ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ
РІШЕННЯ

27.06.2014р.
Справа № 907/1039/13

За позовом суб'єкта підприємницької
діяльності фізичної особи ОСОБА_1,
АДРЕСА_1

До суб'єкта підприємницької діяльності
фізичної особи ОСОБА_2, м. Мукачево

Про стягнення 9666,26грн.,в тому числі
4137,60грн. безпідставно отриманих коштів
та 5528,66грн. збитків,

Суддя О.Ф. Ремецькі

Представники сторін:

від позивача - ОСОБА_3 - представник за
довіреністю від 28.05.2013р.

від відповідача - ОСОБА_4 - представник
за довіреністю від 05.11.2013р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Суб'єкт підприємницької діяльності
фізична особа ОСОБА_1, АДРЕСА_1
звернулась до Господарського суду
Закарпатської області з позовом до
суб'єкта підприємницької діяльності
фізичної особи ОСОБА_2, м. Мукачево про
стягнення 9666,26грн.,в тому числі 4137,60грн.
безпідставно отриманих коштів та
5528,66грн. збитків.

Рішенням господарського суду
Закарпатської області від 27.11.2013 р. у
задоволенні позовних вимог відмовлено
повністю.

Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 28.01.2014р. у даній
справі рішення господарського суду
Закарпатської області від 27.11.2013 р.
залишено без змін з тих же підстав.

Постановою Вищого господарського суду
України від 26.03.2014р. рішення місцевого
суду та постанову Львівського
апеляційного господарського суду
скасовано в частині стягнення суми
4137,60грн. безпідставно отриманих коштів
з підстав, зазначених в ній, справу в
цій частині направлено до
Господарського суду Закарпатської
області для здійснення нового
розгляду.

Ухвалою Господарського суду
Закарпатської області від 06.05.2014р.
прийнято до провадження справу №907/1039/13
та призначено справу до розгляду на
02.06.2014р.

Ухвалою суду від 02.06.2014р. розгляд справи
було відкладено на 16.06.2014р.

На день судового засідання від
позивача надійшла заява в порядку
вимог ст. 22 ГПК України про збільшення
розміру позовних вимог, у
відповідності до якої просить суд
стягнути з відповідача суму 28800грн.
безпідставно отриманих коштів.

В засіданні суду 16.06.2014р. судом, за
згодою представників сторін, у
відповідності до вимог ст. 77 ГПК
України було оголошено перерву до
24.06.2014р. В засіданні суду 24.06.2014р. судом
оголошено перерву в засіданні суду до
27.06.2014р. для надання сторонам
можливості подати суду додаткові
докази в обґрунтування своїх доводів
та заперечень.

Представник позивача просить суд
збільшені позовні вимоги в частині
стягнення безпідставно отриманих
коштів задовольнити в повному обсязі з
підстав, викладених у позовній заяві та
поданому суду додатковому
нормативному обґрунтуванні. Зокрема,
зазначає про те, що при визначенні
первісних позовних вимог про стягнення
4137,60 грн. зайво отриманих коштів
Позивач виходив з того, що Відповідач
частково виконав і передач будівельні
роботи за договором на будівництво
дерев'яного будинку від 04.03.2013 року,
однак в процесі розгляду Відповідачем
не було подано суду жодного доказу,
який б підтверджував факт виконання
ним будівельних робіт згідно Договору
від 04.03.2013 року.

Позивач надіслав Відповідачу вимогу
про повернення зайво сплачених коштів
та про відшкодування заподіяних
збитків (копія вимоги з доказами
надсилання в матеріалах справи). Така
вимога є одночасно відмовою Позивача
від договору у розумінні ст. 849 ЦК
України, оскільки законом не визначено
форму пред'явлення такої вимоги.

