ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17.06.2014
Справа № 905/2880/14

Суддя господарського суду Донецької
області Кротінова О.В.

при секретарі судового засідання
Захаровій В.Б.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торгівельна
компанія «СІНТЕЗ ОЙЛ», м.Донецьк,
,

до відповідача,
Житлово-експлуатаційного підприємства
№5, м.Торез Донецької області, ,

про стягнення 54 352,00 грн.,-

за участю уповноважених представників:

від позивача: Бутова Л.В. - за
довіреністю;

від відповідача: не з'явився, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю «Торгівельна
компанія «СІНТЕЗ ОЙЛ», м.Донецьк,
звернувся до господарського суду
Донецької області з позовом до
відповідача, Житлово-експлуатаційного
підприємства №5, м.Торез Донецької
області, про стягнення 54 352,00 грн., що
складається з 13 588,00 грн. суми боргу та 40
764,00 грн. суми процентів.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на укладання договору
поставки нафтопродуктів №1342 від
03.01.2012р. із відповідачем, неналежне
виконання останнім за ним своїх
грошових зобов'язань в частині оплати
вартості нафтопродуктів поставлених у
період з січня 2012р. по серпень 2013р.,
внаслідок чого утворилась
заборгованість та виникли підстави для
нарахування процентів.

На підтвердження викладених обставин
позивачем надано у копіях: свідоцтво
про державну реєстрацію юридичної
особи позивача, договір поставки
нафтопродуктів №1342 від 03.01.2012р. разом з
додатковою угодою №1 від 31.12.2012р. до
нього, претензію №77-юр від 05.12.2013р.
разом з доказами її направлення
відповідачу, оригінал довідки про
поставку та оплату товару згідно
договору №1342 від 03.01.2012р. у період з
01.01.2012р. по 17.04.2014р., видаткові накладні
№80810 від 12.08.2013р., №71005 від 12.07.2013р., №60905
від 12.06.2013р., №50423 від 07.05.2013р., №50903 від
16.05.2013р., №51409 від 23.05.2013р., №42108 від
29.04.2013р., №10212 від 03.01.2012р., №10317 від
04.01.2012р., №1188 від 26.01.2012р., №4188 від
25.04.2012р., №51516 від 23.05.2012р., №60810 від
13.06.2012р., №7089 від 09.07.2012р., №80512 від
07.08.2012р., №90417 від 05.09.2012р., №12159 від
19.12.2012р., довіреності №11 від 12.08.2013р., №9
від 12.07.2013р., №8 від 12.06.2013р., №5 від
07.05.2013р., №6 від 16.05.2013р., №7 від 23.05.2013р.,
№4 від 29.04.2013р., №19 від 03.01.2012р., №20 від
04.01.2012р., №21 від 26.01.2012р., №22 від 25.04.2012р.,
№23 від 23.05.2012р., №25 від 13.06.2012р., №26 від
09.07.2012р., №28 від 07.08.2012р., №29 від 05.09.2012р.,
№35 від 19.12.2012р., специфікації до
договору поставки нафтопродуктів №1342
від 03.01.2012р.: №80810 від 12.08.2013р., №71005 від
12.07.2013р., №60905 від 12.06.2013р., №50423 від
07.05.2013р., №50903 від 16.05.2013р., №51409 від
23.05.2013р., №42108 від 29.04.2013р., №10212 від
03.01.2012р., №10317 від 04.01.2012р., №1188 від
26.01.2012р., №4188 від 25.04.2012р., №51516 від
23.05.2012р., №60810 від 13.06.2012р., №7089 від
09.07.2012р., №80512 від 07.08.2012р., №90417 від
05.09.2012р., №12159 від 19.12.2012р.

Нормативно свої вимоги позивач
обґрунтовує ст.ст.173-175, 193, 198-199, 230
Господарського кодексу України,
ст.ст.11, 526, 536, 549, 625, 627, 692, 694, 1057
Цивільного кодексу України та ст.ст.1,
54-57 Господарського процесуального
кодексу України.

