення
прокурора залучається судом до
матеріалів справи, а участь прокурора в
ній відображається в описовій частині
судового рішення, прийнятого зі справи.
Прокурор вважається таким, що взяв
участь у справі, з дня одержання
господарським судом згаданого
письмового повідомлення, тобто дня
його реєстрації у канцелярії суду.

Ухвалою суду від 04.06.2014 року розгляд
справи було відкладено на 25.06.2014 року з
метою надання прокурору можливості
додатково обґрунтувати підстави його
вступу у справу.

У засіданні 25.06.2014 року прокурором було
подано копію схеми, на розташування
земельних ділянок. Розглянувши подані
прокурором документи суд вважає за
доцільне залучити його до участі у
справі.

В судовому засіданні оголошувалась
перерва з 25.06.2014 року по 27.06.2014 року для
підготовки повного тексту рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, відповідача та прокурора, суд
встановив:

Рішенням 18 сесії 4 скликання
Трипільської сільської ради
Обухівського району Київської області
№ 15 від 18.01.2005 року було затверджено
технічну документацію щодо
переоформлення права постійного
користування земельною ділянкою на
право оренди без зміни цільового
призначення Колективному
сільськогосподарському підприємству
«Орія» для розміщення виробничої
бази, об'єкту роздрібної торгівлі та
комерційних послуг в адміністративних
межах Трипільської сільської ради, та
надано в оренду терміном на 49 років
земельну ділянку загальною площею 1,8226
га КСП «Орія» для розміщення
виробничої бази, об'єкту роздрібної
торгівлі та комерційних послуг за
адресою: с. Трипілля, вул. Франка
Обухівського району Київської області.

На підставі вказаного рішення та на
виконання розділу Х ч. 6 перехідних
положень Земельного кодексу України,
який зобов'язував всі юридичні особи
переоформити право постійного
користування земельною ділянкою на
право оренди без зміни цільового
призначення, 22.06.2005 року між
Трипільською сільською радою, в особі
сільського голови Терпила В.М. та
Колективним сільськогосподарським
підприємством «Орія» було укладено
договір оренди землі № 54, посвідчений
приватним нотаріусом Обухівського
районного нотаріального округу ОСОБА_4
та зареєстрований в реєстрі за № 2464.
Вказаний договір оренди землі
зареєстрований в Обухівському
районному відділі земельних ресурсів,
про що у Державному реєстрі земель
вчинено запис № 1 від 12.07.2005 року.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог позивач посилається на наступне.

В період з 19.04.2013 року по 30.04.2013 року
Державною інспекцією сільського
господарства в Київській області було
проведено планову перевірку
дотримання вимог земельного
законодавства Трипільською сільською
радою Обухівського району Київської
області, за результатами якої
Держсільгоспінспекцією до позивача
подано клопотання № 04-11/97 від 30.09.2013
року з вимогою про приведення у
відповідність до вимог закону
зазначеного вище рішення як таке, що
прийняте із порушенням вимог
земельного законодавства, а саме -
змінити чи скасувати його з
повідомленням про це
Держсільгоспінспекції у передбачені
законодавством строки.

14 листопада 2013 року Трипільська
сільська рада, розглянувши на черговій
сесії дане клопотання, прийняла
рішення № 8/1 «Про усунення порушень
земельного законодавства, виявлених в
результаті перевірки Державної
інспекції, сільського господарства у
Київській області». Відповідно до п. 1.4.
цього рішення рада скасувала рішення №
15 від 18.05.2005 року «Про надання в оренду
земельної ділянки колективному
сільськогосподарському підприємству
«Орія» для розміщення виробничої бази
та розташування об'єкту роздрібної
торгівлі та комерційних послуг в с.
Трипілля по вул. І.Франка».

Також позивач посилається на те, що
відповідачем не було дотримано норм
Земельного кодексу щодо виготовлення
проекту відведення земельної ділянки.

На думку прокурора договір оренди,
укладений з порушенням вимог
земельного та водного законодавства, а
тому повинен бути визнаний недійсним, в
зв'язку з тим, що порушено порядок зміни
цільового призначення, при укладенні
договору не враховано вимоги закону
щодо обмеження здійснення
господарської діяльності в межах
прибережних захисних смуг, а також
відсутній висновок державної
землевпорядної експертизи проекту
землеустрою.

Дослідивши доводи прокурора та
позивача, заперечення відповідача,
наявні у справі докази, а також приписи
чинного законодавства, що регулюють
передачу в оренду водних об'єктів та
земель водного фонду, суд дійшов
висновку щодо відсутності підстав для
задоволення позовних вимог з огляду на
таке.

Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу
України, громадяни та юридичні особи
набувають права власності та права
користування земельними ділянками із
земель державної або комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень,
визначених цим Кодексом або за
результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
оренду землі», оренда землі - це
засноване на договорі строкове платне
володіння і користування земельною
ділянкою, необхідною орендареві для
проведення підприємницької та інших
видів діяльності.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про
оренду землі», орендарі набувають
права оренди земельної ділянки на
підставах і в порядку, передбачених
Земельним кодексом України, Цивільним
кодексом України, цим та іншими
законами України і договором оренди
землі. У разі набуття права оренди
земельної ділянки на конкурентних
засадах підставою для укладення
договору оренди є результати аукціону.

Відповідно до ст. 123 Земельного кодексу
України (в редакції, чинній на час
прийняття рішення № 15 від 18.01.2005 року та
укладення договору оренди) надання
земельних ділянок державної або
комунальної власності у користування
здійснюється на підставі рішень
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів
приймається на підставі проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок у користування, межі яких не
встановлені в натурі (на місцевості).

Надання у користування земельної
ділянки, межі якої встановлені в натурі
(на місцевості), без зміни її цільового
призначення здійснюється на підставі
технічної документації із землеустрою
щодо складання документа, що посвідчує
право користування земельною ділянкою.

Відповідно до ст. 124 Земельного Кодексу
України передача в оренду земельних
ділянок, що перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування чи договору
купівлі-продажу права оренди земельної
ділянки (у разі продажу права оренди)
шляхом укладення договору оренди
земельної ділянки.

Отже, згідно з приписами чинного
земельного законодавства України, при
наданні земельної ділянки в
користування на умовах оренди у
випадку передачі земельної ділянки,
межі якої визначені в натурі (на
місцевості), в оренду без зміни її
цільового призначення здійснюється
без розроблення проекту її відведення.

Як слідує з матеріалів справи, спірна
земельна ділянка, надана в оренду КСП
«Орія», була передана в користування
відповідача в 1993 році згідно
державного акту на право користування
землею серія Б № 077268, що зареєстрований
в Книзі записів державних актів на
право користування землею за № 346.
Рішенням 3 сесії 23 скликання
Трипільської сільської ради народних
депутатів Обухівського району
Київської області від 29.09.1998 року
Колективному сільськогосподарському
підприємству «Орія» було
переоформлено у постійне користування
земельну ділянку площею 1,429 га для
розміщення виробничої бази по
вирощуванню риби та об'єкту роздрібної
торгівлі та комерційних послуг, що
підтверджується наявним в матеріалах
справи актом серії І-КВ № 001848 від 12.03.1999
року, зареєстрованого у відповідній
Книзі записів державних актів на право
постійного користування землею за № 207.
Рішенням Трипільської сільської ради
від 26.06.2001 року № 14 про затвердження
технічної документації та надання в
постійне користування земельної
ділянки під виробничу базу КСП «Орія»
було надано земельну ділянку площею
0,3936 га, в зв'язку з переходом до
відповідача права власності на об'єкт
незавершеного будівництва,
розташований на ній.

Крім того суд враховує ту обставину, що
відповідачем було надано до матеріалів
справи: висновок державної
землевпорядної експертизи № 16-997 від
20.12.2004 року; висновок управління
Держземагенства в Обухівському районі
Київської області № 2837 від 13.12.2004 року
про наявні обмеження на використання
земельної ділянки; висновок відділу
містобудування і архітектури
Обухівської РДА № 1802 від 10.12.2004 року про
наявні обмеження на використання
земельної ділянки; акти визначення
зовнішніх меж земельної ділянки в
натурі від 17.12.2004 року, тобто на момент
укладення спірного договору оренди у
відповідача була розроблена та
затверджена технічна документація
щодо переоформлення права постійного
користування земельною ділянкою на
право оренди без зміни цільового
призначення, зовнішні межі якої
визначені в натурі.

Відповідно до п. 3 ст. 124 Земельного
кодексу України передача в оренду
земельних ділянок громадянам і
юридичним особам із зміною їх
цільового призначення та із земель
запасу під забудову здійснюється за
проектами відведення в порядку,
встановленому статтями 118, 123 цього
Кодексу.

Відповідно до змісту ст. 123 Земельного
кодексу України рішення відповідних
органів приймається на підставі
проектів землеустрою щодо відведення
земельних ділянок у користування, межі
яких не встановлені в натурі (на
місцевості).

Відповідно до п. 9.1 спірного договору
передача земельної ділянки в оренду
здійснюється без проекту її
відведення.