Відтак, враховуючи суму сплачених
Позивачем коштів (28800,00 грн.) та
відсутність доказів, які б
підтверджували факт виконання
відповідачем будівельних робіт згідно
Договору від 04.03.2013 року, а також з
огляду на відмову Позивача від
Договору, що був підставою виникнення
цивільних прав та обов'язків, позивач
стверджує, що Відповідач зобов'язаний
повернути Позивачу кошти у сумі 28800грн.,
оскільки правова підстава для їх
отримання відпала.

Заперечує можливість проведення
експертизи з метою встановлення
вартості фактично виконаних
відповідачем робіт, оскільки на даний
час проведення такої експертизи є
неможливим, так як, дерев'яний
будиночок, що мав бути збудований
відповідачем, добудований позивачем
самостійно із залученням іншого
підрядника, що підтверджується
наявними у справі матеріалами.

Стверджує, що відповідач не подав
жодних доказів належного виконання
договору (зокрема, актів виконаних
робіт підписаних сторонами договору) і,
одночасно, останній заперечував усі
докази щодо обсягу виконаних робіт, що
подавались позивачем при первісному
розгляді справи.

Що стосується доданого відповідачем до
матеріалів справи кошторису виконаних
робіт підписаного в односторонньому
порядку відповідачем, то такий
документ не може бути доказом
виконання робіт по договору, оскільки
факт виконання робіт, їх обсяг має
визначатися не кошторисом, а актом
виконаних робіт.

Представник відповідача заперечує з
приводу збільшених позивачем
заявлених позовних вимог з підстав,
наведених у поданому суду письмовому
поясненні та просить суд взяти до уваги
те, що при зверненні до суду з позовом,
позивачем було зазначено, що ступінь
виконаних відповідачем робіт по
договору складає 51,38% відсотків, на що
було надано суду акт складений
позивачем та висновок спеціаліста,
тобто позивач визнав факт виконання
відповідачем робіт

обумовлених договором на 51,38% відсотка,
що на думку позивача становить 24662,40
грн., тобто дана обставина визнана
позивачем та не підлягала доказуванню.

Як було передбачено укладеним між
сторонами договором, позивач
зобов'язався встановити фундамент для
подальшого монтажу на нього
дерев'яного будинку, в той же час
позивач не забезпечив встановлення
фундаменту для подальшого монтажу на
нього будинку, що призвело до затримки
монтажу будинку та необхідності
виготовлення та встановлення
відповідачем дерев'яної основи для
подальшого монтажу на неї дерев'яного
будинку.

Але не дивлячись на вищевказані
порушення з боку позивача умов
укладеного договору, що призвело до
затримки виконання робіт по монтажу
виготовленого будинку, позивач
перестав допускати працівників
відповідача на свою територію, склав в
односторонньому порядку акт та замовив
складення висновку спеціаліста який
був зацікавлений з боку позивача,
оскільки позивач оплачував його
послуги та надіслав відповідачу вимогу
про сплату коштів.

В той же час з боку позивача не
надходило повідомлень про відмову зі
свого боку від договору. Таким чином
позивач свідомо позбавив відповідача
можливості закінчити роботи.

Відносно переплати 4137,60 грн. зазначає,
що сторонами було досягнуто
домовленості, що вартість виготовлення
та монтажу будинку складає 48000 грн.

В той же час необхідно врахувати, що
основна складова вартості
виготовлення будинку складає вартість
виготовлених складових та
комплектуючих частин будинку, яка
разом з виконаними роботами склала
35509,30 грн.

Обраний позивачем підхід до визначення
суми переплати виходячи із ступеня
виконаних робіт не може бути
застосований, оскільки як зазначено
основну складову у вартості
виготовлення дерев'яного будинку
складають його складові частини та
комплектуючі, вартість яких склала
35509,30грн., на що надав відповідний
кошторис. В той же час вартість
невиконаних робіт склала 12490,70грн., на
що також надав відповідний кошторис.

Відтак, відповідач вважає, що йому
належить право вимоги з позивача 35509,30
грн., зокрема доплати 6709,30 грн.