26.05.2014р. через канцелярію
господарського суду Донецької області
від представника позивача надійшла
інформація №38-юр від 20.05.2014р., за
змістом якої повідомлено про
відсутність на теперішній час у
проваджені судів господарського суду
Донецької області даних позовних
вимог, крім того не відкрито
провадження по справі про банкрутство
Житлово-експлуатаційного підприємства
№5, м.Торез Донецької області, а також
вказано про направлення 07.05.2014р.
відповідачу у двох примірниках акту
звірки взаєморозрахунків разом з
супровідним листом.

Разом із інформацією позивачем суду
представлено супровідний лист №36-юр
від 06.05.2014р. разом з актом звірки
взаєморозрахунків між сторонами
станом на 01.05.2014р. та доказом його
надіслання відповідачу, копії:
платіжних доручень №90 від 13.05.2013р., №103
від 23.05.2013р., №112 від 12.06.2013р., №14 від
30.01.2013р., №32207 від 17.01.2012р., №253 від
17.10.2012р., №193 від 16.08.2012р., №179 від 10.08.2012р.,
№168 від 31.07.2012р., №156 від 19.07.2012р., №120 від
14.06.2012р., №93 від 14.05.2012р., №50 від 07.03.2012р.,
№20363 від 09.02.2012р.

Представник позивача у судовому
засіданні 17.06.2014р. наполягав на
задоволені позовних вимог у повному
обсязі, визначив правову природу
процентів як плату за користування
кредитом із посиланням на приписи ст.694
Цивільного кодексу України.

Представник відповідача у судові
засідання не з'явився, причин неявки не
повідомив, витребувані судом документи
не представив. Про час та місце
судового засідання повідомлений
належним чином.

Суд вважає за можливе розглянути спір,
відповідно до ст.75 Господарського
процесуального кодексу України, за
наявними в справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та
оцінивши подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги підлягають
задоволенню частково, виходячи з
наступного.

03.01.2012р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Торгівельна
компанія «СІНТЕЗ ОЙЛ» (Постачальник) та
Житлово-експлуатаційним підприємством
№5 (Покупець) укладено договір поставки
нафтопродуктів №1342, строком дії у
відповідності до умов додаткової угоди
№1 від 31.12.2012р. та відповідно з п.7.1 - до
31.12.2012р., а в частині грошових
взаєморозрахунків до моменту повного
розрахунку сторін, без врахування
строків позовної давності. Закінчення
строку дії договору не звільняє сторін
від відповідальності за його
порушення, які мали місце під час його
дії, та з умовами автоматичної
пролонгації на один рік, у разі якщо
жодна із сторін не повідомила письмово
про бажання розірвати договір.

Оцінивши зміст зазначеного договору, з
якого виникли цивільні права та
обов'язки сторін, суд дійшов висновку,
що укладена угода за своїм змістом та
правовою природою є договором
поставки, який підпадає під правове
регулювання норм статті 712 Цивільного
кодексу України та статей 264-271
Господарського кодексу України. В
частині, що не суперечить договору, до
вказаного правочину також
застосовуються норми Цивільного
кодексу України, які регулюють правила
купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного
кодексу України).

Таким чином в силу статті 265
Господарського кодексу України, статті
712 і 655 Цивільного кодексу України,
пункту 1.1 договору, Постачальник
зобов'язався передати у встановлений
термін у власність Покупця
нафтопродукти (далі-товар) в
асортименті, кількості та по цінам, що
передбачені у специфікаціях до
договору, а Покупець зобов'язався
прийняти товар і оплатити його в
порядку та в строки, що встановлені
даним правочином та специфікаціями до
нього.

При цьому, асортимент, кількість, ціна
кожної партії товару та строки її
поставки визначаються сторонами в
специфікаціях до договору, що є
невід'ємною його частиною (п.1.2
договору).