На підставі вищевикладеного суд
приходить до висновку про те, що
земельна ділянка виділена в натурі (на
місцевості) та передана в оренду
відповідачу у встановленому законом
порядку.

Частина 1 ст. 215 ЦК України встановлює,
що підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Так, згідно зі статтею 203 ЦК України:
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства (частина перша);
особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності (частина друга);
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі (частина третя);
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним (частина п'ята);
правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей
(частина шоста).

Прокурором та позивачем не доведено
суду наявності підстав, з якими закон
пов'язує недійсність правочину, на
момент укладення між сторонами
договору оренди землі.

Слід зазначити також, що скасування
Трипільською сільською радою рішенням
№ 8/1 від 14.11.2013 року рішення від 18.05.2005
року № 15 «Про надання в оренду
земельної ділянки Колективному
сільськогосподарському підприємству
«Орія» для розміщення виробничої бази
та розташування об'єкту роздрібної
торгівлі та комерційних послуг в с.
Трипілля по вул. 1. Франка», суперечить
вимогам Коституції України та рішенню
Конституційного суду України від 16.04.2009
року № 7-ри/2009 у справі за
конституційним поданням Харківської
міської ради щодо офіційного
тлумачення положень частини другої
статті 19, статті 144 Конституції України,
статті 25, частини чотирнадцятої статті
46, частини першої, десятої статті 59
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» (справа про
скасування актів органів місцевого
самоврядування) в якому зазначено, що
Конституційний Суд України зазначає,
що в Конституції України закріплено
принцип, за яким права і свободи людини
та їх гарантії визначають зміст і
спрямованість діяльності держави, яка
відповідає перед людиною за свою
діяльність (стаття 3). Органи місцевого
самоврядування є відповідальними за
свою діяльність перед юридичними і
фізичними особами (стаття 74 Закону).
Таким чином, органи місцевого
самоврядування не можуть скасовувати
свої попередні рішення, вносити до них
зміни, якщо відповідно до приписів цих
рішень виникли правовідносини,
пов'язані з реалізацією певних
суб'єктивних прав та охоронюваних
законом інтересів, і суб'єкти цих
правовідносин заперечують проти їх
зміни чи припинення. Це є "гарантією
стабільності суспільних відносин" між
органами місцевого самоврядування і
громадянами, породжуючи у громадян
впевненість у тому, що їхнє існуюче
становище не буде погіршене прийняттям
більш пізнього рішення, що
узгоджується з правовою позицією,
викладеною в абзаці другому пункту 5
мотивувальної частини Рішення
Конституційного Суду України від 13
травня 1997 року № 1-зп у справі щодо
несумісності депутатського мандата.

Ненормативні правові акти органу
місцевого самоврядування є актами
одноразового застосування, вичерпують
свою дію фактом їхнього виконання, тому
вони не можуть бути скасовані чи
змінені органом місцевого
самоврядування після їх виконання.

Таким чином посилання позивача та
прокурора на рішення № 8/1 від 14.11.2013
року, яким було скасовано рішенням 18
сесії 4 скликання Трипільської
сільської ради Обухівського району
Київської області № 15 від 18.01.2005 року
щодо укладення спірного договору
оренди, судом до уваги не приймаються.

Стосовно посилання прокурора на
розташування земельної ділянки в межах
прибережної захисної смуги річки
Дніпро то відповідно до статті 60
Земельного кодексу України Прибережні
захисні смуги встановлюються за
окремими проектами землеустрою. Межі
встановлених прибережних захисних
смуг і пляжних зон зазначаються в
документації з землеустрою,
кадастрових планах земельних ділянок,
а також у містобудівній документації.
Згідно наданого Управлінням
Держземагенства в Обухівському районі
Київської області відзиву, то будь-яка
землевпорядна документація, в тому
числі проект землеустрою, щодо
встановлення прибережної захисної
смуги річки Дніпро на території
Трипільської сільської ради в архіві
управління держземагентства в
Обухівському районі Київської області
відсутня та не обліковується, на
зберігання до управління не
передавалася, тому прокурором та
позивачем не подані належні докази
щодо знаходження земельної ділянки в
прибережній захисній смузі або
використання відповідачем земельної
ділянки, яка знаходиться в прибережній
зоні, не за цільовим призначенням.

У відповідності до статей 33, 34 ГПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

З урахуванням наведеного вище, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
прокурора та позивача у даному випадку
є недоведеними та необґрунтованими, а
відтак підстави для їх задоволення є
відсутніми.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
33, 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Суддя
Мальована Л.Я.