Відповідно до вимог ст. 81-1
Господарського процесуального кодексу
України в судових засіданнях складені
протоколи, які долучено до матеріалів
справи.

В засіданні суду 27.06.2014р. в порядку
вимог ст. 85 ГПК України судом оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги та їх
заперечення, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між сторонами, а саме суб'єктом
підприємницької діяльності фізичною
особою ОСОБА_1, АДРЕСА_1 та суб'єктом
підприємницької діяльності фізичною
особою ОСОБА_2, м. Мукачево 04.03.2013р. було
укладено договір на будівництво
дерев'яного будинку від 04.03.2013 р., за
умовами якого Замовник (ФОП ОСОБА_1)
доручив, а Виконавець (ФОП ОСОБА_2)
прийняв на себе зобов'язання по
виготовленню дерев'яного будинку
згідно наданого Замовником проекту,
який є додатком до договору та
підписаний кожною із сторін (далі -
Договір).

За умовами п. 1.1. Договору Замовник
зобов'язався надати проект для
виготовлення замовленого дерев'яного
будинку, який є додатком до укладеного
договору підряду та має бути
підписаний кожною зі сторін правочину.
Пунктом 1.1. Договору, також визначені
загальні вимоги відносно замовленого
дерев'яного будинку, його
конструктивних частин, та матеріалів з
яких вони мають бути виготовлені.

У відповідності до п. 1.4 Договору його
загальна вартість становить 48 000,00 грн.
Оплату за договором передбачено
здійснити у три етапи: перший етап -
авансовий платіж у розмірі 30%
зазначеної суми, який здійснюється
після підписання договору; другий етап
оплати здійснюється після монтажу
каркасу та даху також у розмірі 30 % суми;
третій етап оплати - здійснення
остаточного розрахунку (40% суми) після
завершення всіх етапів будівництва.

За умовами договору Виконавець починає
виконувати замовлення з моменту
поступлення попередньої оплати та
підписання проектної документації.
Строк виготовлення дерев'яного будинку
- 30 календарних днів після підписання
договору та першого етапу оплати (п.п. 2.3
- 2.4 Договору).

Згідно з пунктами 4.1, 4.2 Договору
передача (приймання-здача)
комплектуючих деталей збірного
дерев'яного будинку, згідно наданої
Виконавцем специфікації, здійснюється
представником замовника на складі
Виконавця, про що складається
відповідний акт; після чого Виконавець
проводить монтаж збірного дерев'яного
будинку на території Замовника на
виготовлений фундамент.

Як вбачається з матеріалів справи,
сторони приступили до виконання
Договору: позивач здійснила оплату, в
тому числі, попередню, двома платежами
07.03.2013 та 23.04.2013 на загальну суму 28800грн.
за виготовлення дерев'яного будинку на
рахунок відповідача, натомість
останній розпочав виготовляти
дерев'яний будинок за власним проектом,
з врахуванням основних вимог до
будинку викладених у п. 1.1. Договору,
оскільки проекту замовленого
дерев'яного будинку ФОП ОСОБА_1 так і не
було надано ФОП ОСОБА_2

Всупереч умов Договору сторони не
здійснювали передачу об'єкту із
складанням відповідних актів.

У зв'язку із несвоєчасним виконанням
ФОП ОСОБА_2 умов Договору, 21.05.2013р. ФОП
ОСОБА_1 звернулась до експерта для
проведення експертного
будівельно-технічного дослідження
недобудованого дерев'яного будинку з
метою з'ясування ступеню його
готовності, визначення фактичної
вартості виконаних робіт з урахуванням
ступеню готовності та договірної ціни,
а також вартості робіт, що потребують
повторного виконання. За результатами
дослідження 28.05.2013 експертом складено
висновок № 88/05-13, згідно якого ступінь
готовності недобудованого будинку
складає 51,38 %; фактична вартість
виконаних робіт, з урахуванням
договірної ціни (48 000,00 грн.), складає 24
662,40 грн.; вартість робіт, що потребують
повторного виконання, становить 5 528,66
грн.