Відповідно до п.2.1.1 договору,
прийом-передача товару відбувається на
автозаправних станціях Постачальника
(адреса АЗС зазначається у
Специфікаціях). Перехід права
власності підтверджується випискою
Постачальником накладної на відпуск
товару, Покупець при цьому представляє
довіреність на узгоджену партію
товару, та у випадку відсутності
належним чином оформленої довіреності
складається акт прийому-передачі
товару, що підписується матеріально
відповідальними особами сторін.

Специфікаціями №80810 від 12.08.2013р., №50903
від 16.05.2013р., №12159 від 19.12.2012р. до
договору поставки нафтопродуктів №1342
від 03.01.2012р. сторони обумовили поставку
наступних партій товару: бензин А-92 у
кількості 275,00 л. вартістю 2 902,00 грн. з
урахування податку на додану вартість;
специфікаціями №71005 від 12.07.2013р., №60905
від 12.06.2013р., №50423 від 07.05.2013р., №51409 від
23.05.2013р., №42108 від 29.04.2013р., №10212 від
03.01.2012р., №60810 від 13.06.2012р. сторони
обумовили поставку бензину А-80 у
кількості 2 000,0 л. вартістю 19 926,00 грн. з
урахування податку на додану вартість;
специфікаціями №10317 від 04.01.2012р., №1188
від 26.01.2012р., №4188 від 25.04.2012р., №51516 від
23.05.2012р., №7089 від 09.07.2012р., №80512 від
07.08.2012р., №90417 від 05.09.2012р. сторони
обумовили поставку дизпалива у
кількості 800,0 л. вартістю 7 845,00 грн. з
урахування податку на додану вартість.

Відповідно до статті 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік і фінансову
звітність в Україні», накладні
являються первісними звітними
документами, на підставі яких
проводиться звіт господарської
діяльності.

Системний аналіз Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженому
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року №88 та інших підзаконних
нормативних актів, які регулюють
порядок ведення бухгалтерського
обліку на підприємствах свідчить про
те, що у бухгалтерському обліку повинні
відображатися господарські операції,
що впливають на стан майна, капіталу,
зобов'язань і фінансових результатів
на підставі первинних документів.
Останні для надання їм юридичної сили
доказовості в розумінні статті 34
Господарського процесуального кодексу
України повинні мати крім обов'язкових
реквізитів додаткові в залежності від
характеру операції, зокрема підставу
для здійснення господарських операцій.
Тобто, в якості доказу первинні
документи мають містити повні дані про
конкретні господарські операції та
підставу їх здійснення.

Як свідчать матеріали справи, позивач
здійснив поставку, обумовлених в
укладених до правочину специфікаціях,
нафтопродуктів відповідачу за
видатковими накладними №80810 від
12.08.2013р., №71005 від 12.07.2013р., №60905 від
12.06.2013р., №50423 від 07.05.2013р., №50903 від
16.05.2013р., №51409 від 23.05.2013р., №42108 від
29.04.2013р., №10212 від 03.01.2012р., №10317 від
04.01.2012р., №1188 від 26.01.2012р., №4188 від
25.04.2012р., №51516 від 23.05.2012р., №60810 від
13.06.2012р., №7089 від 09.07.2012р., №80512 від
07.08.2012р., №90417 від 05.09.2012р., №12159 від
19.12.2012р., на загальну суму 30 673,00 грн.
Останнім цей товар прийнято, що
підтверджується підписами сторін на
даних документах.

