ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

10 червня 2014 року Справа № 910/6764/13 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого:Мачульського Г.М.,
Бакуліної С.В.,суддів:Волковицької Н.О.,
Грейц К.В., Добролюбової Т.В.,

розглянувши заяву Приватного
акціонерного товариства
"Фарлеп-Інвест"про перегляд Верховним
Судом УкраїнипостановиВищого
господарського суду України від 03.09.2013у
справі№ 910/6764/13за позовом
Запорізького обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України
(далі - АМК України)доПриватного
акціонерного товариства
"Фарлеп-Інвест"простягнення 50 000 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 27.05.2013, залишеним без змін
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 18.07.2013, позов
задоволено стягнуто з Приватного
акціонерного товариства
"Фарлеп-Інвест" в доход Державного
бюджету України пеню в сумі 15000 грн та
1720,50 грн судового збору.

Постановою Вищого господарського суду
України від 03.09.2013 у даній справі судові
рішення попередніх інстанцій залишено
без змін.

Приватним акціонерним товариством
"Фарлеп-Інвест" (далі - ПАТ
"Фарлеп-Інвест") подано заяву про
перегляд Верховним Судом України
постанови Вищого господарського суду
України від 03.09.2013 у справі № 910/6764/13, в
якій заявник просить скасувати
зазначену постанову та прийняти нове
рішення.

Заяву мотивовано неоднаковим
застосуванням Вищим господарським
судом України одних і тих самих норм
матеріального права, а саме статтю 56
Закону України "Про захист економічної
конкуренції", у подібних
правовідносинах, внаслідок чого
ухвалено різні за змістом судові
рішення у подібних правовідносинах.
При цьому заявник посилається на
постанову Вищого господарського суду
України від 25.03.2014 у справі №910/6762/13.

Розглянувши доводи заяви та додані до
неї постанови Вищого господарського
суду України, останній вважає, що
справа підлягає допуску до провадження
Верховного Суду України з огляду на
таке.

Відповідно до пункту 1 частини першої
статті 11116 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України) заява про перегляд судових
рішень господарських судів може бути
подана на підставі неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, внаслідок чого
ухвалено різні за змістом судові
рішення у подібних правовідносинах.

Звертаючись з даною заявою, заявник
доводить наявність неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права щодо наявності
підстав для стягнення пені за
прострочення сплати штрафу за
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції.

При прийнятті постанови від 03.09.2013 у
справі № 910/6764/13, про перегляд якої
просить заявник, та постанови від 25.03.2014
у справі № 910/6762/13, на яку посилається
заявник, суд касаційної інстанції у
подібних правовідносинах неоднаково
застосував одні і ті самі норми
матеріального права та дійшов
протилежних висновків щодо наявності
підстав для стягнення пені за
прострочення сплати штрафу за
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції, внаслідок
чого було ухвалено різні за змістом
судові рішення у подібних
правовідносинах, що є підставою для
допуску даної справи до провадження
Верховного Суду України.

У постанові Вищого господарського суду
України від 03.09.2013 у справі № 910/6764/13, про
перегляд якої подано заяву, суд
касаційної інстанції погодився з
висновками судів попередніх інстанцій
щодо наявності підстав для стягнення
пені у зв'язку з простроченням сплати
штрафу. Такого висновку суд касаційної
інстанції дійшов, з огляду на те, що
рішення місцевого господарського суду
у іншій господарській справі про
задоволення вимог позивача щодо
стягнення з відповідача штрафу, яке
було підставою для припинення
нарахування пені, було скасоване
постановою суду касаційної інстанції в
частині стягнення з відповідача
штрафу.

При цьому суд касаційної інстанції у
справі № 910/6764/13 зазначив, що твердження
відповідача про те, що нарахування пені
припинилося з дня прийняття місцевим
господарським судом рішення про
стягнення з відповідача штрафу не може
бути взято до уваги, оскільки дане
рішення та постанова суду апеляційної
інстанції були скасовані в частині
стягнення відповідного штрафу, а тому
нарахування пені здійснено правомірно
за періоди часу коли не здійснювався
розгляд чи перегляд судом справи про
визнання недійсним рішення органу
Антимонопольного комітету України про
накладення штрафу.

Натомість, у справі № 910/6762/13 Вищий
господарський суд України погодився з
висновками судів попередніх інстанцій
щодо відсутності підстав про стягнення
пені за прострочення сплати штрафу,
нарахованого на підставі рішення
територіального відділення
Антимонопольного комітету України,
яким дії відповідача визнані
порушенням законодавства про захист
економічної конкуренції. Такого
висновку суд касаційної інстанції
дійшов, з огляду на те, що нарахування
пені припинилось з дати прийняття
місцевим господарським судом рішення у
іншій господарській справі про
задоволення вимог позивача щодо
стягнення з відповідача штрафу,
незважаючи на те, що зазначене рішення
місцевого господарського суду в
частині стягнення з відповідача штрафу
було скасоване постановою суду
касаційної інстанції.

З огляду на викладене колегія суддів
Вищого господарського суду України
вважає, що суд касаційної інстанції,
вирішуючи спір у подібних
правовідносинах, за аналогічного
матеріально-правового регулювання
спірних правовідносин, неоднаково
застосував норми матеріального права,
а саме статтю 56 Закону України "Про
захист економічної конкуренції",
внаслідок чого ухвалив різні за
змістом судові рішення, що є підставою
для допуску даної справи до
провадження Верховним Судом України.

Керуючись статтями 86, 11116, 11121 ГПК
України, Вищий господарський суд
України

УХВАЛИВ:

Допустити справи № 910/6764/13 до
провадження Верховного Суду України.

Головуючий суддяГ.Мачульський Судді:
С.Бакуліна Н.Волковицька К.Грейц
Т.Добролюбова