28.05.2013 р. ФОП ОСОБА_1 .в односторонньому
порядку (без участі та повідомлення ФОП
ОСОБА_2) здійснила обстеження
дерев'яного будинку, склала за його
результатами акт № 1, яким встановила
ступінь готовності недобудованого
будинку та недоліки при його
виготовленні, а відтак, на підставі
висновку експерта №88/05-13 від 28.05.2013 р. та
акту № 1 від 28.05.2013 р. ФОП ОСОБА_1
звернулась 29.05.2013 р. до ФОП ОСОБА_2 з
вимогою про повернення надлишково
сплачених грошових коштів у розмірі 4
137,60 грн. та відшкодування збитків у
розмірі 5 528,66 грн.

Рішенням господарського суду
Закарпатської області від 27.11.13 по
справі №907/1039/13, яке залишене без змін
постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 28.01.14, у
задоволенні позовних вимог суб'єкта
підприємницької діяльності фізичної
особи ОСОБА_1, АДРЕСА_1 до суб'єкта
підприємницької діяльності фізичної
особи ОСОБА_2, м. Мукачево про стягнення
9666,26грн.,в тому числі 4137,60грн.
безпідставно отриманих коштів та
5528,66грн. збитків відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суду
України від 26.03.14 по справі № 907/1039/13
рішення господарського суду
Закарпатської області від 27.11.13 та
постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 28.01.14 скасовано
в частині вирішення спору про
стягнення 4137,60грн. надлишково
отриманих коштів та справу у цій
частині передано на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Під час розгляду касаційної скарги ФОП
ОСОБА_1 Вищим господарським судом
України встановлено, що суди
попередніх інстанцій обґрунтовано
дійшли до висновку щодо недоведеності
позовних вимог ФОП ОСОБА_1 про
стягнення на її користь 5 528,66 грн.
збитків за неналежне виконання
договірних робіт та, відповідно,
відсутності підстав для їх
задоволення.

Відповідно до позовної заяви ФОП
ОСОБА_1 від 03.10.13 б/н позивач просив
стягнути з відповідача суму 4137,60грн.
надлишково сплачених коштів.

В постанові Вищого господарського суду
України від 26.03.2014р. вказано, що
правовий аналіз положень чинного
законодавства та підстав звернення ФОП
ОСОБА_1 до суду з позовними вимогами про
стягнення надлишково отриманих коштів
свідчить про те, що для правильного
вирішення спору в цій частині,
господарським судам попередніх
інстанцій необхідно було надати
правову оцінку посиланням позивача на
відмову від укладеного Договору,
дослідити відповідні докази відмови
від Договору та встановити таким чином
обставини чинності Договору.

Оскільки з встановлених
господарськими судами попередніх
інстанцій обставин справи вбачається,
що сторонами у справі вчинялись дії,
направлені на виконання умов Договору,
зокрема позивачем здійснено проплату
робіт на загальну суму 28 000,00 грн., а
відповідачем виконувались будівельні
роботи за власним проектом, з
врахуванням основних вимог до будинку
викладених п. 1.1. Договору,
господарським судам попередніх
інстанцій, у разі встановлення факту
припинення Договору у зв'язку з
відмовою позивача від нього, необхідно
було достовірно встановити вартість
фактично виконаних відповідачем робіт,
у раз необхідності, із призначенням
відповідної судової експертизи у
справі.

Оцінюючи подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 837
Цивільного кодексу України за
договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти
роботи та оплатити виконану роботу.

Згідно частини 4 статті 882 Цивільного
кодексу України передання робіт
підрядником і прийняття їх замовником
оформляється актом, підписаним обома
сторонами. У разі відмови однієї із
сторін від підписання акта про це
вказується в акті і він підписується
другою стороною.