Повноваження особи, яка здійснила
приймання зазначеного товару
підтверджуються довіреностями на
отримання товарно-матеріальних
цінностей №11 від 12.08.2013р., №9 від
12.07.2013р., №8 від 12.06.2013р., №5 від 07.05.2013р.,
№6 від 16.05.2013р., №7 від 23.05.2013р., №4 від
29.04.2013р., №19 від 03.01.2012р., №20 від 04.01.2012р.,
№21 від 26.01.2012р., №22 від 25.04.2012р., №23 від
23.05.2012р., №25 від 13.06.2012р., №26 від 09.07.2012р.,
№28 від 07.08.2012р., №29 від 05.09.2012р., №35 від
19.12.2012р., що підписані та скріплені
печатками відповідача.

Отже, суд дійшов висновку щодо
оформлення поставки нафтопродуктів у
розумінні п.2.1.1 договору №1342 від
03.01.2012р.

Доказів наявності заперечень щодо
кількості поставленого товару, а також
порядку поставки суду не представлено.

Виходячи з системного аналізу
наведених норм та дослідивши
обставини, суд дійшов висновку, що
надані позивачем первинні документи є
належним доказом здійснення поставки
відповідачу товару та прийняття її
останнім в межах означеного договору
№1342 від 03.01.2012р.

Зазначені обставини у порядку статей
32-36 Господарського процесуального
кодексу України не спростовані.

Отже, за викладених обставин, позивачем
належним чином доведено факт виконання
обов'язку щодо передачі товару у
відповідності до норм статті 664
Цивільного кодексу України та умов,
визначених наведеним договором
поставки.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу
України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Зобов'язання має ґрунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу
України, цивільні права і обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також з дій осіб, що не передбачені
актами цивільного законодавства , але
за аналогією породжують цивільні права
і обов'язки.

Згідно із ч.2 ст.11 Цивільного кодексу
України, підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
є договори та інші правочини.

У розділі 3 договору поставки
нафтопродуктів №1342 від 03.01.2012р.
встановлений наступний порядок
розрахунків, зокрема, покупець
здійснює розрахунок за отриманий товар
шляхом перерахування грошових коштів
на поточний рахунок Постачальника
протягом 1 (одного) банківського дня з
моменту отримання партії товару.
Момент отримання відповідає даті, що
вказана у накладній Постачальника

Приймаючи до уваги дати поставок
товару та викладені умови оплати,
остаточний розрахунок за поставлений
товар за видатковими накладними
повинен бути здійснений не пізніше:

накладна №10212 від 03.01.2012р. у сумі 1 870,00
грн. - 04.01.2012р.;

накладна №10317 від 04.01.2012р. у сумі 1 455,00
грн. - 05.01.2012р.;

накладна №1188 від 26.01.2012р. у сумі 2 037,00
грн. - 27.01.2012р.;

накладна №4188 від 25.04.2012р. у сумі 621,00 грн.
- 26.04.2012р.;

накладна №51516 від 23.05.2012р. у сумі 1 020,00
грн. - 24.05.2012р.;

накладна №60810 від 13.06.2012р. у сумі 500,00
грн. - 14.06.2012р.;

накладна №7089 від 09.07.2012р. у сумі 1 164,00
грн. - 10.07.2012р.;

накладна №80512 від 07.08.2012р. у сумі 768,00
грн. - 08.08.2012р.;

накладна №90417 від 05.09.2012р. у сумі 780,00
грн. - 06.09.2012р.;

накладна №12159 від 19.12.2012р. у сумі 318,00
грн. - 20.12.2012р.;

накладна №42108 від 29.04.2013р. у сумі 1 522,50
грн. - 30.04.2013р.;

накладна №50423 від 07.05.2013р. у сумі 4 872,00
грн. - 08.05.2013р.;

накладна №50903 від 16.05.2013р. у сумі 157,50
грн. - 17.05.2013р.;

накладна №51409 від 23.05.2013р. у сумі 2 626,00
грн. - 24.05.2012р.;

накладна №60905 від 12.06.2013р. у сумі 4 278,50
грн. - 13.06.2013р.;

накладна №71005 від 12.07.2013р. у сумі 4 257,00
грн. - 15.07.2013р.;

накладна №80810 від 12.08.2013р. у сумі 2 426,50
грн. - 13.08.2013р.

