ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2014 р.
Справа № 914/1757/14

за позовом: Приватного підприємства
"Рома", м.Рава-Руська Львівської області

до відповідача: Комунального
підприємства "Комунальник",
м.Червоноград Львівської області

про: стягнення 21 043,73 грн.

Суддя Король М.Р.

За участю представників:

від позивача: Мельничук В.А. -
представник (довіреність від 19.05.14р.);

від відповідача: Бондар В.В. -
представник (довіреність від 03.06.2014
року);

В судовому засіданні 26.06.2014 р. оголошено
вступну та резолютивну частини рішення

Суть спору:

позов заявлено Приватним
підприємством "Рома" (м.Рава-Руська) до
Комунального підприємства
"Комунальник" (м.Червоноград) про
стягнення 21 043,73 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач своїх обов'язків за
договорами поставки не виконав,
зокрема, не провів оплати за
поставлений пісок.

Ухвалою суду від 21.05.14 року порушено
провадження у справі. Розгляд судової
справи призначено на 05.06.14р. Вимоги до
сторін висвітлено в зазначеній ухвалі,
в тому числі визнано обов'язковою
участь повноважних представників
сторін в судове засідання.

Позивач участь повноважного
представника в судове засідання
забезпечив, вимоги ухвали суду від
21.05.2014 року не виконав.

Відповідач участь повноважного
представника в судове засідання не
забезпечив, на адресу господарського
суду надійшла телеграма (вх. №24529/14 від
04.06.2014 року), в якій відповідач просить
розгляд справи відкласти у зв'язку з
тимчасовою непрацездатністю
юрисконсульта.

Судом відкладено розгляд справи на
26.06.2014 року.

В судове засідання 26.06.2014 року сторони
явку повноважних представників
забезпечили. Позивач позовні вимоги
підтримав.

Відповідач суму основного боргу визнав
та просив відмовити в задоволенні
відсотків річних та інфляційних втрат
з огляду на важке фінансове становище,
про що виклав у відзиві на позовну
заяву (вих. № 465 від 25.06.2014 року).

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, повно та об'єктивно дослідивши
докази в їх сукупності, суд встановив
наступне:

10.11.2010 року між позивачем
(постачальником згідно договору) та
відповідачем (покупцем згідно
договору) було укладено договір № 26,
предметом якого є поставка піску з
доставкою (п.2.1 договору). Загальний
обсяг поставки становить 5000 м.куб.
Загальна вартість товару становить
500000,00 грн. (п.2.3,2.4 договору). Строк дії
договору до 31.12.2010 року.

09.01.2011 року між позивачем
(постачальником згідно договору) та
відповідачем (покупцем згідно
договору) було укладено договір № 4,
предметом якого є поставка піску з
доставкою (п.2.1 договору). Загальна
вартість товару становить 58800,00 грн.
(п.1.3 додатку № 1 до договору № 4). Строк
дії договору до 31.12.2011 року.

23.01.2012 року між позивачем (продавцем
згідно договору) та відповідачем
(покупцем згідно договору) було
укладено договір № 5 на продаж та
поставки піску, предметом якого є
продаж та поставка піску (п. 1.1
договору). Строк дії договору до 31.12.2012
року.

10.01.2013 року між позивачем (продавцем
згідно договору) та відповідачем
(покупцем згідно договору) було
укладено договір № 6 про продаж та
поставки піску, предметом якого є
продаж та поставка піску (п.1.1 договору).
Строк дії договору до 31.12.2013 року.

Сторони узгодили, що розрахунки за
поставлений товар здійснюються в
безготівковому порядку шляхом
попереднього перерахунку покупцем
грошових коштів на поточний рахунок
постачальника (п. 3.3 договорів № 26 та №
4; п. 2.3 догорів № 5 та № 6).

На виконання умов договору позивач
протягом 2010-2013 років поставляв
відповідачу товар, що підтверджується
видатковими накладними № РН-0000355 від
30.11.2010 року на суму 10500 грн.; № РН-0000372
від 28.12.2010 року на суму 9600 грн.; № РН-0000376
від 30.12.2010 року на суму 4499,82 грн.; №
РН-0000378 від 30.11.2010 року на суму 4499,82 грн.;
№ РН-000001 від 04.01.2011 року на суму 2999,88
грн.; № РН-000002 від 04.01.2011 року на суму
2999,88 грн.; № РН-000047 від 01.03.2011 року на
суму 4266 грн.; № РН-000151 від 29.06.2011 року на
суму 2352 грн.; № РН-000290 від 28.10.2011 року на
суму 4410 грн.; № РН-000364 від 26.12.2011 року на
суму 8820 грн.; № РН-0000004 від 27.01.2012 року на
суму 9114,00 грн.; № РН-0000016 від 28.02.2012 року
на суму 9114,00 грн.; № РН-0000396 від 13.12.2010
року на суму 8820,00 грн., №РН-0000007 від
29.01.2013 р. на суму 4560,00 грн.