Відповідно до спільного наказу
Державного комітету статистики
України та Державного комітету України
з будівництва та архітектури від 21.06.2002
№ 237/5 «Про затвердження типових форм
первинних документів з обліку в
будівництві», чинного на дату
складання актів, типовими формами
первинних облікових документів у
будівництві є № КБ-2в «Акт приймання
виконаних підрядних робіт» та № КБ-3
«Довідка про вартість виконаних
підрядних робіт».

Враховуючи вищевикладене, належним
доказом, що підтверджує факт виконання
підрядних робіт та їх вартість, є акти
форм № КБ-2в і КБ-3, які належним чином
оформлені обома учасниками підрядних
відносин та підписані представниками
сторін.

Згідно зі ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

В порядку, передбаченому ст. 43
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Відповідно до вимог п.2.3 договору
виконавець, тобто відповідач, починає
виконувати замовлення з моменту
поступлення попередньої оплати та
погодження і підписання проектної
документації. Окрім того, згідно пункту
4.1 договору, передача комплектуючих
деталей збірного дерев'яного будинку
здійснюється згідно наданої
виконавцем, тобто відповідачем,
специфікації, про що складається
сторонами відповідний акт. Однак, дані
документи сторонами не складались,
відсутні відомості стосовно
виготовлення проекту будинку, який
повинен був бути виготовлений
відповідачем, акти виконаних робіт,
специфікація деталей, проектна
документація, тощо.

Враховуючи вищевикладене, суд не може
вважати доведеними належними доказами
факту виконання робіт по будівництву
дерев'яного будинку саме відповідачем,
оскільки сторонами не було складено
кошторису на дані види роботи, не було
підписано актів передачі позивачем
відповідачу матеріалів для виконання
робіт та фронту робіт, графіку
закінчення робіт.

Також, сторонами не було підписано
актів здачі-приймання відповідачем
позивачу виконаних робіт та виконавчої
й іншої документації, передбачених
договором.

В свою чергу, відповідач не подав
жодних доказів належного виконання
договору (зокрема, актів виконаних
робіт підписаних сторонами договору),
і, одночасно, заперечував усі докази
щодо обсягу виконаних робіт, що
подавались позивачем при первісному
розгляді справи.

Що стосується доданого відповідачем до
матеріалів справи кошторису виконаних
робіт підписаного в односторонньому
порядку відповідачем, то такий
документ не може бути доказом
виконання робіт по договору, оскільки
факт виконання робіт, їх обсяг має
визначатися не кошторисом, а актом
виконаних робіт.

Відповідно до ст. 844 ЦК України, ціна у
договорі підряду може бути визначена у
кошторисі. Якщо робота виконується
відповідно до кошторису, складеного
підрядником, кошторис набирає чинності
та стає частиною договору підряду з
моменту підтвердження його замовником.

Натомість, поданий відповідачем
кошторис не погоджено позивачем у
встановленому законом порядку.

Що стосується вказівок ВГСУ щодо
проведення експертизи з метою
встановлення вартості фактично
виконаних відповідачем робіт, то на
даний час проведення такої експертизи
є неможливим, оскільки дерев'яний
будиночок, що мав бути збудований
відповідачем, добудований позивачем
самостійно із залученням іншого
підрядника. Вказане підтверджується
наявними в матеріалах справи доказами,
зокрема, договором підряду № 1 від
30.05.2013 року, укладеного між Позивачем та
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5,
довідкою про вартість виконаних
будівельних робіт за червень 2013р.,
актом приймання виконаних будівельних
робіт за червень 2013р.,
рахунком-фактурою № 88-1 від 14.06.2013 року
та банківською випискою від 30.07.2013 року.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа,
яка набула майно або зберегла його у
себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала. При
цьому в силу частини другої цієї статті
зазначені положення застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події.

Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події.