Проте, відповідач розрахунки за
нафтопродукти у визначений спірний
період здійснив неналежним чином з
порушенням строків обумовлених
сторонами у договорі.

Фактичні обставини справи свідчать, що
відповідачем здійснено частковий
розрахунок за поставлений товар в
загальній сумі 18 085,00 грн., на
підтвердження чого надано платіжні
доручення №90 від 13.05.2013р., №103 від
23.05.2013р., №112 від 12.06.2013р., №14 від 30.01.2013р.,
№32207 від 17.01.2012р., №253 від 17.10.2012р., №193
від 16.08.2012р., №179 від 10.08.2012р., №168 від
31.07.2012р., №156 від 19.07.2012р., №120 від 14.06.2012р.,
№93 від 14.05.2012р., №50 від 07.03.2012р., №20363 від
09.02.2012р.

Як встановлено вище, спірні відносини
стосуються поставки нафтопродуктів за
переліченими вище накладними на
загальну вартість 30 673,00 грн.

З огляду на таке, позивачем невірно
визначену суму здійснених
господарських операцій в розмірі 31 673,00
грн.

Оскільки дійсною сумою загальної
вартості поставлених нафтопродуктів у
межах цих спірних правовідносин є 30 673,00
грн., остання приймається за основу для
визначення розміру невиконаного
грошового зобов'язання.

Так, приймаючи до уваги здійснені
відповідачем оплати, в результаті
проведених операцій не здійснена повна
сплата вартості отриманого товару за
вказаними накладними, внаслідок чого, в
порушення статей 525 та 526 Цивільного
кодексу України, які передбачають, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу України,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться, причому одностороння
відмова від виконання зобов'язання не
допускається, грошове зобов'язання
Покупця перед Подавцем не виконано на
дату подання позову в сумі 12 588,00 грн.

Доказів, що свідчать про сплату
заборгованості в повному обсязі чи
частково у період розгляду справи суду
не представлено.

З огляду на таке, суд дійшов висновку
про часткове задоволення позовних
вимог стосовно стягнення основної суми
боргу, а саме в сумі 12 588,00 грн.

Сторонами у п.7.7. договору встановлено,
що у разі несвоєчасної оплати
отриманого товару покупець додатково
до суми боргу та пені сплачує
Постачальнику процент за невиконаними
грошовими зобов'язаннями у розмірі 10%
від суми боргу за кожний день
прострочення.

За розрахунком позивача загальна сума
відсотків у розмірі 10% визначена від
суми боргу 13 588,00 грн. та становить 40 764,00
грн., нараховані за період з 01.07.2013р. по
30.07.2013р.

В обґрунтування цих вимог, позивач
посилається на приписи ст.694 Цивільного
кодексу України, визначає ці проценти
як встановлену плату за користування
кредитом та свідчить, що проценти - це
економічна санкція, заснована на іншій
правовій базі (ст.ст.536, 692, 694 Цивільного
кодексу України, ст.ст.198-199
Господарського кодексу України) та при
її стягненні закон передбачає повну
свободу сторін. Проценти та пеня не є
одним і тим же видом юридичної
відповідальності.

Розглянувши дану вимогу, суд не може
погодитись у спірному випадку із таким
висновком, за наступних підстав.

Пунктом 5 ст.694 Цивільного кодексу
України встановлено, якщо Покупець
прострочив оплату товару, на
прострочену суму нараховуються
проценти відповідно до ст.536 цього
Кодексу від дня, коли товар мав бути
оплачений, до дня його фактичної
оплати.

Розмір процентів за користування
чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства
(частина друга статті 536 ЦК України).

У розумінні зазначених статей проценти
не є відповідальністю, а є платою за
користування грошовими коштами -
кредитом, при не сплаті вартості товару
у відповідний строк.