Загальна вартість поставленого
позивачем товару складала 86555,40 грн.
Оплата за отриманий товар відповідачем
проведена в розмірі 68250,12 грн.

Із врахуванням викладеного борг
відповідача перед позивачем складає
18305,38 грн., про що сторони склали та
підписали акт звірки розрахунків від
31.12.2013 року. Станом на дату подання
позову та розгляду справи по суті сума
боргу не змінилась, що підтверджено
представником відповідача (відзив вих.
№ 465 від 25.06.2014 року).

На суму основного боргу позивачем
нараховано 899,40 грн. - 3% річних та 1838,95
грн. інфляційних втрат.

Оцінивши подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 626 Цивільного
кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Договір є двостороннім,
якщо правами та обов'язками наділені
обидві сторони договору.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст.655 Цивільного
кодексу України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 664 Цивільного
кодексу України обов'язок продавця
передати товар покупцеві вважається
виконаним у момент: вручення товару
покупцеві, якщо договором встановлений
обов'язок продавця доставити товар.

Як встановлено судом, позивач поставив
відповідачу товар на суму 86555,40 грн., що
не заперечував в судовому засіданні
представник відповідача. Крім цього,
судом встановлено, що умовами
договорів передбачена повна
переоплата покупця за поставлений
пісок.

Ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України
якщо договором встановлений обов'язок
покупця частково або повністю оплатити
товар до його передання продавцем
(попередня оплата), покупець повинен
здійснити оплату в строк, встановлений
договором купівлі-продажу, а якщо такий
строк не встановлений договором, - у
строк, визначений відповідно до статті
530 цього Кодексу. У разі невиконання
покупцем обов'язку щодо попередньої
оплати товару застосовуються
положення статті 538 цього Кодексу.

Ст. 530 Цивільного кодексу передбачає, що
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події. Якщо
строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений момент пред'явлення вимоги,
кредитор має право вимагати його
виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 692
Цивільного кодексу України покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару.

Якщо у договорі або законі не
встановлено строку (терміну), у який
повинно бути виконано грошове
зобов'язання, судам необхідно виходити
зприписів частини другої статті 530 ЦК
України. Цією нормою передбачено, між
іншим, і можливість виникнення
обов'язку негайного виконання; такий
обов'язок випливає, наприклад, з
припису частини першої статті 692 ЦК
України, якою визначено, що покупець за
договором купівлі-продажу повинен

оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього; відтак якщо
договором або актами цивільного
законодавства не встановлено інший
строк оплати товару, відповідна оплата
має бути здійснена боржником негайно
після такого прийняття, незалежно від
того, чи пред'явив йому кредитор
пов'язану з цим вимогу. При цьому
передбачена законом відповідальність
за невиконання грошового зобов'язання
підлягає застосуванню починаючи з дня,
наступного за днем прийняття товару,
якщо інше не вбачається з укладеного
сторонами договору. Відповідні
висновки випливають зі змісту частини
другої статті 530 ЦК України. (Постанова
пленуму Вищого господарського суду
України „Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013 р.).

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Стаття 610 Цивільного
кодексу України зазначає, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Відповідно до ст.
193 Господарського кодексу України
одностороння відмова від виконання
зобов'язання недопустима. Частиною 1 ст.
612 Цивільного кодексу України
встановлено, що боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Розмір інфляційних втрат і 3 % річних
перевірений судом на правомірність та
правильність нарахування. Здійсненим
перерахунком підтверджується
підставність стягнення 3 % річних у
розмірі 899,40 грн. та інфляційних втрат у
розмірі 1838,95 грн.

Із врахуванням викладеного, суд вважає
позов підставним, обґрунтованим та
таким, що підлягає до задоволення в
повному обсязі.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський
суд приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Судовий збір покладається на
відповідача відповідно до ст. 49 ГПК
України.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст.
4, 33, 34, 35, 44, 49, 82 - 85 ГПК України,
господарський суд -

В И Р І Ш И В:

1.Позовні вимоги задоволити повністю.

2.Стягнути з Комунального підприємства
"Комунальник" (80100, Львівська область,
м.Червоноград, вул. Святого Володимира,
112, ідентифікаційний код 03348643) на
користь Приватного підприємства "Рома"
80316, Львівська область, Жовківський
район, м. Рава-Руська, вул. Горького, 42А,
ідентифікаційний код 22357406) 18305,38 грн.
основного боргу, 899,40 грн. - 3% річних, 1838,95
грн. інфляційних втрат та 1827,00 грн.
судового збору.

3. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК
України.

Повне рішення складено 27.06.2014 р.

Суддя
Король М.Р.