Положення цієї глави застосовуються
також до вимог про: 1) повернення
виконаного за недійсним правочином; 2)
витребування майна власником із чужого
незаконного володіння; 3) повернення
виконаного однією із сторін у
зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди
особою, яка незаконно набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи.

У постанові Верховного Суду України
від 22.01.2013 у справі № 5006/18/13/2012 викладено
правову позицію, згідно з якою аналіз
ст. 1212 ЦК України дає підстави для
висновку, що цей вид позадоговірних
зобов'язань породжують такі юридичні
факти: 1) набуття особою майна або його
збереження за рахунок іншої особи; 2)
відсутність для цього правових підстав
або якщо такі відпали.

За приписами статей 188 Господарського
кодексу України та 525 ЦК України, зміна
та розірвання господарських договорів
в односторонньому порядку не
допускаються, якщо інше не передбачено
законом або договором.

Відповідно до положень частини
четвертої ст. 849 ЦК України, замовник
має право у будь-який час до закінчення
роботи відмовитися від договору
підряду, виплативши підрядникові плату
за виконану частину роботи та
відшкодувавши йому збитки, завдані
розірванням договору.

Згідно з частиною третьою ст. 651 ЦК
України, у разі односторонньої відмови
від договору у повному обсязі або
частково, якщо право на таку відмову
встановлено договором або законом,
договір є відповідно розірваним або
зміненим.

Відповідно до частини другої ст. 653 ЦК
України, у разі розірвання договору
зобов'язання сторін припиняються.

З наведених положень законодавства
вбачається, що договір підряду може
бути розірваний в результаті
односторонньої відмови від нього у
повному обсязі, тобто в результаті
вчинення замовником одностороннього
правочину, який тягне припинення
зобов'язань його сторін. При цьому,
одностороння відмова від договору не
потребує узгодження та як самостійний
юридичний факт зумовлює його
розірвання.

Як вбачається з матеріалів справи, 29
травня 2013 року позивач надіслав
відповідачеві вимогу про повернення
надлишково сплачених коштів та про
відшкодування заподіяних збитків
(копія вимоги з доказами надсилання та
її отримання відповідачем міститься в
матеріалах справи - арк.. справи 33-35).
Така вимога є одночасно відмовою
Позивача від договору у розумінні ст. 849
ЦК України, оскільки законом не
визначено форму пред'явлення такої
вимоги (аналогічну правову позицію
займає Вищий господарський суд України
у постанові від 15.05.2013 року по справі №
5023/5086/12). Відповідач факт
односторонньої відмови позивача від
договору не заперечує і не спростовує.

Відтак, матеріалами справи
підтверджується факт припинення
договірних зобов'язань між сторонами і
підстава на якій ФОП ОСОБА_2 були набуті
спірні грошові кошти - відпала.

Таким чином, суд вважає доведеним факт
користування відповідачем коштами
позивача без достатніх на те підстав, а
отже, суд вважає, що факт наявності
основного боргу у відповідача перед
позивачем в сумі 28800грн. належним чином
доведений, документально
підтверджений і відповідачем належним
чином не спростований, а відтак,
позовні вимоги позивача про стягнення
з відповідача заборгованості в сумі
28800грн. визнаються судом
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд дійшов
висновку, що заявлені позивачем вимоги
є обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Згідно статті 49 ГПК України витрати по
сплаті судового збору покладаються на
відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 32-34, 43, 44, 49, 82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України,

СУД ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити в
повному обсязі.

2. Стягнути з суб'єкта підприємницької
діяльності фізичної особи ОСОБА_2
(АДРЕСА_3, ідент код НОМЕР_1) на користь
суб'єкта підприємницької діяльності
фізичної особи ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ідент.
код НОМЕР_2) суму 28800грн. безпідставно
отриманих коштів, а також суму 1720,50грн.
у відшкодування витрат по сплаті
судового збору.

Після набрання законної сили рішенням
видати наказ.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Суддя
О.Ф. Ремецькі