При цьому, підставами для застосування
до правовідносин сторін ст.536
Цивільного кодексу України є, по-перше,
факт користування чужими коштами,
по-друге - встановлення розміру
відповідних процентів договором або
чинним законодавством.

Однак, правочин, а також і
безпосередньо його п.7.7, не містить
визначення обумовлених у ньому
процентів саме як плата за
користування чужими коштами або за
користування товарним кредитом, як
того потребує наведена норма
матеріального права. Навпаки,
наведений пункт договору передбачає
додаткову сплату відповідачем у разі
несвоєчасної оплати отриманого товару
процентів за невиконаними грошовими
зобов'язаннями у розмірі 10% від суми
боргу за кожний день прострочення, що
за своєю правовою суттю є пенею.

Наразі, пенею, за визначеннями ч.3 ст.549
Цивільного кодексу України, є вид
неустойки, що забезпечує виконання
грошового зобов'язання і обчислюється
у відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожний день прострочення виконання.

Одночасно, розрахунок суми 40 764,00 грн.
позивачем здійснений за методою
розрахунку пені.

Водночас, п.5.1 договору вже передбачено
нарахування пені в розмірі 0,7% від суми
невиконання зобов'язань, обумовлених у
п.3.1 договору (тобто у випадку
несвоєчасної оплати товару), за кожний
день прострочення.

Відповідно до ст.61 Конституції України
ніхто не може бути двічі притягнений до
юридичної відповідальності одного
виду за одне й те саме правопорушення.

Таким чином, встановлення п.7.7 договору
№1342 від 03.01.2012р. по суті одного виду
відповідальності за одне й те саме
правопорушення суперечить приписам
Основного закону та, в силу положень
ст.ст.203, 215, 217 Цивільного кодексу
України, має наслідком його
недійсність.

Відтак, позовні вимоги, пов'язані із
стягненням процентів, обчислених
виходячи з такого розміру та на
підставі п.7.7 договору поставки
нафтопродуктів №1342 від 03.01.2012р. не
можуть бути задоволені.

При цьому слід звернути увагу позивача,
що правомірним є стягнення за
невиконання грошового зобов'язання
пені, розмір якої не перевищує розміру
подвійної облікової ставки
Національного банку України, зважаючи
на п.6 ст.231 Господарського
процесуального кодексу України та
Закон України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань».

Судові витрати підлягають розподілу з
урахуванням норм статті 49
Господарського процесуального кодексу
України та покладаються на відповідача
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.1, 2, 4-2, 4-3, 22, 32-38, 43, 49, 75,
ст.ст.82-85Господарського процесуального
кодексу України, суд ,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Торгівельна компанія «СІНТЕЗ ОЙЛ»,
м.Донецьк, до Житлово-експлуатаційного
підприємства №5, м.Торез Донецької
області, про стягнення 54 352,00 грн., що
складається з 13 588,00 грн. суми боргу та 40
764,00 грн. суми процентів, задовольнити
частково.

2. Стягнути з Житлово-експлуатаційного
підприємства №5 (86608, Донецька область,
м.Торез, вул.Індустріальна, б.12, , р/с1255 філія ДОУ АТ
«Ощадбанк», МФО 335106) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торгівельна
компанія «СІНТЕЗ ОЙЛ» (83016, м.Донецьк,
вул.Кірова, б.45, , р/с9441
в ПАТ «Укрсоцбанк», МФО 300023) 12 588,00 грн.
суми осново боргу, а також
відшкодування сплаченого судового
збору в розмірі 423,14 грн.

4. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

5. У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

6. У судовому засіданні 17.06.2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

7. Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку протягом десяти
днів з дня його оголошення. Зазначений
строк обчислюється з дня підписання
рішення, оформленого відповідно до
ст.ст.84, 85 Господарського
процесуального кодексу України.

8. Повний текст рішення складено та
підписано 23.06.2014р.

Суддя
О.В.
Кротінова